Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

Позивачка 05.12.2024 року звернулась до суду з позовом, 01.10.2022 року [PERSON] (далі Позивач) було прийнято на роботу до Спільного українсько-турецького підприємства «ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ» у формі закритого акціонерного товариства (далі Відповідач) на посаду заступника головного бухгалтера, що підтверджується заявою про прийняття на роботу від 30.09.2022 року, повідомленням про прийняття на роботу від 30.09.2022 року та наказом про прийняття на роботу від 30.09.2022 року №122-к. Наказом від 14.12.2022 року №132-к [PERSON] переведено на посаду головного бухгалтера з 15.12.2022 року. Протягом роботи [PERSON] заробітна плата виплачувалась нерегулярно із значною затримкою, в результаті чого станом на 01.09.2024 року утворилась заборгованість із невиплати заробітної плати у розмірі 537270,90 грн., що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю №2/09 від 30.09.2024 року, оборотно-сальдовою відомістю за бухгалтерським рахунком [NUMBER] по працівнику [PERSON] за 30 вересня 2024 року та довідкою про нараховані та виплачені їй суми при звільненні за вересень 2024 р. 30.09.2024 року Позивача було звільнено з роботи за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується заявою про звільнення від 16.09.2024 року та наказом про припинення трудового договору (контракту) від 30.09.2024 року № 2-к. При звільненні [PERSON] \~ нараховано, але не виплачено заробітну плату за період з 01.09.2024 року по 30.09.2024 року у розмірі 56017,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 44078,88 грн., а також не виплачено заборгованість із заробітної плати у розмірі 537270,90 грн. Всього на момент звільнення [PERSON] \~ нараховано і мало бути виплачено, але не виплачено Відповідачем 617848,08 грн., що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю від 30.09.2024 року та довідкою про нараховані та виплачені суми при звільненні за вересень 2024 року. Середньоденна заробітна плата, розрахована відповідно до норм Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100, становить 2605,44 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 30.09.2024 року № 9/1. За період з 01.10.2024 року (наступний після звільнення день) по 29.11.2024 року минуло 44 робочих дні. Таким чином у відповідності до ст. 117 КЗпП України Відповідач має виплатити на користь Позивача середній заробіток у розмірі: 44 х 2605,44 = 114639,36 грн. Тому позивач звернулась з позовом, в якому просить стягнути зі Спільного українсько-турецького підприємства «ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ» у формі закритого акціонерного товариства на користь [PERSON] заборгованості по виплаті нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 617848,08 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 114639,36 грн. Ухвалою суду від 09.12.2024 року по справі відкрите провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16.01.2025 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду. 16.01.2025 року від Спільного українсько-турецького підприємства «ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ» надійшла заява, а якій вказано, що [PERSON] було нараховано, але невиплачено заробітну плату у розмірі 617\~848,08 грн. Невиплата заробітної плати відбулась через відсутність у Спільного українсько-турецького підприємства «ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ» у формі закритого акціонерного товариства грошових коштів на рахунку (а.с. 35). Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог\~ст. 128 ЦПК України, представник позивача адвокат Гидирим О.А. надав заяву про слухання справи без його участі (а.с. 36,39). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог\~ст. 128 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складання цього судового рішення є 26.02.2025 року. \~ \~ \~ \~ Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що [PERSON] було прийнято на роботу до Спільного українсько-турецького підприємства «ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ» у формі закритого акціонерного товариства на посаду заступника головного бухгалтера, що підтверджується заявою про прийняття на роботу від 30.09.2022 року (а.с. 7). Повідомленням про прийняття на роботу від 30.09.2022 року та наказом про прийняття на роботу від 30.09.2022 року № 122-к на посаду заступника головного бухгалтера (а.с. 8-9). Наказом від 14.12.2022 року № 132-к [PERSON] переведено на посаду головного бухгалтера з 15.12.2022 року (а.с.10). [PERSON] подала заяву від 16.09.2024 року про звільнення її за згодою сторін (а.с. 11). Наказом № 2-к від 30.09.2024 року [PERSON] звільнено з посади головного бухгалтера на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП за угодою сторін (а.с. 12) Відповідно до довідки СП «Одеські Дріжджі» про нараховані суми, належні працівникові при звільненні за вересень 2024 року, всього нараховано 100\~095,88 грн, борг за підприємством на кінець місяця 617\~848,08 грн. (а.с. 18). Згідно довідки про доходи № 9/1 від 30.09.2024 року, яка видана [PERSON] , в тому, що вона дійсно працювала у СП «Одеські Дріжджі» у формі ЗАТ на посаді головного бухгалтера, середня заробітна плата складає 2605,44 грн, з серпня 2024 року по вересень 2024 року нарахована заробітна плата 112\~034,00 грн. (а.с. 19). Відповідно до оборотно-сальдової відомості за бухгалтерським рахунком 661 по працівнику [PERSON] за 30 вересня 2024 року та розрахунково-платіжної відомості № 2/09 від 30.09.2024 року на момент звільнення [PERSON] \~ нараховано і мало бути виплачено, але не виплачено відповідачем 617 848,08 грн. (а.с. 19-20) Відповідачем не надано доказів виплати заробітної плати позивачу, при цьому, згідно довідок про розмір заборгованості, комунальне підприємство визнає факт наявності заборгованості із виплати заробітної плати. Також відповідачем і не спростовано той факт, що [PERSON] було нараховано, але невиплачено заробітну плату у розмірі 617\~848,08 грн. , оскільки невиплата заробітної плати відбулась через відсутність у Спільного українсько-турецького підприємства «ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ» коштів на рахунку. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява № 9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Судом установлено, що відповідач як роботодавець своєчасно не здійснив із працівником розрахунку при звільненні, а тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення із відповідача відповідно до\~статті 117 КЗпП України\~середнього заробітку за час затримки розрахунку, не виходячи за межі заявлених позивачем позовних вимог. Встановлений\~статтею 117 КЗпП України\~механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Відшкодування, передбачене\~статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1\~ст. 9 ЦК України\~така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому\~ст. 117 КЗпП України. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до\~ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення їх точного розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Тому, у відповідності до ст. 117 КЗпП України відповідач має виплатити на користь позивача середній заробіток у розмірі: 44 х 2605,44 = 114 639,36 грн. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку стягнути з відповідача на користь позивача суми заборгованості зі сплати заробітної плати у розмірі 617\~848,08 гривень та середній заробіток у розмірі 114\~639,36 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (постанова від 17 жовтня 2014 року № 10) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому із відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 7324, 87 грн ((617848,08 + 114639,36) х 1 % = 7324,87 грн.).

Outcome: approved