Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 05.12.2020 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2034914848. 24.01.2024 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] також укладено кредитний договір № 3000019287. За змістом укладених кредитних договорів АТ «ОТП БАНК» зобов`язалося надати у розпорядження [PERSON] кредитні кошти у визначені договорами порядку та спосіб, а [PERSON] зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за їх використання та виконати інші обов`язки. АТ «ОТП БАНК» свої зобов`язання за кредитними договорами виконало у повному обсязі, надавши у розпорядження [PERSON] погоджену суму кредитних коштів. У свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання з повернення кредитних коштів у повному обсязі не виконав, внаслідок чого за кредитним договором № 2034914848 від 05.12.2020 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 1\~504 грн. 53 коп., а за кредитним договором № 3000019287 від 24.01.2024 року заборгованість у загальному розмірі 16\~177 грн. 89 коп. З урахуванням вищевикладеного, АТ «ОТП БАНК» просило стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за кредитними договорами, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 31.01.2025 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, на подачу заяв по суті справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Разом з позовною заявою представником позивача заявлено клопотання, в якому позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, висловлено прохання щодо проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, а також надано згоду на ухвалення заочного рішення суду. На момент ухвалення судового рішення від сторони позивача жодних заяв, клопотань не надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судових засідань [PERSON] у зв`язку з наявністю зареєстрованого місця проживання лише на тимчасово окупованій території України повідомлявся шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за адресою його фактичного проживання, відомості про яку містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб (а.с. 109), а також шляхом направлення SMS-повідомлення про виклик до суду на його номер мобільного телефону, вказаний у матеріалах позовної заяви. Як встановлено судом з наявного у матеріалах справи зворотного поштового повідомлення, судову повістку про виклик до суду не було вручено [PERSON] у зв`язку з його відсутністю за вказаною адресою. Станом на момент ухвалення судового рішення від відповідача ані засобами поштового зв`язку, ані на офіційну електронну адресу суду, ані в будь-який інший спосіб не надходило жодних заяв, клопотань, у тому числі відзиву на позовну заяву. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд звертає увагу, що положення чинного процесуального законодавства не передбачають обов`язку суду, в якого відсутні відомості щодо місця проживання чи перебування учасника справи, крім як відомостей про офіційно зареєстроване місце проживання/перебування, повторно направляти судові повістки про виклик до суду. Повернення поштового відправлення з відміткою про закінчення строку зберігання, яке відправлялася за офіційно зареєстрованою адресою проживання відповідача, що є єдиними відомостями про його проживання, які перебувають у володінні суду, є належним виконанням суду свого процесуального обов`язку щодо повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання, а відповідно вважається належним чином повідомленням особи про проведення судового розгляду. У Постанові КЦС ВС від 23.01.2023 року у справі № 496/4633/18 зроблено висновок, що листи, що повернулися з відміткою/довідкою поштового відділення про причину повернення «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими, якщо їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або на адресу місця реєстрації фізичної особи чи адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Таким чином, [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про проведення судового розгляду за відсутності представника позивача, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що позивачем було висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, оскільки [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до ч. 1, 3, 4, 6, 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У Постанові КЦС ВС від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Судом встановлено, що 05.12.2020 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2034914848 (а.с. 68). Кредитний договір укладено в письмовій формі шляхом його особистого підписання представником банку та [PERSON] . Зі змісту кредитного договору № 2034914848 від 05.12.2020 року вбачається, що він поєднує в собі елементи різних договорів, предметом яких є надання різних кредитних послуг. З першої частини кредитного договору вбачається, що АТ «ОТП БАНК» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 3\~388 грн. 80 коп., з яких 2\~898 грн. 80 коп. для придбання товару у ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН», а [PERSON] зобов`язався повернути кредитні кошти не пізніше 05.05.2021 року, сплатити проценти за користування кредитом за процентною ставкою 0,01% річних, а також щомісячну комісію за управління кредитом у розмірі 3% від суми кредиту. Так само [PERSON] зобов`язався здійснити передоплату у розмірі 2500 грн. 00 коп. за власний рахунок. У свою чергу, з другої частини кредитного договору № 2034914848 від 05.12.2020 року вбачається, що [PERSON] , попередньо ознайомившись з усіма умовами та правилами надання банківських послуг, висловив бажання на відкриття поточного рахунку та отримання електронного платіжного засобу з встановленням на ньому відновлювальної кредитної лінії (кредитного ліміту). Тим самим, [PERSON] приєднався до публічного договору надання банківських послуг в АТ «ОТП БАНК». Вказана частина кредитного договору, крім волевиявлення [PERSON] на встановлення кредитного ліміту, містить також відомості про процентну ставку, що буде застосовуватися для нарахування процентів за використання кредитного ліміту. Тобто, положення договору щодо встановлення кредитного ліміту містять всі істотні умови кредитування. Крім того, 05.12.2020 року [PERSON] ознайомився та особисто підписав графік платежів (а.с. 66), що є додатком № 1 до кредитного договору № 2034914848 від 05.12.2020 року, та паспорт споживчого кредиту (а.с. 67). Вказані документи містять вичерпну інформацію щодо специфікації кредитних послуг, які надаються [PERSON] , зокрема, відомості щодо загальної вартості кредиту та кредитної лінії, щодо загальних витрат за кредитом та кредитною лінією, щодо процентної ставки за використання кредиту та кредитної лінії, а також розрахунок щомісячного платежу та його складових, які мають сплачуватися на погашення кредиту та кредитної лінії. Таким чином, [PERSON] отримав всю необхідну інформацію щодо змісту кредитного зобов`язання. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що 05.12.2020 року на підставі укладеного договору № 2034914848 від 05.12.2020 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] виникло кредитне зобов`язання, за змістом якого АТ «ОТП БАНК» зобов`язалося надати [PERSON] кредит для придбання товару у визначеного продавця, відкрити поточний рахунок з наступною видачею електронного платіжного засобу та встановленням на нього кредитного ліміту у погодженому розмірі, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит у визначений в договорі строк, сплатити проценти за його використання, щомісячну комісію за його управління, а також здійснити передоплату продавцю. Крім того, [PERSON] у разі використання кредитного ліміту зобов`язався повернути використані кредитні кошти та сплатити проценти за їх використання. З рахунку-фактури № МРФТ-0735-6042102 від 05.12.2020 року (а.с. 71), видаткової накладної № МРФТ-0735-42408697 від 05.12.2020 року (а.с. 72), акту приймання-передачі товару від 05.12.2020 року (а.с. 73), що були видані ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН», судом встановлено, що АТ «ОТП БАНК» свої зобов`язання з надання кредиту у розмірі 2 898 грн. 80 коп. для придбання [PERSON] товару у продавця ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» виконало у повному обсязі, перерахувавши на користь продавця погоджену суму кредиту, внаслідок чого [PERSON] здійснив придбання та приймання товару. У свою чергу, [PERSON] здійснив виконання свого зобов`язання з внесення передоплати у розмірі 2500 грн. 00 коп. З довідки від 15.10.2024 року (а.с. 70) судом встановлено, що для виконання зобов`язань за другою частиною кредитного договору № 2034914848 від 05.12.2020 року АТ «ОТП БАНК» відкрито на ім`я [PERSON] картковий рахунок № [NUMBER] , на якому 05.12.2020 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2000 грн. 00 коп. У подальшому розмір кредитного ліміту неодноразово було збільшено до 11\~000 грн. 00 коп., а 04.03.2024 року розмір кредитного ліміту було зменшено до 1000 грн. 00 коп. Зі звіту-рахунку за період з 05.12.2020 року по 01.10.2024 року (а.с. 20-34), що за своїм змістом являє собою виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] , судом підтверджено, що АТ «ОТП БАНК», встановивши на картковому рахунку [PERSON] кредитний ліміт, надало [PERSON] вільну можливість використання кредитних коштів для особистих потреб, а [PERSON] здійснив використання цих кредитних коштів. Таким чином, судом підтверджено, що АТ «ОТП БАНК» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 2034914848 від 05.12.2020 року з надання кредиту, відкриття карткового рахунку та встановлення на ньому кредитного ліміту з можливістю його використання. Погоджений розмір кредиту був перерахований АТ «ОТП БАНК» на користь продавця в рахунок придбання [PERSON] відповідного товару. У свою чергу, [PERSON] отримав реальну можливість використання коштів кредитного ліміту та здійснив їх використання для задоволення особистих потреб. У свою чергу, з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2034914848 від 05.12.2020 року (а.с. 14-18), довідки про наявність заборгованості від 01.10.2024 року (а.с. 19) судом встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 1\~504 грн. 53 коп., з яких: 1000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 504 грн. 53 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором. Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц). Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц). Зважаючи на умови кредитування, визначені в кредитному договорі № 2034914848 від 05.12.2020 року, суд погоджується з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості, вважає його правильним та обґрунтованим. Крім того, судом встановлено, що 24.01.2024 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] в електронній формі було укладено кредитний договір № 3000019287 (а.с. 35-43). Кредитний договір підписано сторонами з використанням удосконаленого електронного підпису. За змістом кредитного договору № 3000019287 від 24.01.2024 року АТ «ОТП БАНК» взяло на себе зобов`язання з надання [PERSON] кредиту для цілей рефінансування, а саме для погашення заборгованості [PERSON] перед АТ «ОТП БАНК» за кредитним договором № 2034914848 від 05.12.2020 року, що був досліджений судом вище. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору № 3000019287 від 24.01.2024 року сторонами було погоджено такі умови кредитування: сума кредиту 12\~750 грн. 00 коп., дата повернення кредиту 29.01.2029 року, фіксована процентна ставка 40% річних протягом строку кредитування, погашення заборгованості відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів. Додатками до кредитного договору № 3000019287 від 24.01.2024 року є графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту (а.с. 38), паспорт споживчого кредиту (а.с. 40-41), орієнтовний графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту (а.с. 42-43), які також підписані [PERSON] в електронній формі та місять детальну і вичерпну інформацію щодо кредитного продукту, який надається [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що 24.01.2024 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] виникло ще одне кредитне зобов`язання на вищевикладених умовах. З меморіального ордеру № 29779573 від 24.01.2024 року (а.с. 44) судом встановлено, що АТ «ОТП БАНК» 24.01.2024 року здійснило переказ грошових коштів у розмірі 12\~750 грн. 00 коп. на рахунок [PERSON] . Призначенням платежу вказано зарахування коштів відповідно до кредитного договору № 3000019287 від 24.01.2024 року. Таким чином, судом встановлено, що АТ «ОТП БАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши у розпорядження [PERSON] погоджену суму кредиту. У свою чергу, з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3000019287 від 24.01.2024 року (а.с. 13) судом встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх використання у повному обсязі не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 16\~177 грн. 89 коп., з яких: 12\~750 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 3\~427 грн. 89 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом. Таким чином, судом підтверджено факт порушення [PERSON] свого грошового зобов`язання. Враховуючи погоджені сторонами умови кредитування у кредитному договорі № 3000019287 від 24.01.2024 року, суд вважає наданий стороною позивача розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором правильним та обґрунтованим. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення кредитних договорів з [PERSON] , доведено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення кредитних коштів, а також доведено і обґрунтовано виникнення заборгованості у загальному розмірі 17\~682 грн. 42 коп. На підставі цього суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви (3028 грн. 00 коп.). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на повне задоволення позовних вимог, судові витрати, які понесені позивачем та які складаються зі сплати судового збору, підлягають стягненню з [PERSON] . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved