Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист прав споживача. Свою заяву обгрунтовує тим, що [PERSON] , в мережі Інтернет на веб-сайті https://korobloft.com.ua/ було здійснено замовлення меблів - передпокою. 22 листопада 2023 року, на вимогу працівника магазину, позивачем здійснено оплату замовленого товару, бажаної конфігурації, кольору, матеріалу, у повному обсязі, на суму 17300.00 гривень, що становить 100% вартості товару та підтверджується квитанцією про перерахування коштів на банківський рахунок фізичної особи-підприємця [PERSON] , з призначенням платежу «Оплата за меблі» №36РК-8779-НІМТ-РМЯТ від 22.11.2023.Строк виготовлення замовлених меблів у вказаній переписці визначений був Відповідачем тривалістю у 15-25 робочих днів. В подальшому, після проведеної позивачем оплати, з ним не погодили остаточний екскіз/проект передпокою і станом на 20 грудня 2023 року останній у переписці, просив повернути йому сплачені кошти. 20 січня 2024 року після того, як сторони не дійшли згоди щодо конфігурації передпокою, [PERSON] вкотре попросив повернути сплачені кошти. 23.04.2024, [PERSON] письмово звернувся до Головного управління Держспоживслужби у Львівській області з проханням посприяти у вирішення його проблеми. Листом №вих-05 2-11 2629 від 26.04.2024 року Головне управління Держспоживслужби у Львівській області письмово повідомило позивача про те, що на даний час, в період дії воєнного стану, є неможливим проведення заходу державного нагляду (контролю) згідно його звернення. Далі, 01 червня 2024 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з письмовою заявою від 31.05.2024, в якій, беручи до уваги порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо передачі замовленого ним товару у визначений строк, в силу положень Закону України «Про захист прав споживачів», Цивільного кодексу України повідомив про розірвання укладеного між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] договору купівлі-продажу меблів та заявив вимогу про повернення йому сплаченої ним за вказаний товар, грошової суми в розмірі - 17300 гривень. Лист повернувся з причин зазначених поштовим відділенням - «за закінченням терміну зберігання». В подальшому, позивач повторно звернувся з такою самою заявою від 19.06.2024, надіславши її в переписку з менеджерами магазину Kotobloft та з власної електронної пошти [INFO] на електронну пошту відповідача [INFO] . У відповідь на його заяву Відповідач надіслав електронного листа, у якому повідомив номер товарно-транспортної накладної №1950077434, за якою нібито відправлено замовлений ним товар. 19 червня 2024 року у відділенні служби доставки «Делівері» в місті Вараш позивачем було оглянуто надісланий товар та виявлено його пошкодження і невідповідність конфігурації товару його замовленню та бажанням. В зв`язку з чим, отримувати товар, який не замовляв, позивач відмовився. Таким чином, станом на 19 червня 2024 року і по даний час Відповідач товару, за який [PERSON] сплатив кошти, не виготовив та не поставив, сплачені позивачем кошти повертати відмовляється, що змушує його на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Вказаний позов надійшов до Кузнецовського міського суду Рівненської області 05 серпня 2024 року. Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 09 серпня 2024 року цивільну справу передано за підсудністю до Володимирецького районного суду Рівненської області. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 11 вересня 2024 року. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 28.11.2024, закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача - адвоката Волощука П.С. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності . Не заперечують щодо ухвалення заочного рішення. Також повідомив, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву - ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог ЦПК України заявляють суду про те, що докази понесених судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу адвоката, Позивачем будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у даній справі. Належним чином повідомлена відповідачка, повторно в судове засідання не з"явилася без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подала, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. А тому судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно переписки в мережі Інтернет на веб-сайті https://korobloft.com.ua/, [PERSON] було здійснено замовлення меблів передпокою. 22 листопада 2023 року [PERSON] здійснив оплату за меблі в розмірі -17300 гривень, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів на банківський рахунок фізичної особи-підприємця [PERSON] , з призначенням платежу «Оплата за меблі» №36РК-8779-НІМТ-РМЯТ від 22.11.2023. У підтвердження того, що [PERSON] замовляв меблі бажаної конфігурації, кольору, матеріалу, та строк виготовлення меблів - 15-20 днів, позивачем надано копію електронної переписки з менеджерами магазину. Окрім того, у вказаній переписці, від 20.12.2023 та 20.01.2024, [PERSON] після не погодження остаточного екскізу/проекту передпокою, просив повернути йому сплачені кошти. 23.04.2024 [PERSON] письмово звернувся до Головного управління Держспоживслужби у Львівській області із заявою про захист прав споживача. Згідно листа №вих-05 2-11 2629 від 26.04.2024 Головне управління Держспоживслужби у Львівській області повідомило [PERSON] , що в період дії воєнного стану, не можна проводити заходи державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарювання вимог законодавства щодо формування та встановлення та застосування державних регульованих цін, захисту прав споживачів та метрологічного нагляду у сфері надання житлово-комунальних послуг. Рекомендовано звернутися до суду. 01 червня 2024 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з письмовою заявою від 31.05.2024 , у якій, беручи до уваги порушення Відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо передачі замовленого товару у визначений ними строк, в силу положень Закону України «Про захист прав споживачів», Цивільного кодексу України повідомив про розірвання укладеного між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] договору купівлі-продажу меблів та заявив вимогу про повернення йому сплаченої ним за вказаний товар грошової суми, в розмірі 17300 гривень. Згідно довідки Укрпошти, конверт повернувся з причин зазначених поштовим відділенням - «за закінченням терміну зберігання». 19.06.2024 , [PERSON] , надіслав аналогічну заяву про повернення коштів в переписку з менеджерами магазину Kotobloft та з власної електронної пошти [INFO] на електронну пошту відповідача [INFO] . У відповідь на його заяву Відповідач надіслав електронного листа, у якому повідомив номер товарно-транспортної накладної №1950077434, за якою відправлено замовлений ним товар. 19 червня 2024 року у відділенні служби доставки «Делівері» в місті Вараш позивачем було оглянуто надісланий товар та виявлено його пошкодження і невідповідність конфігурації товару його замовленню та бажанням. В зв`язку з чим, отримувати товар, який не замовляв [PERSON] відмовився. В заявці про рекламацію від 19.06.2024, по номеру товарно-транспортної накладної №1950077434, зазначено, що передпокій пошкоджено, відмова від отримання, не відповідає замовленню. Заявлена вартість вантажу - 7000 грн. Орієнтовний збиток - 7000 грн. Дії заявника із рекламаційним вантажем - за лишається на відділенні. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони узгодили предмет договору, ціну та строк доставки, тобто виконані усі істотні умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина перша статті 659 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною другою статті 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до частин першої, другої статті 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України далі по тексту ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч. 1 ст. 530 ЦК України. За положеннями ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, в силу статті 664 ЦК України, у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар. У разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу ч. 1 ст. 665 ЦК України. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частинами 1.2 статті 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Так, частиною 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 цього Закону, договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов`язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції (частини перша та друга статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо інше не передбачено договором, укладеним на відстані, продавець повинен поставити споживачеві товар протягом прийнятного строку, але не пізніше тридцяти днів з моменту одержання згоди споживача на укладення договору. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв`язку. Згідно зі статтею 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється підприємницька практика, що вводить в оману: відмова від пред`явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару. За змістом ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6- 75цс13 вказав на особливості застосування статті 651 ЦК України, відповідно до яких суд оцінює істотність порушення договору, використовуючи термін «значна міра», яка проявляється у позбавленні сторони бажаного результату, який вона мала отримати при укладенні договору. При цьому вина сторони, яка істотно порушила договір, не має будь-якого значення ні для оцінки порушення як істотного, ні для виникнення права у другої сторони вимагати розірвання договору. Важливим критерієм істотності порушення договору також є розмір завданої шкоди, спричиненої таким порушенням, і який позбавляє потерпілу сторону отримати бажане при укладенні договору. Мова йде не лише про завдання шкоди у грошовій формі, що є прямими збитками, а також і про становище такої сторони, коли вона позбавляється можливості використовувати отримані результати договору. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2019 року в справі № 909/524/18 вказав, що припис частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує виключно її волевиявленням. Аналогічна позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 925/731/18, відповідно до якої, зі змісту частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України вбачається, що у разі, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Таким чином, наведена норма наділяє особу правом самостійно визначити спосіб захисту свого порушеного права певним шляхом, що було реалізовано позивачем в межах даної справи, шляхом подання відповідного позову. Враховуючи вищенаведені обставини та правові норми, позивач як покупець, якому не передано товар належної якості та у встановлений строк, має право вимагати розірвання договору та повернення суми оплати в розмірі 17300 грн. А тому позов в чій частині підлягає до задоволення. Доказів у заперечення даного факту відповідачем не надано. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 17300 грн.. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Як зазначає позивач у позовній заяві, в результаті винних дій [PERSON] йому була завдана моральна шкода. Так, тривалим невиконанням умов договору з боку Відповідача, позбавлення [PERSON] належних йому коштів та відсутності замовленого товару, змушували останнього до постійних листувань щодо стану його замовлення, завдало [PERSON] моральних страждань та хвилювань, що виразились у невпевненості у тому, чи буде у нього товар за який він заплатив кошти, та позбавило його можливості придбати в іншого продавця необхідний [PERSON] товар. Такими діями відповідача, [PERSON] позбавлено звичного способу життя, завдано шкоди його репутації через безпідставне посилання Відповідача на його неадекватність у спробах захистити свої права. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із нищенням чи пошкодженням її майна. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК Україникритеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (в редакції Протоколу №№11), рішення Європейського суду с обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Тобто, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецедентну практику Європейського суду з прав людини далі по тексту ЄСПЛ. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб захисту в національному органі. ЄСПЛ у винесених рішеннях неодноразово, зокрема у справах «Атлан проти Сполученого Королівства» від 19.06.2001, «Перна проти Італії» від 25.07.2001 тощо, визнавав в резолютивній частині рішення, що виходячи з обставин справи, сам факт правопорушення, вчиненого відносно потерпілого, становить спосіб захисту порушеного права і може становити достатньо справедливу компенсацію моральної шкоди. Рішенням від 27.07.2004 по справі «Ромашов проти України» ЄСПЛ присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Право на відшкодування з урахуванням практики ЄСПЛ повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало 6 відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. В абзаці 2 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №№4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи характер завданої шкоди, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, наявність та тривалість вимушених змін у його житті, приймаючи до уваги, що відповідач не повернув кошти , виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості, суд вважає достатнім і необхідним стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн на користь позивача. Щодо судового збору, то судом встановлено наступне. За правилами частин 1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. При зверненні до суду позивачем не було сплачено судовий збір, оскільки він звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, судовий збір належить стягнути з відповідача в дохід держави. Ціна позову - 34600 грн, судовий збір становить - 1211,20 грн. Позовну заяву задоволено частково, а саме на 58,67%, судовий збір підлягає стягненню у розмірі 710,61 грн (1211,20 грн*58,67%). Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч.8 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представником відповідача - адвокатом Волощуком П.С, подано заяву, де вказав, що відповідно до вимог ЦПК України, докази понесених судових витрат в тому числі витрат на правничу допомогу адвоката, позивачем будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у даній справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial