Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС»), в особі представника Миц І.В. (довіреність а.с. 6), через систему «Електронний суд» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути на користь позивача матеріальну шкоду в порядку суброгації в сумі 23 151,20 грн та судовий збір в сумі 3028,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ПрАТ «СГ «ТАС» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № FО-00844149, предметом якого є страхування транспортного засобу (далі - ТЗ) «Vоlkswagen Golf», державний номерний знак (далі - д.н.з.) [NUMBER] . Зазначається, що 12 жовтня 2021 року о 09:10 в м.Києві по вул. Голосіївської, 13-Б, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю застрахованого позивачем автомобіля «Vоlkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] , та автомобіля «Оpel Astra», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 січня 2022 року (справа № 752/26075/21) відповідачку [PERSON] визнано винною у даній ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП було пошкоджено застрахований позивачем автомобіль «Vоlkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Аско-Донбас Північний» згідно полісу № АР5380085. ПрАТ «СК «Аско-Донбас Північний» виплатило страхове відшкодування за полісом у розмірі 28 259,31 грн, що підтверджено платіжним дорученням № 1660 від 11 лютого 2022 року. У свою чергу, ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування власнику автомобіля «Vоlkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] , сумі 51 410,51 грн. При цьому за полісом № АР5380085 покрито частину шкоди в сумі 28 259,31 грн. Відтак, залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідачки, становить 23 259,31 грн. Вказується, що також понесені позивачем витрати за подання позову до суду в сумі 3 028,00 грн сплаченого судового збору. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м і ста Києва від 30 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачки відповідно до відповіді № 858716 від 22 жовтня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.27), судом направлялась ухвала про відкриття провадження у справі, яка двічі повернулася на адресу суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17. Відповідачка не скористалась своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 12 листопада 2020 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та страхувальником [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) № FО-00844149, предметом якого є страхування транспортного засобу (далі - ТЗ) «Vоlkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] у разі його часткового пошкодження, знищення та втрати (а.с.6,7). Судом у форматі повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень досліджено постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 10 січня 2022 року (справа № 752/26075/21), відповідно до якої 12 жовтня 2021 року о 09:10 в м. Києві по вул. Голосіївської, 13-Б , водій [PERSON] , керуючи ТЗ «Опель», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись заднім ходом, не впевнилась у небезпечності такого маневру та скоїла зіткнення з автомобілем з «Vоlkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] , чим порушила вимоги п.10.9 ПДР України, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Судом водія [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено штраф у розмірі 850,00 грн (а.с.8 зв.). У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Отже, позивач звільнений від доказування підстав для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки судовим рішенням встановлена наявність вини в діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, та в даному випадку не підлягає доказуванню. Крім того, відповідно до відповіді від НПУ (ідентифікатор картки ДТП в системі Національної поліції України № 3021292322544591), учасника даного ДТП [PERSON] вказано як винуватця, зазначено пошкодження ТЗ «Vоlkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] (а.с.9,10). Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого Броварським ОРЕР ДАІ при УДАЇ ГУМВС в Київській області 13 листопада 2012 року, власником застрахованого позивачем автомобіля «Vоlkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] (а.с.12 зв.). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Аско-Донбас Північний» згідно полісу № АР5380085, діючий станом на 12 жовтня 2021 року (а.с.20). 13 жовтня 2021 року [PERSON] , як власник застрахованого ТЗ «Vоlkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] , за договором добровільного страхування № FО-00844149 від 12 листопада 2020 року, подала заяву до ПрАТ «СГ «ТАС» про настання події ДТП (а.с.11). Вартість ремонтних робіт на підставі ремонтної калькуляції № 28982/10/2 від 29 жовтня 2021 року (а.с. 15-17) та рахунку-фактури № 649 від 13 жовтня 2021 року (а.с. 14) визначена позивачем у розмірі 52 035,51 грн, у тому числі з ПДВ. За страховим актом № 30980/40/921 від 03 листопада 2021 року ПрАТ «СГ «ТАС» прийняло рішення виплату страхувальнику за договором добровільного страхування страхового відшкодування [PERSON] в сумі 51 410,51 грн (а.с.18, 18 зв.). 03 листопада 2021 року ПрАТ «СГ «ТАС» на виконання договору № FО- FО-00844149 від 12 листопада 2020 року, здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 51 410,51 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (безготівковий переказ в національній валюті) № 225206 (а.с.19). Крім того, як вбачається з платіжного доручення № 1660 від 11 лютого 2022 року ПрАТ «СК «Аско-Донбас Північний» виплатило ПрАТ «СГ «ТАС» 28 269,31 грн. Призначення платежу - регресна вимога 05012/9221, [PERSON] згідно страхового акту № 2460/21 ГО від 10 лютого 202 року (а.с.21). Частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода заподіяна майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Станом на момент укладення договору про добровільне страхування та настання події, що має ознаки страхового випадку, відносини у сфері страхування були врегульовані Законом України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07 березня 1996 року. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Суд вважає, що право вимоги, яке виникає в порядку та на умовах передбачених статтею 993 ЦК України, а також статтею 27 Закону України «Про страхування», є суброгаційним, а відповідний обов`язок відшкодування шкоди винною особою, з огляду на положення статті 1166 ЦК України є деліктним зобов`язанням. Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках встановлених законом, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 27 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також статтею 993 ЦК України, статтею 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами статті 1191 ЦК України. З наведеного слідує, що до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора, до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Таким чином, до позивача як до страховика, який виплатив страхове відшкодування відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту від 12 листопада 2020 року № FO-00844149, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно положень статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статті 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, виходячи з матеріалів справи, позивачем ПрАТ «СГ «ТАС» здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 51 410,51 грн. У свою чергу, за полісом № АР5380085 ПрАТ «СК «Аско-Донбас Північний» відшкодувало ПрАТ «СГ «ТАС» 28 259,31 грн. Отже, сума виплати страхового відшкодування, яку повинна компенсувати відповідачка позивачу, складає 23 151,20 грн (51 410,51 - 28 259,31). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 23 151,20 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028,00 грн, що підтверджено документально підтверджено (а.с. 36). Враховуючи наведене та

Outcome: approved