Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

24.01.2024 АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив суд стягнути з відповідача на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ «ПУМБ») заборгованість за кредитним договором №1002040777701 від 09.12.2021 року в загальному розмірі 115\~552,22 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позову зазначено, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір №1002040777701 від 09.12.2021 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 73\~579,00 грн. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язалася щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені кредитним договором. Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань, позивач вимушений звернутись до суду за захистом свої прав у вказаний у позові спосіб. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.07.2024 року, позовні вимоги АТ «ПУМБ» задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість в розмірі 115\~552,22 грн., та витрати зі сплати судового збору 2422,40 грн., всього 117\~974,62 грн. 19.12.2024 представником відповідача [PERSON] адвокатом Мунтяну І.І. через систему Електронний суд подано заяву про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та скасування вищевказаного заочного рішення. Ухвалою суду від 23.12.2024 [PERSON] поновлено пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та прийнято до розгляду вищевказану заяву. Ухвалою суду від 06.01.2025 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Мунтяну І.І. про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 22.01.2025 року заяву про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення від 03.07.2024 року, та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 04.02.2025 представником відповідача адвокатом Мунтяну І.І. через систему Електронний суд надано відзив на позовну заяву, в якому представник зазначає, що не погоджується з ухваленим раніше заочним рішенням, вважає вимоги позивача необґрунтованими, зокрема, вважає нарахування заборгованості за комісією безпідставною, а пункти договору, що містять обов`язок по сплаті комісії відповідачем нікчемними. Крім того, зазначає, що посилання позивача на те, що на адресу відповідача було направлено досудову вимогу, слід не брати до уваги, оскільки відсутні докази відправки та отримання відповідачем цієї вимоги. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна його заява про розгляд справи за його відсутності. Представником відповідача до суду подана заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності відповідача, в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1002040777701 від 09.12.2021 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 73\~579,00 грн. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язалася щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені кредитним договором. Відповідачем також підписаний паспорт споживчого кредиту, згідно якого між сторонами узгоджена сума кредиту, відсоткова ставка, строк кредитування та інші істотні умови. Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, у зв`язку з чим станом на 01.12.2023 року утворилась заборгованість на загальну суму 115\~552,22 грн., яка складається з: 63\~402,51 грн. заборгованість за кредитом, 7,48 грн. заборгованість процентами та 52\~142,23 грн. заборгованість за комісією. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Оскільки відповідач допустила прострочення платежів щодо повернення кредиту, процентів за користування грошовими коштами, тобто не виконала зобов`язання за кредитним договором №1002040777701 від 09.12.2021 року, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 63\~402,51 грн. та заборгованість за процентами в розмірі 7,48 грн. підлягають стягненню з відповідача. Щодо вимог позивача в частині стягнення 52\~142,23 грн. комісії за кредитним договором №1002040777701 від 09.12.2021 року суд виходить з такого. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року, останній редакції до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України«Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). В пункті 5 заяви №1002040777701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 09.12.2021 року встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99 %, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку, що положення пункту 5 кредитного договору, укладеного 09.12.2021 року між [PERSON] та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно є нікчемними, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за комісією не підлягає задоволенню. Таким чином, оскільки умови договору №1002040777701 від 09.12.2021 року щодо обов`язку здійснення платежів за комісією є нікчемними, нарахована позивачем заборгованість за комісією в сумі 52\~142,23 грн. стягненню не підлягає. Стосовно доводів представника відповідача про те, що позивачем не надано доказів відправки та отримання відповідачем письмової вимоги суд приходить до наступного. Як зазначено вище, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Зі змісту кредитного договору № 1002040777701 від 09.12.2021, який підписаний відповідачем вбачається, що відповідач ознайомлена та цілком погоджується з умовами вказаного договору. Умови договору не містять обов`язку позивача банку направляти письмову вимогу боржнику, зокрема, направлення вимоги з описом вкладення відправленої поштової кореспонденції, а отже, оскільки умовами договору не передбачений вказаний обов`язок банку, то суд вважає доводи представника відповідача необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 63 409,99 грн., з яких 63 402,51 заборгованість за кредитом; 7,48 грн. заборгованість по процентам. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1332,32 грн. з розрахунку: 63 409,99 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х100%/115 552,22 грн (розмір заявлених позовних вимог) = 55 % задоволених позовних вимог; 2422,40 грн (ставка судового збору) х 55 %/100% = 1332,32 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial