Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] та\~ [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, в якому просила визнати висловлювання відповідачів: [PERSON] та [PERSON] стосовно неї, а саме: «ти займаєшся чорною магією та поробками», «відьма», «кляузниця», «звинувачувала в тому, що через мене її звільнили з роботи», як образливі та такі, що принижують її честь та гідність. Зобов`язати [PERSON] та [PERSON] в місячний термін публічно вибачитись перед нею на загальних зборах в с. Кам`яний Міст Первомайського району Миколаївської області. Стягнути з відповідачів, солідарно, моральну шкоду, в сумі 50000 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних позивач зазначила, що проживає в с. Кам`яний міст Первомайського району Миколаївської області, працює у Первомайському інституті НУК ім. Адмірала Макарова на посаді завідуючої господарством. Поряд із нею мешкають відповідачі: [PERSON] та [PERSON] , які протягом тривалого часу, систематично, безпідставно, зачіпають її, висловлюються в її адресу нецензурною лайкою та безпідставними звинуваченнями, зокрема, «ти займаєшся чорною магією та поробками», «відьма», «сраколизниця», «шахрайка та пліткарка». Такі наклепи стосовно неї відповідачі розповсюджують у с. Кам`яний Міст та у громадському транспорті. Окрім того, з відповідачем [PERSON] вона працює в одному колективі і за місцем спільної роботи у присутності колег [PERSON] ображала її «сраколизницею», «кляузницею», «звинувачувала в тому, що через мене її звільнили з роботи», в зв`язку з чим, вона неодноразово зверталась до Первомайського РВП ГУНП в Микоаївській області. Таку поведінку відповідачів, вона вважає образливими висловлюваннями, які мають негативний характер, принижують її честь і гідність, викликають почуття пряження, сором, сильне психоемоційне напруження. Емоції, викликані висловлюваннями відповідачів негативно вплинули на стан її здоров`я, завдавши моральної шкоди, яка виразилась у моральних стражданнях та переживаннях. Порушенні душевної рівноваги. У відзиві на позов відповідачка [PERSON] , заперечуючи проти позову, зокрема зазначила, що окрім зазначених в позові тверджень, позивач жодних належних та допустимих доказів на підтвердження та обґрунтування своїх позовних вимог не надала, як і не довела, що оспорювана нею інформація порушує її особисті немайнові права. Так позивачкою не було надано жодних доказів на підтвердження поширення нею інформації, що завдає шкоду її честі та гідності, поширена інформація порушує її особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, вважала, що додане позивачкою до позову повідомлення до Первомайського РВП ГУНП України в Миколаївській області не може бути розцінене як достатній доказ її неправомірної поведінки відносно позивачки, оскільки такий письмовий доказ свідчить лише про факт самого звернення позивачки до органу з метою захисту своїх правта вжиття визначених законом заходів. Більше того, як зазначається у наданому позивачкою у якості доказу по справі повідомленні Первомайського РВП ГУНП України в Миколаївській області № 19732/07 від 01.09.2023, в результаті проведеної перевірки за зверненням [PERSON] було встановлено, що тілесних ушкоджень нікому не завдано, брутальною лайкою ніхто із учасників конфлікту не висловлювався, порушення громадського порядку встановлено не було. Таким чином, даний офіційний документ вчергове підтверджує той факт, що нею не було завдано позивачці жодних моральних страждань, психологічного дискомфорту та обставин, які б могли свідчити про порушення її честі,гідності та ділової репутації. Що стосується наданої позивачкою в якості доказу характеристики на [PERSON] з минулого місця роботи останньої зауважила, що зазначена характеристика не може бути розцінена як об`єктивний доказ по справі, та виступати доказом, на який можна опиратися при охарактеризуванні її як людини з наступних підстав. Так, зазначена позивачкою у позові інформація відносно того, що [PERSON] та [PERSON] працюють разом, є недостовірною, оскільки з 2022 вона ніде не працює, займаючись домашнім господарством. У свою чергу на даний час [PERSON] дійсно продовжує працювати в ПННІ НУК імені адмірала Макарова. Таким чином, користуючись авторитетом на роботі (як зазначила сама позивачка в \~ \~ \~ \~своєму позові), вона без будь-якого отримання від відповідачки згоди та її попередження, взяла характеристику відносно відносно неї. Крім того, обставини, що позивачкою у своєму позові більш як однорічної давності, оскільки як вбачається з наданого позивачкою повідомлення Первомайського РВП ГУНП України в Миколаївській області, обставини на які та посилається як на підставу підтвердження порушення її честі та гідності мали місце ще в кінці серпня 2023 року. А що \~ \~ \~ \~ стосується тверджень позивачки, про нібито порушення нею нормальної, трудової та звичайної товариської атмосфери позивачки в колективі, то з 2022, вона взагалі припинила трудові відносини з ПННІ НУК імені адмірала Макарова у зв`язку з закінченням строку трудового договору.Таким чином, є незрозумілим, чому позивачка, яка нібито постраждала від її неправомірних дій, а саме її висловлювань принизливого характеру, досить тривалий час не зверталася до суду з метою відновлення своєї честі, гідності. Стосовно стягнення моральної шкоди зауважила, що відповідь на адвокатський запит КП «Первомайський міський центр первинної медико-санітарної \~ \~ \~ \~допомоги» № 537б від 22.03.2024, в якій перелічено ряд захворювань позивачки,та зазначаються зафіксовані дати звернення її до лікаря, не може бути підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки підтверджує лише факт, що захворювання позивачки, є наслідком вікових змін в організмі людини. Більш того, позивачкою у своєму позові взагалі не згадується яким чином, неправомірні дії відповідачки завдали їй моральних страждань та спричинили негативні зміни у її житті. Таким чином, достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували спричинення моральної шкоди внаслідок нібито вчинених нею дій, позивачкою не надано, в зв`язку з чим, проила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 11.10.2024 представник позивачки адвокат Доров А.О. подав до суду відповідь на відзив [PERSON] , у якому виклав твердження аналогічні тим, які містяться у позові. 06.01.2025 представник відповідачки [PERSON] адвокат Чобану В.В. подала до суду відзив, у якому зазначила, що окрім зазначених в позові тверджень, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження та обґрунтування своїх позовних вимог позивачкою надано не було, так як і не було доведено, що оспорювана інформація порушує її особисті немайнові права.Так, позивачкою не було надано жодних доказів на підтвердження поширення відповідачкою інформації, що завдає шкоду її честі та гідності, поширена інформація порушує її особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, а додане позивачкою до позову повідомлення до Первомайського РВПГУНП України в Миколаївській області не може бути розцінене як достатній доказ неправомірної поведінки відповідачки відносно позивачки, оскільки такий письмовий доказ свідчить лише про факт самого звернення позивачки до правоохоронного органу з метою захисту своїх прав та вжиття визначених законом заходів. Більше того, як зазначається у наданому позивачкою у якості доказу по справі повідомленні Первомайського РВП ГУНП України в Миколаївській області № 21588/67 від 25.09.2023,в результаті проведеної перевірки за зверненням [PERSON] було встановлено,що вказані останньою факти не знайшли свого підтвердження. Таким чином, даний офіційний документ вчергове підтверджує той факт, що відповідачкою не було завдано позивачці жодних моральних страждань, психологічного дискомфорту та обставин, які б могли свідчити про порушення її честі,гідності та ділової репутації. Крім того, зазначена позивачкою у своєму позові обставина мала місце, більш як одного року тому(ще в кінці серпня 2023),що підтверджується повідомленням Первомайського РВП ГУНП України в Миколаївській області.Таким чином, є незрозумілим, чому позивачка, яка нібито постраждала від неправомірних дій відповідачки, а саме її висловлювань принизливого характеру, досить тривалий час не зверталася до суду з метою відновлення своєї честі, гідності та ділової репутації.Більш того,відповідачка працює в Первомайській гімназії №5 на посаді вчителя молодших класів. На роботі характеризується лише з позитивної сторони, жодних скарг на її адресу ані від колег, ані від дітей чи батьків не надходило.Таким чином, вважала, що позивачкою не доведено заявлених позовних вимог, а тому відсутні правові підстави для їх задоволення, так як нею не надано суду жодного доказу щодо порушення її честі, гідності та ділової репутації, тому просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивачка та її представник адвокат Доров А.О. повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її предстаник адвокат Кучера В.Л. в судовому засіданні проти вимог, викладених у позові, заперечували, з підстав, викладених у відзиві, просили в їх задоволенні відмовити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Чобану В.В. в судовому звсіданні також заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у позові за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків: [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , долідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] проживає в с. Кам`яний міст Первомайського району Миколаївської області, працює у Первомайському інституті НУК ім. Адмірала Макарова на посаді завідуючої господарством. Поряд із нею мешкають відповідачі: [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що був дільничним офіцером поліції. Дійсно, у вересні 2023 [PERSON] зверталась до поліції з приводу конфлікту з [PERSON] . Ним, у його робочому кабінеті, проводилась профілактична бесіда, в ході якої сторони конфлікту розповіли йому свої версії. Під час бесіди була присутня й донька [PERSON] , яка просила їх примиритись, при цьому, в ході бесіди ніхто нікого не ображав, однак [PERSON] повідомила, що має намір звертатись до суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що коли їхала в автобусі, то чула як [PERSON] некоректно звинувачувала [PERSON] в тому, що остання сприяла її звільненню з роботи, бо вона вже стара, тикала їй в спину пальцями та ображала «сраколизницею». Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що була свідком інциденту між [PERSON] та [PERSON] в автобусі, з приводу того, що [PERSON] скоротили на роботі, а [PERSON] за неї не заступилась, при цьому пояснила, що конкретних слів вона не пам`ятає, зі сторонами конфлікту не спілкується і що розповідають про цей конфлікт у селі, не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює разом з [PERSON] та перебуває у її підпорядкуванні. Їй відомо, що між [PERSON] та [PERSON] був конфлікт у селі, проте у конфлікт вона не втручалась. Свідок [PERSON] пояснила, що працює ПННІ НУК імені адмірала Макарова, знайома зі сторонами конфлікту, із ними у неї нормальні відносини. Зі сторони [PERSON] ніяких образливих висловлювань у бік [PERSON] вона не чула, проте, коли остання їй телефонувала, то повідомила, що [PERSON] сприяла тому, що її скоротили з роботи. На роботі жодних конфліктів між ними не було. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Відповідно до\~Конституції України\~життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Відповідно до\~ст. 34 Конституції України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Разом із тим, відповідно до\~ст. 68 Конституції України. кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до\~ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. За змістом статей 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції\~України,\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. У пункті 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»,\~роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1, ч. 2\~ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Суд звертає увагу, що в своїй практиці Європейський Суд з прав людини розрізняє факти та оціночні судження. При дотриманні умов § 2 статті 10 Конвенції, право вільно передавати інформацію поширюється не лише на "інформацію" та "ідеї", які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі Handysidev.UnitedKingdom). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» також зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного\~статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Отже, враховуючи висновки Європейського суду з прав людини, суд приходить висновку, що фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 травня 2019 року у справі №591/7099/16-ц (провадження №61-34159св18), за своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2019 року у справі №725/5585/16-ц (провадження №61-34549св18), вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Якщо суб`єктивну думку, яка є оціночним судженням, висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду, а не спростовувати таку інформацію. У рішенні від 10 серпня 2006 року у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Конвенції застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 лютого 2012 року у справі «Аксель Шпрінгер АГ проти Німеччини» зазначив, що приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час як публічних осіб така норма не стосується. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась на те, що висловлювання відповідачів: «ти займаєшся чорною магією та поробками», «відьма», «сраколизниця», «шахрайка та пліткарка», «кляузниця», а також звинувачувачення в тому, що через позивача відповідача звільнили з роботи, є такими, що принижують її честь, гідність та ділову репутацію. Разом з тим, встановивши обставини справи, у вказаних позивачкою висловлюваннях відсутня констатація будь-яких конкретних фактів стосовно неї, а міститься лише власна думка відповідачів щодо позивачки. Зазначені висловлювання хоч і є критичними та негативними, проте в першу чергу свідчать про особисте ставлення відповідачів до позивачки і вираження їх особистих поглядів. У рішенні від 06 жовтня 2015 року в справі «Карпюк та інші проти України» зазначено, що\~\~свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства». Особа, яка висловлює власні погляди, критичні висловлювання, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права. Зрештою, суд наголошує на тому, що усі висловлювання відповідачів є вираженням їх суб`єктивної думки, а тому не можуть бути ані спростовані, ані підтверджені та не можуть бути предметом спору. За таких обставин, суд вважає, що поширення відповідачами негативних висловлювань, є суто оціночними судженнями. Як вбачається зі змісту правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі №725/5585/16-ц (провадження №61-34549св18), від 20 травня 2019 року у справі №591/7099/16-ц (провадження №61-34159св18), поширення відповідачем оціночних суджень не може бути підставою для захисту права позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Щодо заявленої позовної вимоги, зокрема зобов`язати відповідачів в місячний термін публічно вибачитись перед позивачем на загальних зборах в с. Кам`яний Міст Первомайського району Миколаївської області, то суд не вправі зобов`язувати відповідачів вибачатися у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі та ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено діючим законодавством. Разом з тим, оціночні судження відповідачів могли сприйматись позивачкою як образливі висловлювання. У такому випадку, згідно з ч. 2\~ст. 30 Закону України «Про інформацію», єдиним належним та ефективним способом захисту особистих немайнових прав позивачки може бути відшкодування їй моральної шкоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1\~ст. 1167 ЦК України). Однак, всупереч ч.1\~ст. 81 ЦПК України, позивачка [PERSON] не надала суду належних та достатніх доказів на підтвердження того, що у зв`язку з поширенням відповідачами оціночних суджень вона зазнала моральних страждань. Тому, оцінивши в сукупності докази, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивачки, оскільки висловлювання відповідачів є оціночними судженнями, які, в силу вимог закону, положень Конвенції, з врахуванням практики ЄСПЛ, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості та відповідно не можуть бути підставою для захисту права позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації, в зв`язку з чим, в задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, то, в силу вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed