Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

20.01.2025 позивач [PERSON] через свого представника адвоката Миньо М.М. подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви і до досягнення дочкою повноліття. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Позивач [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] . З травня по грудень 2023 року позивач спільно проживала у Чеській Республіці без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] , де він працював водієм вантажних транспортних засобів. З часу народження дочки відповідач близько місяця проживав спільно з позивачем та дочкою, після чого залишив сім`ю і виїхав до місця свого зареєстрованого проживання у Черкаську область. Від народження дитини відповідач лише одного разу надав кошти на утримання спільної дочки, а в подальшому будь-які намагання позивача вирішити питання, пов`язані з утриманням спільної дочки ігнорує, заблокував номер телефону позивача. Відповідач життям дочки не цікавиться, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, ігнорує намагання позивача вирішити питання, пов`язані із спільною дочкою. Відповідач має можливість надавати кошти на утримання дочки, оскільки періодично працевлаштований, крім цього брати участь в утриманні дочки є його обов`язком. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви і до досягнення дочкою повноліття. Судові витрати в справі стягнути з відповідача в її користь. Позиція відповідача. Відповідач обставин та підстав позову не спростував, відзиву на позовну заяву не подав. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Суд своєю ухвалою від 21.01.2025 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Миньо М.М. не прибули, представник позивача через канцелярію суду подав заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позов підтримують, щодо винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку, у судове засідання повторно не прибув. Причин неявки не повідомив, відзиву не подав. 27.02.2025 постановлено ухвалу суду про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Водночас, у зв`язку з неприбуттям в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин. В сторін у справі є спільна дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджено належним чином завіреною копією свідоцтва про народження Чеської Республіки номер бланку [NUMBER] від 22.04.2024. Як видно з копії паспорта № [NUMBER] від 07.05.2020, орган що видав 4640 на ім`я гр. [PERSON] дата народження [INFO] , місце народження с. Розлуч Турківський район Львівська область. Згідно з копією Витягу з реєстру Турківської територіальної громади від 16.07.2024 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 20.12.1992 в [ADDRESS] . Відповідно до довідки №61313/19-536-1054 про реєстрацію особи громадянином України виданої 07.05.2024 Посольством України в Чеській Республіці, [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Млада Болеслав Чеська Республіка згідно з рішенням Посольства України в Чеській Республіці від 07.05.2024 набула громадянство України на підставі ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про громадянство України". Як видно з довідки №4 від 14.01.2025 виданої т.в.о. старости села Розлуч Виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області Г. Когут, [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації біля своєї матері [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації матері у [ADDRESS] та знаходиться на утриманні матері. Вирішуючи спір суд виходить з таких мотивів та норм права. Суд зазначає, що згідно з ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд встановив, що між сторонами виник спір щодо обов`язку відповідача як батька утримувати дочку, який регулюється нормами Глави 15 "Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання" Розділу ІІ Сімейного кодексу України. Так, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. А відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому. Як регламентовано ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Указане кореспондується із вимогами ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Наведені положення закону дають підстави для висновку, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів та їх розмір, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму на дитини, її потреб, зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини. Як виснував Верховний Суд у постанові від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16-ц, за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Суд встановив, що дочка сторін у справі проживає і знаходиться на утриманні матері, що підтверджується довідкою т.в.о. старости села Розлуч Виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області Г. Когут №4 від 14.01.2025. Відтак, позивач підставно звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів як той з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З урахуванням наведених положень закону при визначенні розміру аліментів суд враховує вік та стан здоров`я дитини, у суду відсутні відомості про те, що відповідач є непрацездатною особою чи те, що на його утриманні є інші діти чи непрацездатні особи. Як видно з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.17 Постанови від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. Суд вважає, що за конкретних обставин у цій справі, з урахуванням обов`язку обидвох батьків по утриманню дитини, такий розмір аліментів, є обґрунтований, справедливий, необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідач не подав суду доказів, які б вказували на його неспроможність сплачувати аліменти в такому розмірі, зокрема, не надав доказів про наявність/відсутність на його утриманні інших дітей чи осіб, доказів матеріального становища, відомостей про стан здоров`я, які б могли вплинути на визначення розміру аліментів. Відтак, встановивши дійсні фактичні обставини цієї справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши подані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат. Судові витрати в цій справі, відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору. Таким чином, на відповідача покладаються судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн і підлягають стягненню з нього в дохід державного бюджету України. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то в позовній заяві позивач просила стягнути такі з відповідача в розмірі 1000,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу до матеріалів справи адвокатом Миньо М.М. долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та Ордер серії ВС № 1336288 від 17.01.2025. Відтак, відсутні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з їх недоведеністю. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved