Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про залишення місця проживання дитини з батьком та встановлення факту, що має юридичне значення. Посилається в позовній заяві, що він із відповідачкою перебували у шлюбі, у якому у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зауважує, що їх спільне життя не склалося та згодом рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 22 лютого 2021 року їх шлюб було розірвано. Стверджує, що після розірвання шлюбу їх син постіно проживає із ним, якого він самостіно виховує та утримує, оскільки із відповідачкою проживає дочка. Стверджує, що метою встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, необхідно позивачу для захисту прав та інтересів дитини. У зв`язку з вищевикладеним, просить залишити місце проживання сина з ним; встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт того, що син проживає із ним та факт самостійного виховання та утримання ним сина. Позивач позов підтримує в повному обсязі. Відповідач по справі не заперечує щодо задоволення позову. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Судом втановлено, що сторонни по справі перебували у шлюбі, де у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /а.с.16,19/. Рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 22.02.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с.23/. Судом встановлено, що [PERSON] разом із сином [PERSON] тривалий час проживають окремо від відповідача /а.с.10,25,35/. Донька сторін по справі, [PERSON] , проживає разом із мамою (відповідачкою) /а.с.14,18/. Син позивача, [PERSON] , письмово заявив, що проживає із батьком та бажає проживати із ним в майбутньому /а.с.33/. До того ж, встановлено, що позивач виховує свого сина, турбується про його стан здоров`я, навчання, загальний розвиток /а.с.26, 34/, тобто повністю опікується ним, самостійно його виховує та утримує, без участі матері (відповідачки) /а.с.25-26/. Відомості відносно позивача, станом на 24.01.2025 року, про наявність незнятої чи непогашеної судимості відсутні /а.с.24/. Сторони по справі досягли взаємної згоди щодо участі у вихованні та визначення місця проживання дитини з укладенням договору між батьками від 25.01.2025 р. /а.с.22/. Отже, вказаний спосіб, який був використаний сторонами для вирішення питання проживання дитини в добровільному порядку. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 та у постанові №339/143/20 від 22 грудня 2021 року Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Порядок судочинства у справах про встановлення юридичних фактів врегульовано статтями 315-319 ЦПК. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду за таких умов: 1) факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій; 2) для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення; 3) встановлення факту не має бути пов`язано з наступним вирішенням спору про право, підвідомчого суду; 5) заявник не має іншої можливості одержати чи поновити документи, які посвідчують факт, що має юридичні наслідки. Наявність спору про право, не підвідомчого судам, не є перешкодою для судового встановлення юридичного факту. Чинним законодавством не передбачений інший позасудовий порядок встановлення юридичних фактів. Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved