Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25.08.2019 року і до повноліття дитини. Позов мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.10.2003, який через відмінність поглядів подружжя на сімейне життя, різні характери та повну відсутність взаєморозуміння, був розірваний 19.02.2020, що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/42034/19 від 19.02.2020. [PERSON] вказує, що відповідач припинив приймати участь у вихованні та утриманні спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти перебували на повному утриманні матері, добровільно відповідач аліментів не сплачує. Позивачка просить суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.11.2024 матеріали позовної заяви передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. 03.12.2024 провадження відкрите відповідно, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 14.01.2025 позовну заяву залишено без руху, та надано позивачу час для усунення виявлених судом недоліків. 30.01.2025 на виконання вимог ухвали суду, позивач направила заяву про усунення недоліків. Позивачка в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, вимоги позовної заяви підтримала, просила задовольнити з викладених в ній обставин. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.02.2020, яке набрало законної сили, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу колишнє подружжя має неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданому відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1411. З письмових доказів, які містяться у матеріалах справи, вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю та перебуває на її повному утриманні. Частиною першою статті 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, суд враховує, що відповідач фізично здоровий, працездатний, може працювати та сплачувати аліменти на утримання дітей. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно зі ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин, оскільки дитина проживає з позивачем, а відповідач фізично здоровий, працездатний, може працювати, суд приходить висновку про необхідність призначення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову, а саме з 25.10.2024 і до досягнення повноліття. Щодо стягнення аліментів за минулий період з 25.08.2019, суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини. На що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема в постановах від 19.12.2019 у справі №635/6268/18; від 27.01.2020 у справі №672/198/19; від 29.01.2020 у справі №756/14483/18. Постановою Верховного Суду від 18.05.2020 (справа №215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що ч. 2 ст.191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. В свою чергу, позивачем не надано доказів про вжиття заходів щодо одержання аліментів з [PERSON] в період 10 років, а також доказів його ухилення від надання утримання дитини. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Позивачкою до матеріалів позовної заяви наданий лист у якому вказано, що [PERSON] , [INFO] , підтвердив той факт, що його донька [PERSON] , [INFO] , повністю знаходиться на забезпеченні та під опікунством своєї матері, його колишньої дружини, [PERSON] , з якою вони розлучені з 2020 року. Вказує, що з березня 2022 року [PERSON] служить в Збройних Силах України. Доказати того що позивачка зверталась до відповідача із вимогами надавати кошти на утримання неповнолітньої доньки, та докази які б свідчили про ухилення його від обов`язку утримання дитини, суд оцінює критично та не приймає, оскільки на підтвердження цих обставин не надала суду жодних належних доказів у розумінні положень ст. 76 ЦПК України. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять достатніх та належних доказів, що позивач вживав до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, також позивачем не надано доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч.2 ст.191 СК України. Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню, оскільки вжиття заходів щодо отримання аліментів з відповідача, та дій останнього, направлених на ухилення від їх сплати, не підтверджено позивачем належними, допустимими і достатніми доказами. Крім того в порядку, визначеному ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1211, 20 грн. Також, суд вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: partial