Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

В серпні 2024 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Хасіна І.Б. звернувся до суду із позовом до відповідача АТ «Укргазвидобування», в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 119984,00 доларів США, що за міжбанківським курсом продажу долару США на 01.08.2024 складає суму в розмірі 4941555,45 грн., а також стягнути із відповідача на користь позивача середній заробіток за період із 07.06.2024 - 08.08.2024 в сумі 38571,43 доларів США, що за міжбанківським курсом продажу долару США станом на 01.08.2024 складає суму в розмірі 1588564,28 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 03.04.2018 між позивачем та відповідачем було укладено строковий трудовий договір (контракт), за умовами якого позивача було прийнято на роботу на посаду начальника відділу гідравлічного розриву пластів департаменту гідравлічного розриву пластів (ГРП). Позивач вказує, що відповідач у ЗМІ регулярно звітує про суттєве збільшення обсягів видобування природного газу, зокрема, внаслідок роботи департаменту ГРП. Розділом 4 додаткової угоди № 2 визначено умови матеріального забезпечення позивача. Зокрема, пунктом 4.6 контракту встановлена річна премія по результатам виконання показників результативності з видобутку газу за рахунок операцій гідравлічного розриву пластів (ГРП), яка обраховується згідно наведеної у п.п. 4.6.1 контракту таблиці, як процентне співвідношення до річної заробітної плати, залежно від обсягу видобутку за рахунок ГРП. Позивач вказує, що передбачена п. 4.6 контракту, на відміну від премії, передбаченої п. 4.3 контракту, підлягає сплаті не на підставі окремого рішення відповідача та на його розсуд, а автоматично, за єдиної умови - досягнення відповідних показників видобутку газу. Премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій (додаткова заробітна плата), а також премії за спеціальними системами і положеннями (інші заохочувальні та компенсаційні виплати) входять до структури заробітної плати. Позивач зазначає, що його не було повідомлено про зміну істотних умов праці в частині виплати щорічної премії, передбаченої п. 4.6 контракту, та зміни до вказаного пункту сторонами не вносились. Наказом від 29.05.2024 № 333-к, позивача було звільнено з роботи із 06.06.2024, в зв`язку із закінченням строку дії контракту. Однак, при звільненні із позивачем не було проведено повний розрахунок та не здійснено виплату премії, передбаченої п. 4.6 контракту за 2021 рік (виплачено лише 50 % премії), 2022 рік (не виплачено премію), 2023 рік (не виплачено премію), хоча позивач не тільки сумлінно виконував свої трудові обов`язки, але і забезпечив постійне суттєве зростання обсягів видобутку природного газу, що підтверджується звітом від 31.05.2024 та наведеними в ньому графіками та показниками. Так, за розрахунками позивача: розмір річної премії за 2021 рік складає суму в розмірі 67086,00 доларів США, з яких відповідач виплатив позивачу суму в розмірі 33543,00 доларів США, а решта суми в розмірі 33543,00 доларів США залишилась не виплаченою; розмір премії за 2022 рік становить 44724,00 доларів США, яка відповідачем не виплачена; розмір премії за 2023 рік становить 41717,35 доларів США, яка відповідачем також виплачена не була. Таким чином, із відповідача підлягає стягненню розмір премії, передбачений п. 4.6 контракту, за період із 2021-2023 в загальній сумі 119984,00 доларів США, що за міжбанківським курсом продажу долару США на 01.08.2024 складає суму в розмірі 4941555,45 грн. З огляду на невиплату зазначеної суми позивачу при звільненні, останній, зазначає, що наявні підстави для стягнення середнього заробітку за весь час прострочення виплати та за період із 06.06.2024 (дата звільнення) по 08.08.2024 (дата підготовки позову) розмір середнього заробітку складає суму в розмірі 38571,43 доларів США, що за міжбанківським курсом продажу долару США станом на 01.08.2024 складає суму в розмірі 1588564,28 грн. Посилаючись на викладене, а також з огляду на порушення відповідачем трудового законодавства та не виплату позивачу належних сум при звільненні, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2024, було визначено для розгляду справи головуючого суддю Анохіна А.М. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.08.2024, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. В серпні 2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому сторона відповідача просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивач дійсно перебував в трудових відносинах із відповідачем, та наказом від 29.05.2024 № 333-к був звільнений із роботи 06.06.2024, у зв`язку із припиненням строку дії трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України. Позивач вказує, що при звільненні йому не були виплачені належні суми - премії за 2021-2023 року згідно п. 4.6 строкового договору, а тому він вимушений звернутись до суду із даним позовом. Однак, сторона відповідача зазначає, що вказана річна премія за п. 4.6 строкового трудового договору від 03.04.2018 № 64, в розумінні положень закону, є заохочувальною виплатою. Будучи складовими структури заробітної плати, заохочувальні та виробничі премії відрізняються підставами їх нарахування та виплати. Виплата річної премії, як заходу заохочення за досягнення працівника в роботі (виконання показників результативності з видобутку газу за рахунок операцій гідравлічного розриву пластів (ГРП) в цілому по підприємству) є правом роботодавця, вона не може мати обов`язкового характеру, тобто не може бути передбачена умовами трудового договору, як обов`язок роботодавця. Сторона відповідача вказує, що рішення про нарахування і виплату річної премії позивачу, яка передбачена п. 4.6 строкового трудового договору від 03.04.2018 № 64 повністю залежить від оцінки праці та волі роботодавця. Так, відповідно до звіту щодо розрахунку річної премії за 2021 рік, який обраховано відповідно до п. 4.1, п. 4.6.3, п. 4.6.6 строкового трудового договору від 03.04.2018 № 64, сума встановлених позивачу місячних заробітних плат - посадового окладу за 2021 рік становила 4907954,79 грн, а розмір річної премії за 2021 рік на підставі оцінки виконання показників результативності позивачу був визначений відповідачем в розмірі 1472219,91 грн. У жовтні та грудні 2022 року позивачу разом із виплатою заробітної плати за відповідний місяць було здійснено виплату річної премії за 2021 рік у розмірі 1472219,91 грн. Таким чином, виплата заохочення за досягнення працівника в роботі у вигляді річної премії за 2021 рік було здійснено відповідачем в повному обсязі, а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними. Крім того, рішенням акціонера АТ «Укргазвидобування» від 14.09.2023 № 850, було вирішено серед іншого, не здійснювати оцінку досягнень працівниками товариства, у т.ч. відокремлених чи структурних підрозділів товариства, індивідуальних цілей та ключових результатів, установлених на 2022 рік; не нараховувати та не виплачувати працівникам товариства одноразову винагороду за результатами оцінки досягнень індивідуальних цілей та ключових результатів, установлених на 2022 рік з урахуванням норм законодавства, внутрішніх документів товариства, а також індивідуальних трудових договорів (контрактів), укладених із окремими працівниками. Підставою для ухвалення зазначеного рішення органом управління відповідача є, зокрема, негативний вплив війни на економіку країни в цілому та фінансову-господарську діяльність Групи Нафтогаз; значне зниження платоспроможності споживачів, і, відповідно, накопичення боргів за природний газ; консолідований збиток після оподаткування за 2022 рік підприємств Групи Нафтогаз, до складу яких входить відповідач. Також сторона відповідача вказувала, що у в`язку із введенням воєнного стану згідно із наказами відповідача позивачу було встановлено дистанційну форму роботи, та у 2022 році позивач перебував за кордоном. Наведене свідчить про обґрунтованість дій відповідача щодо не нарахування річної премії за 2022 рік, а відтак позовні вимоги в частині стягнення річної премії за 2022 рік в сумі 44724,00 доларів США є також безпідставними. Крім того, 06.12.2023 між сторонами було укладено додаткову угоду № 7 до строкового трудового договору № 64 від 03.04.2018, за умовами якої сторони дійшли згоди внести зміни, зокрема, щодо заохочення за досягнення працівника в роботі у вигляді річної премії. Пунктом 4.4 цієї угоди сторони передбачили, що цільовий розмір премії за підсумками роботи за рік залежить від грейду посади та становить 40 % річного доходу, згідно з діючими в товаристві регламентуючими документами. Сторона відповідача вказувала, що згідно із діючими в товаристві регламентуючими документами позивачу не встановлювались цілі та ключові результати на 2023 рік та відповідачем не приймалось рішення про нарахування та виплату премії за підсумками роботи за 2023 рік, у зв`язку з чим вимоги позивача в частині стягнення річної премії за 2023 рік у розмірі 41717,35 доларів США є також безпідставними. З огляду на те, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1588564,28 грн є похідними від первісних позовних вимог, а відтак ці вимоги також задоволенню не підлягають. В серпні 2024 року до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої сторона позивач просила стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 4793787,26 грн., а також стягнути із відповідача на користь позивача середній заробіток за період із 07.06.2024 - 30.08.2024 в сумі 52285,54 доларів США, що за міжбанківським курсом продажу долару США станом на 01.08.2024 складає суму в розмірі 2153379,96 грн. В обґрунтування зазначеної заяви зазначено, що за розрахунками позивача розмір боргу з річної премії за 2021 рік з урахуванням індексу інфляції становить суму в розмірі 1121690,25 грн; розмір боргу з річної премії за 2022 рік з урахуванням індексу інфляції становить суму в розмірі 2020996,05 грн; розмір боргу з річної премії за 2023 рік з урахуванням індексу інфляції становить суму в розмірі 1651100,96 грн. Всього до стягнення із відповідача підлягає сума в розмірі 4793787,26 грн., а також в зв`язку із простроченням такої виплати із відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період із 07.06.2024 - 30.08.2024 в сумі 52285,54 доларів США, що за міжбанківським курсом продажу долару США станом на 01.08.2024 складає суму в розмірі 2153379,96 грн. Крім того в серпні 2024 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог з урахуванням їх зміни, посилаючись на те, що надані відповідачем докази також свідчать про те, що позивачу дійсно не було виплачено річну премію за 2021 рік в повному обсязі, а відтак наведені позивачем обґрунтування в цій частині позовних вимог є слушними. Крім того, рішення відповідача про невиплату премії за 2022 рік, ухвалене в жовтня 2023 року є нікчемним, оскільки, умови оплати праці не можуть змінюватись заднім числом. Укладеним між сторонами контрактом не було передбачено ухвалення роботодавцем будь-яких додаткових рішень щодо виплати річної премії, оскільки, вона підлягала виплаті автоматично, у чітко визначеному процентному співвідношенні до річної зарплати за єдиної умови - досягнення визначених в контракті показників. Крім того, позивача не було повідомлено про зміну істотних умов праці, зміни до контракту в цій частині також внесено не було, а відтак доводи сторони відповідача про те, що на підставі рішення відповідача позивачу правомірно не було виплачено премію є такими, що суперечать вимогам закону та умовам контракту. Також сторона позивача вказує на те, що посилання відповідача на те, що позивачу не встановлювались цілі та ключові результати на 2023 рік, оскільки, 06.12.2023 було підписано додаткову угоду № 7 є абсурдним. Так, зазначені цілі та умови виплати премії за їх досягнення у процентному співвідношенні до заробітної лати було встановлено самим контрактом, зміни до нього в цій частині до 06.12.2023 не вносились, а встановлення цілей на 2023 рік у грудні 2023 року є правовим нонсенсом, адже цілі на рік можуть встановлюватись на початку року, а не в грудні цього року. Сторона позивача вважає, що відповідачем не надано контррозрахунок заборгованості, а також не спростовано доводи позивача, а відтак заявлені позовні вимоги з урахуванням їх уточнення є доведеними. У вересні 2024 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких сторона відповідача наполягала на відмові в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у відповіді на відзив позивач безпідставно та всупереч вимог ч. 3 ст. 21 КЗпП України ототожнив укладений із ним строковий трудовий договір від 03.04.2018 № 64 із трудовим контрактом. Позивачем залишено поза увагою п. 4.6.4 строкового трудового договору, яким передбачено, що виплата премії, що вказана у п. 4.3 та інші, передбачені колективним договором виплати чи доплати не включається в рахунок річної премії. Доводи позивача про необхідність включення до обрахунку річної зарплати окрім посадового окладу також премії за виконання основних показників виробничої діяльності за місяць в розмірі 25 % від посадового окладу є необґрунтованим та суперечить умовам п. 4.6.4 строкового трудового договору від 03.04.2018 № 64. Крім того, у жовтні та грудні 2022 року позивачу разом із виплатою заробітної плати за відповідний місяць здійснено виплату річної премії за 2021 рік в розмірі 1472219,91 грн, а тому доводи позивача про те, що відповідачем у жовтні 2022 року виплачена річна премія за 2021 рік у розмірі 30 % (552082,47 грн), а у грудні 2022 року частина її у розмірі 20 % (920137,44 грн) є очевидно безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи. Також відповідач наголошує на тому, що винагорода за підсумками роботи за рік відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, а тому повністю залежить від оцінки праці та волі роботодавця. Відповідно до п. 1.2 статуту відповідача внутрішні документи Групи Нафтогаз є обов`язковими для товариства після їх затвердження загальними зборами акціонерів товариства. Пунктом 3 рішення акціонера АТ «Укргазвидобування» від 14.09.2023 № 850 було вирішено не нараховувати та не виплачувати працівникам товариства одноразову винагороду за результатами оцінки досягнення індивідуальних цілей та ключових результатів за 2022 рік. З огляду на те, що за рішенням акціонера відповідача виплату заохочення за досягнення працівника в роботі у вигляді річної премії за 2022 рік було вирішено не здійснювати, а тому позовна вимога про стягнення із відповідача річної премії за 2022 рік є безпідставною. Крім того, за умовами додаткової угоди № 7 від 06.12.2023 до строкового договору № 64 від 03.04.2018 були змінені домовленості сторін щодо річного преміювання за 2023 рік та встановлено таке преміювання відповідно до діючих в товаристві регламентуючих документів, а тому вимоги про виплату річної премії за 2023 рік на підставі раніше діючих умов є безпідставними. Крім того, докази встановлення позивачу цілей та ключових результатів на 2023 рік відсутні, відповідачем не приймалось рішення про нарахування та виплату позивачу премії за підсумками роботи за 2023 рік, а відтак є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення річної премії за 2023 рік. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.09.2024, клопотання представника відповідача було задоволено та вирішено перейти до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження. 24.09.2024 до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої сторона позивач просила стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 4280241,07 грн., а також стягнути із відповідача на користь позивача середній заробіток за період із 07.06.2024 - 24.09.2024 в сумі 52285,54 доларів США, що за міжбанківським курсом продажу долару США станом на 01.08.2024 складає суму в розмірі 3000611,43 грн. В обґрунтування зазначеної заяви зазначено, що за розрахунками позивача розмір боргу з річної премії за 2021 рік з урахуванням індексу інфляції становить суму в розмірі 1128396,62 грн; розмір боргу з річної премії за 2022 рік з урахуванням індексу інфляції становить суму в розмірі 1490889,01 грн; розмір боргу з річної премії за 2023 рік з урахуванням індексу інфляції становить суму в розмірі 1660955,44 грн. Всього до стягнення із відповідача підлягає сума в розмірі 4280241,07 грн., а також в зв`язку із простроченням такої виплати із відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період із 07.06.2024 - 24.09.2024 в сумі 72856,90 доларів США, що за міжбанківським курсом продажу долару США станом на дату подачі позову складає суму в розмірі 3000611,43 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2024, було прийнято до розгляду заяву представника позивача про збільшення позовних вимог від 24.09.2024. В жовтні 2024 року до суду від представника позивача надійшла позовна заява в новій редакції, відповідно що якої позивач просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 4280241,07 грн., а також стягнути із відповідача на користь позивача середній заробіток за період із 07.06.2024 - 24.09.2024 в сумі 52285,54 доларів США, що за міжбанківським курсом продажу долару США станом на 01.08.2024 складає суму в розмірі 3000611,43 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.11.2024 підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги в новій редакції підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог просив відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що згідно п.п. 2.1, 2.16, 4.1 статуту АТ «Укргазвидобування», товариство є юридичною особою приватного права за законодавством України та набуло прав юридичної особи з дати його державної реєстрації. Товариство входить до групи підприємств, що контролюється ПАТ «НАК «Нафтогаз України». Внутрішні положення, політики, регламенти та інші внутрішні нормативні акти Групи Нафтогаз щодо надання фінансової, управлінської, а також іншої звітності є обов`язковими для товариства після їх затвердження (або схвалення) загальними зборами акціонерів товариства. Засновником та одноосібним акціонером товариства є ПАТ «НАК «Нафтогаз України» Наказом голови правління «Укргазвидобування» від 16.05.2016 № 122-К, [PERSON] було призначено на посаду начальника відділу геології гідравлічного розриву пластів управління гідравлічного розриву пластів із 16.05.2016 по 28.04.2017 з посадовим окладом згідно штатного розкладу на умовах укладеного з ним строкового трудового договору. 03.04.2018 між позивачем та відповідачем було укладено строковий трудовий договір № 64. Відповідно до п. 1.2 цього договору, його предметом є трудові відносини між працівником (позивачем) та роботодавцем (відповідачем), згідно з якими працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цим договором, внутрішніми документами товариства, наказами, дорученнями роботодавця, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові підприємства, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю та цим договором. В пункті 1.2 зазначеного договору визначено, що працівник приймається на посаду начальника відділу гідравлічного розриву пластів департаменту гідравлічного розриву пластів Відповідно до п. 4.1 цього договору, за виконання службових обов`язків, передбачених договором та наказів, розпоряджень, доручень роботодавця, працівнику нараховується оклад в розмірі 167870,00 грн на місяць та інші додаткові виплати передбачені положеннями про преміювання, колективним договором та чинним законодавством України. 01.11.2018 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до строкового трудового договору № 64, за умовами якої сторонами було погоджено, що за ініціативою роботодавця та за наказами АТ «Укргазвидобування», працівнику може виплачуватись премія та інші досягнення в праці (п. 4.3 угоди), а також за приписами п. 4.6 працівнику встановлюється наступна система річного преміювання: 4.6.1 - працівнику виплачується річна премія по результатам виконання показників результативності з видобутку газу за рахунок операцій гідравлічного розриву пластів (ГРП) в цілому по АТ «Укргазвидобування», відповідно до визначених показників в таблиці; 4.6.2 - у разі досягнення додаткового видобутку газу за рахунок операцій ГРП на рівні, який є меншим за відповідний показник, розмір річної премії визначається за показником меншого рівня. Відповідно до п. 4.6.3 зазначеної додаткової угоди сторонами визначено, що розрахунок річної премії здійснюється на підставі встановленої річної заробітної плати, відповідно до пропорційно відпрацьованого часу у відповідному році та на підставі оцінки виконання показників результативності. Згідно із п. 4.6.4, п. 4.6.5 зазначеної угоди, виплата премії, що вказана у п. 4.3 та інші передбачені колективним договором виплати чи доплати не включаються в рахунок річної премії; фактичні обсяги видобутку газу за рахунок операцій ГРП фіксуються у звітних документах товариства щодо виконання операційного плану товариства, затверджених першим заступником голови правління - директором виконавчим. 01.03.2019 між сторонами було укладено додаткову угоду № 3 до строкового трудового договору № 64, за умовами якої пункт 4.1.1 було викладено в новій редакції та визначено, що заробітна плата розподіляється на наступні складові та розміри: 4.1.1.1 - посадовий оклад встановлюється у гривнях, що становить еквівалент 14908,00 доларів США, який розраховується відповідно до п. 4.1.2 договору; 4.1.1.2 - премія за виконання основних показників виробничої діяльності за місяць в розмірі 25 % від посадового окладу. Укладенням додаткових угод до строкового трудового договору № 64 сторони неодноразово продовжували строк дії цього договору, та додатковою угодою № 6/2 від 06.12.2023 року, строк дії договору було продовжено до 06.06.2024. Крім того, 06.12.2023 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 7 до строкового трудового договору № 64, якою було викладено пункт 4 «Умови матеріального забезпечення та соціальні гарантії» договору в новій редакції. Так, пунктом 4.4 зазначеної угоди сторонами було обумовлено, що цільовий розмір премії за підсумками роботи за рік залежить від грейду посади та становить 40 % річного доходу, згідно діючих в товаристві регламентуючих документів. Цілі та ключові результати на відповідний рік встановлюються працівнику у встановленому в товариства порядку згідно діючих регламентуючих документів товариства. Оцінка досягнення працівником поставлених цілей та ключових результатів на відповідний рік, визначення розміру премії за досягнення таких цілей та ключових результатів здійснюється у встановленому в товаристві порядку згідно діючих в товаристві регламентуючих документів. Крім того, в зазначеному пункті сторонами було узгоджено, що нарахування та виплата працівнику премії за досягнення поставлених цілей та ключових результатів на відповідний рік, здійснюється за умови прийняття рішення роботодавцем/відповідним органом роботодавця та видання відповідного наказу про виплату такої премії, в якому визначаються розмір премії та підстави їх виплати. Пунктом 2 Рішення акціонера № 748 АТ «Укргазвидобування» визначено, що оцінка досягнення індивідуальних цілей та ключових результатів працівників Товариства за 2021 рік здійснюється відповідно до пунктів 6, 7, 9 цього рішення. Згідно п. 8 Рішення акціонера № 748, розрахунок і виплату річної премії за результатами досягнення індивідуальних ЦКР, з урахуванням фінансової можливості товариства відтермінувати до прийняття відповідного рішення акціонера товариства з цього питання. Підпунктом 9.1. п. 9 Рішення акціонера № 748 визначено, що до кінця 2022 року запровадити на час дії воєнного або надзвичайного стану, введеного в Україні, такі правила встановлення та оцінки індивідуальних ЦКР: оцінку досягнення індивідуальних ЦКР за 2021 рік працівниками товариства, яким було встановлено індивідуальні ЦКР у 2021 році, здійснити протягом червня-серпня 2022 р. Рішенням акціонера АТ «Укргазвидобування» від 06 жовтня 2022 року № 769 (з урахуванням внесених змін) затверджено Порядок розрахунку та виплати працівникам НАК «Нафтогаз України», її відокремлених підрозділів, юридичних осіб Групи Нафтогаз окремих видів інших заохочувальних та компенсаційних виплат, затверджений рішенням правління Компанії від 03 жовтня 2022р., протокол № 12-КІ, як обов`язковий для Товариства, яким установлені правила розрахунку та терміни виплати працівникам НАК «Нафтогаз України», її відокремлених підрозділів, юридичних осіб Групи Нафтогаз одноразової винагороди за результатами оцінки досягнення індивідуальних ЦКР, установлених на 2021р. Пунктом 8 Порядку розрахунку та виплати встановлено, що розрахунок фактичної суми річної премії 2021р. працівникам юридичних осіб Групи Нафтогаз здійснюється відповідно до цього Порядку в жовтні 2022р. У п. 9 Порядку розрахунку та виплати вказано, що виплата річної премії 2021р. проводиться на підставі наказів юридичних осіб Групи Нафтогаз. З метою матеріального заохочення у підвищенні ефективності роботи АТ «Укргазвидобування», на підставі наказу АТ «Укргазвидобування від 26.10.2022 № 518 «Про преміювання за досягнення цілей та ключових результатів роботи працівників за підсумками 2021 року» та на підставі наказу-постанови АТ «Укргазвидобування» від 26.10.2022 № 519/40 «Про виплату винагороди за загальні результати роботи за підсумками року працівникам АТ «Укргазвидобування», було забезпечено нарахування та виплату премії за результатами оцінки досягнення ціле та ключових результатів за 2021 рік, в тому числі позивачу - [PERSON] (начальнику Відділу гідравлічного розриву пластів Департаменту гідравлічного розриву пластів, табельний номер 1002301), що підтверджується наказом-постановою відповідача від 27.10.2022 № 523/30. Відповідно до звіту щодо розрахунку річної премії за 2021 рік, виконаного начальником центру кадрового адміністрування департаменту управління людськими ресурсами АТ «Укргазвидобування», було встановлено, що основний річний оклад позивача за 2021 рік склав суму в розмірі 4905179,24 грн, а розмір річної премії за 2021 рік, з огляду на положення 4.6.3 та 4.6.6 строкового трудового договору, було розраховано в розмірі 1471553,77 грн. (4905179,24 грн. * 30 %). Відповідач на підставі оцінки виконання показників результативності роботи позивача, визначив, останньому, розмір річної премії за 2021 рік в сумі 1472219,91 грн., та із наданих стороною відповідача розрахункових листів та зведених відомостей сум для зарахування на рахунки, вбачається, що позивачу в жовтні 2022 та в листопаді 2022 року було виплачено річну премію за 2021 рік в сумі 552082,47 грн, а в грудні 2022 року - в сумі 920137,44 грн., а всього суму в розмірі 1472219,91 грн. Рішенням акціонера № 850 АТ «Укргазвидобування» від 14.09.2023, були затверджені зміни до Регламенту управління ефективністю діяльності працівників НАК «Нафтогаз» та інших юридичних осіб Групи Нафтогаз, а також вирішено не здійснювати оцінку досягнення працівниками товариства, у т.ч. відокремлених чи структурних підрозділів товариства, індивідуальних цілей та ключових результатів, установлених на 2022 рік; не нараховувати та не виплачувати працівникам товариства, у т.ч. відокремлених чи структурних підрозділів товариства, одноразову винагороду за результатами оцінки досягнення індивідуальних цілей та ключових результатів, установлених на 2022 рік, з урахуванням чинних норм законодавства України, внутрішніх документів Групи Нафтогаз, умов колективного договору та/або інших внутрішніх документів товариства, а також індивідуальних трудових договорів (контрактів), укладених із окремими працівниками; не встановлювати індивідуальні цілі та ключові результати на 2023 рік працівникам товариства. Зазначене рішення є чинним та у встановленому законом порядку протиправним та/або недійним визнано не було, та доказів зворотному в матеріалах справи відсутні. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження встановлення позивачу індивідуальних цілей та ключових результатів на 2023 рік, а також відсутнє відповідне рішення відповідача із цього питання та наказ про виплату такої премії позивачу. Наказом АТ «Укргазвидобування» від 29.05.2024 № 333-к, у зв`язку з припиненням 06.06.2024 строку дії трудового договору від 03.04.2018 № 64, [PERSON], начальника відділу гідравлічного розриву пластів департаменту гідравлічного розриву пластів було звільнено з роботи 06.06.2024 за п. 2 ст. 36 КЗпП України. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при звільненні відповідачем не було виплачено позивачу всі належні при звільненні суми, а саме: не здійснено виплату премії, передбаченої п. 4.6 контракту за 2021 рік (виплачено лише 50 % премії), не здійснено виплату премії за 2022 рік та за 2023 рік, а тому позивач, вказуючи на порушення відповідачем його трудових прав, вимушений звернутись до суду із даним позовом про стягнення із відповідача в примусовому порядку заборгованості по заробітній платі, а також стягнення середнього заробітку за час затримки такої виплати. Заперечуючи проти позовних вимог сторона відповідача вказувала на те, що при звільненні позивачу були виплачені всі належні суми, оскільки, в 2022 році позивачу була належним чином нарахована та виплачена річна премія за 2021 рік, а за 2022 рік з огляду на наявність чинного рішення акціонера товариства про не здійснення нарахування та виплати річної премії за вказаний рік, та за 2023 рік з огляду на наявність діючих в товаристві регламентуючих документів, - відповідачем правомірно не було нараховано та, відповідно, не виплачено позивачу річні премії за вказані роки. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Частина 4 статті 97 КЗпП України визначає, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У частині 1 статті 116 КЗпП Українивизначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно положень ст. ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум. (постанова Верховного Суду від 01.09.2021у справі № 757/47711/19-ц). Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата включає в себе інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до статті 97 КЗпП України та статті 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Стаття 18 КЗпП України кореспондується зі статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», яка передбачає поширення положення колективного договору на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Статтею 6 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що забороняється будь-яке втручання, яке може обмежити законні права працівників та їх представників або заборонити їх здійснення, з боку органів представницької і виконавчої влади та господарського управління, політичних партій, роботодавців при укладенні та виконанні колективних договорів, угод. Однак, за змістом статті 15 Закону України «Про оплату праці» госпрозрахункові підприємства самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами, встановлюють умови та розміри оплати праці працівників. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди», умови колективних договорів, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковим для підприємства, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали, а ч. 3 статті 13 КЗпП України та ч. 3 статті 8 зазначеного Закону встановлено, що колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 15 грудня 2021 року у справі № 1840/2970/18 преміювання та встановлення відповідних надбавок провадиться у межах наявного фонду оплати праці та належить до дискреційних повноважень роботодавця. Крім того, право встановлення надбавок та премій належить саме до варіативних дискреційних повноважень, в силу яких, роботодавець вільний у виборі в межах затвердженого кошторису встановлювати їх або не встановлювати. Верховний Суд зазначає, що дискреція це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку. Крім того, у постанові Верховного Суду від 27.01.2021 по справі № 464/1369/18 наведений правовий висновок про те, що премії встановлені положеннями колективного договору (положеннями про преміювання, які є додатками до колективного договору) є засобом заохочення працівника та не є обов`язковим платежем, хоча і входять до структури заробітної плати. Визначення таких доплат законодавством та положеннями колективного договору визначено як дискреційні повноваження роботодавця з виплати та способу захисту порушених прав у подібних правовідносинах. При цьому, у постанові від 19.02.2024 у справі № 760/1125/20-ц Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 464/1369/18 щодо дискреційних повноважень роботодавця з виплати працівникові премій як обов`язкових складових заробітної плати та способу захисту порушених прав у подібних правовідносинах. Так, судом встановлено, що за умовами строкового трудового договору від 03.04.2018 № 64 було визначено, що за виконання службових обов`язків, передбачених договором та наказів, розпоряджень, доручень роботодавця, працівнику нараховується оклад та інші додаткові виплати передбачені положеннями про преміювання, колективним договором та чинним законодавством України (п. 4.1). За умовами укладеної додаткової угоди № 2 до строкового трудового договору № 64, сторонами було погоджено, що за ініціативою роботодавця та за наказами АТ «Укргазвидобування», працівнику може виплачуватись премія та інші досягнення в праці (п. 4.3 угоди), а також за приписами п. 4.6 працівнику встановлюється система річного преміювання, в тому числі за досягнення цілей та ключових результатів за відповідний період, який залежить від результатів оцінки виконання та пропорційно відпрацьованому часу в звітному періоді. Крім того, за умовами додаткової угоди № 7 від 06.12.2023 року до строкового трудового договору № 64, сторонами було погоджено та викладено пункт 4 «Умови матеріального забезпечення та соціальні гарантії» договору в новій редакції. Так, відповідно до пунктом 4.4 було обумовлено, що цільовий розмір премії за підсумками роботи за рік залежить від грейду посади та становить 40 % річного доходу, згідно діючих в товаристві регламентуючих документів. Цілі та ключові результати на відповідний рік встановлюються працівнику у встановленому в товариства порядку згідно діючих регламентуючих документів товариства. Укладаючи строковий трудовий договір та додаткові угоди до нього позивач погодився, зокрема, на те, що премія йому буде виплачена після прийняття акціонером відповідача рішення щодо порядку розрахунку та виплати цієї річної премії, і на умовах, зазначених у цьому рішенні та на підставі наказу відповідача. Судом встановлено, що відповідач на підставі оцінки виконання показників результативності роботи позивача, визначив, останньому, розмір річної премії за 2021 рік в сумі 1472219,91 грн., та із наданих стороною відповідача розрахункових листів та зведених відомостей сум для зарахування на рахунки, вбачається, що позивачу в жовтні 2022 та в листопаді 2022 року було виплачено річну премію за 2021 рік в сумі 552082,47 грн, а в грудні 2022 року - в сумі 920137,44 грн., а всього суму в розмірі 1472219,91 грн. Позивач, звернувшись до суду в серпні 2024 року із даним позовом, вказував, що розмір його річної заробітної плати в 2021 році склав суму в розмірі 223620,00 доларів США (18635,00*12), а відтак розмір річної премії за 2021 рік мав складати суму в розмірі 67086,00 доларів США (223620,00 доларів США *30%), однак, йому було виплачено лише частину цієї премії в сумі 33543,00 доларів США. Суд вважає, що зазначений розрахунок було здійснено позивачем в іноземній валюті та без дотримання вимог п. 4.6.3 та п. 4.6.6 строкового трудового договору, а відтак не є належним підтвердженням виплати позивачу премії не в повному обсязі та, відповідно, неналежне виконання відповідачем умов трудового договору в цій частині. Крім того, варто вказати, що отримавши в 2022 році виплату річної премії за 2021 рік, яка була визначена відповідачем в розмірі 1472219,91 грн, позивачем до дня звільнення не ставилось під сумнів порядок та розмір її нарахування. Наведене в сукупності свідчить про безпідставність вимог позивача про стягнення із відповідача недоплаченої частини премії за результатами оцінки досягнення індивідуальних цілей та ключових результатів за 2021 рік. Крім того, зважаючи на характер спірних відносин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення із відповідача на його користь річної премії за результатами оцінки досягнення індивідуальних цілей та ключових результатів за 2022 р. та за 2023 р., з урахуванням положень ст. ст. 6, 19 ГК України, є фактичним втручанням у господарську діяльність відповідача, як суб`єкта господарювання, оскільки, органами управління відповідача було прийнято рішення акціонера № 850 від 14.09.2023, яким було вирішено не здійснювати оцінку досягнення працівниками товариства, у т.ч. відокремлених чи структурних підрозділів товариства, індивідуальних цілей та ключових результатів, установлених на 2022 рік; не нараховувати та не виплачувати працівникам товариства, у т.ч. відокремлених чи структурних підрозділів товариства, одноразову винагороду за результатами оцінки досягнення індивідуальних цілей та ключових результатів, установлених на 2022 рік, з урахуванням чинних норм законодавства України, внутрішніх документів Групи Нафтогаз, умов колективного договору та/або інших внутрішніх документів товариства, а також індивідуальних трудових договорів (контрактів), укладених із окремими працівниками; а також не встановлювати індивідуальні цілі та ключові результати на 2023 рік працівникам товариства. При цьому, варто вказати, що відповідні положення колективного договору, рішення акціонера відповідача не скасовані, а отже є чинними та підлягають виконанню. Наведене свідчить, що відповідачем на підставі чинного рішення акціонера товариства не було нараховано та виплачено заохочення за досягнення позивача в роботі у вигляді річної премії за 2022 рік, а відтак обґрунтування позову в цій частині є безпідставними. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження встановлення позивачу індивідуальних цілей та ключових результатів на 2023 рік, а також відсутнє відповідне рішення відповідача із цього питання та наказ про виплату такої премії позивачу, що позивачем у встановленому порядку оскаржено не було. Окремо слід звернути увагу на те, що позивач не звертався до компетентних органів із відповідними заявами про порушення його трудових прав, не оскаржував положення рішень та регламентуючих документів відповідача, а наведені в ході розгляду справи обґрунтування позовних вимог, зокрема, в частині безпідставного та не повного нарахування та виплати премії, - позивачем достатніми доказами в ході розгляду справи не доведені. Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Так, судом при вирішенні даного спору також враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). При прийнятті рішення суд також враховує, що відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що стороною позивача в ході розгляду справи не доведено обґрунтування позовних вимог в частині не виплати позивачу всіх належних сум при звільненні - премій за результатами оцінки досягнень індивідуальних цілей та ключових результатів, а стороною відповідача, як роботодавцем, спростовані доводи позивача в цій частині та доведена відсутність заборгованості перед позивачем при звільненні, а відтак суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення на користь позивача належних сум при звільненні. В частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне. Так, згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення належних при звільненні сум, а відтак відсутні також підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки ця вимога є похідною від первісної позовної вимоги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed