Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські Електромережі» (далі - ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за не обліковану електричну енергію. В обґрунтування заявлених вимог, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач зазначив, що ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі», відповідно до даних Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є правонаступником ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». Відповідач [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , є споживачем електроенергії, яку постачає ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі». Між позивачем та [PERSON] було укладено Договір про користування електричною енергією Позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за укладеним договором, в зв`язку з чим станом на 01.08.2024 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 5 623,26 грн., яка складається з основного боргу в розмірі 4 868,22 грн., інфляційні втрати та 3% річних в сумі 755,04 грн. Просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості та судові витрати. 16.10.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористалися. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» є правонаступником ПАТ «Київенерго» в частині прав і обов`язків, необхідних для здійснення діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, в тому числі і в частині використання ліцензій та тарифів виданих та встановлених для ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», що підтверджується Витягом з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.12.2022 № 106904084079. [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 05.04.2007. 14.07.2010 між ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» та [PERSON] укладено договір № 04089420609 про користування електричною енергією, згідно з яким позивач взяв на себе зобов`язання надійно постачати відповідачу електричну енергію у необхідних йому обсягах, відповідно до потужності 20 кВт, а споживач зобов`язується оплачувати одержану електричну енергію за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розрахунку заборгованості, за особовим рахунком [NUMBER] , станом на серпень 2024 року заборгованість за спожиту електричну енергію складає 4 868,22 грн., та за період з грудня 2020 року по лютий 2022 року нараховані 3% річних в розмірі 170,85 грн., інфляційні втрати у розмірі 584,19 грн. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з п. 10 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Згідно з п. 3 ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач має право отримувати електричну енергію належної якості згідно з умовами договору та вимогами до якості електричної енергії, а також він зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Відповідно до п.п. 1, 2 п. 5.5.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312, споживач електричної енергії зобов`язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. У постанові Верховного Суду від 18.05.2020 по справі №176/456/17 та у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15 зазначено правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Судом встановлено, що споживачем електричної енергії за адресою [ADDRESS] , є [PERSON] . Свої зобов`язання відповідач, як споживач електричної енергії, належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості на зазначену суму, що має наслідком обов`язок оплатити позивачу їх вартість. Щодо вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 584,19 грн. та 3% річних в розмірі 170,85 грн., нарахованих на суму заборгованості з наданих послуг, суд відзначає наступне. На спірні правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання. Позовні вимоги в частині нарахованих інфляційних втрат в розмірі 584,19 грн. та 3% річних в розмірі 170,85 грн., нарахованих на суму заборгованості з наданих послуг, підлягають задоволенню, оскільки нараховані правильно з урахуванням вимог постанови КМУ від 05.03.2022 №206 (зі змінами). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 028 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: approved