Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Представниця позивача [PERSON] - адвокат Драус О.О. звернулась до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Підволочиської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у шлюбі з 16 травня 2002 року. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб з відповідачкою було розірвано рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 19 вересня 2023 року. Представниця позивачки вказує, що відповідачка з 2021 року не займається вихованням дітей, не виконує своїх батьківських обов`язків, не проявляє до дітей інтересу, не здійснює за ними догляд, не піклується про них, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дітей, не спілкується з ними, не виявляє жодного інтересу до внутрішнього світу дітей, не проявляє батьківської уваги та турботи, тобто самоусунулась від виховання дітей. З метою захисту прав дітей просить суд позбавити відповідачку батьківських прав стосовно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягувати з відповідачки на свою користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі 2000 гривень, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання у справі та зобов`язано Орган опіки та піклування Підволочиської селищної ради надати висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2024 року було витребувано у Органу опіки та піклування Підволочиської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області висновок щодо доцільності чи недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У підготовче засідання позивач та його представниця не з`явились, представниця позивача - адвокат Драус О.О. подала до суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності та відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідачка в призначене підготовче засідання не з`явилась, подала до суду заяву, згідно змісту якої просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Крім того подала до суду нотаріально посвідчену заяву про визнання позову. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Підволочиської селищної ради у підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно змісту якої просив розгляд справи проводити за відсутності представника третьої особи. Крім того подав до суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , жительки с. Староміщина Тернопільського району стосовно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , жителів селища Підволочиськ Тернопільського району Тернопільської області та відповідність його інтересам дітей. Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв`язку з визнанням відповідачем позову, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому засіданні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.223,247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову відповідачем, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 19 вересня 2023 року встановлено, що сторони у даній справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16 травня 2002 року та мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Даним рішенням суду було розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та визначено місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з їхнім батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією відповідного рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 19 вересня 2023 року у справі №604/925/23 (провадження №2/604/312/23). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 16 грудня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції, Тернопільської області України, [PERSON] народився [INFO] в селищі Підволочиську Підволочиського району Тернопільської області, про що 16 грудня 2008 року складено відповідний актовий запис №91. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Місце державної реєстрації: Відділ реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції, Тернопільської області України. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 18 жовтня 2016 року Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [PERSON] народилась [INFO] в смт. Підволочиську Підволочиського району Тернопільської області, про що 18 жовтня 2016 року складено відповідний актовий запис №119. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Місце державної реєстрації: року Підволочиський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Згідно довідки про склад сім`ї №1336 від 23 жовтня 2024 року, виданої виконкомом Підволочиської селищної ради, [PERSON] , [INFO] , та його діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Згідно кату обстеження сім`ї [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , комісією в складі депутатів Підволочиської селищної ради встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є розлученим, проживає за вказаною адресою разом з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батько [PERSON] працює у ФОП [PERSON] та самостійно виховує двох неповнолітніх дітей. Мати дітей татарин [PERSON] за даною адресою не зареєстрована та не проживає, дітьми не цікавиться та участі у вихованні дітей, зі слів [PERSON] , не приймає Згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Підволочиської селищної ради №274 від 25 жовтня 2024 року, [PERSON] , [INFO] знаходиться на обліку у лікаря. На прийом до лікаря з лікувальною та профілактичною метою займається батько [PERSON] . Згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Підволочиської селищної ради №275 від 25 жовтня 2024 року, [PERSON] , [INFO] знаходиться на обліку у лікаря. На прийом до лікаря з лікувальною та профілактичною метою займається батько [PERSON] . Згідно рішення виконавчого комітету Підволочиської селищної ради №28 від 22 січня 2025 року, виконавчим комітетом селищної ради було затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , жительки с. Староміщина Тернопільського району стосовно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , жителів селища Підволочиськ Тернопільського району Тернопільської області та відповідність його інтересам дітей. Відповідно до висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , жительки с. Староміщина Тернопільського району стосовно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , жителів селища Підволочиськ Тернопільського району Тернопільської області та відповідність його інтересам дітей, встановлено, що у зв`язку із тим, що мати свідомо нехтує обов`язками щодо утримання і виховання дітей, не проявляє турботи про їх здоров`я та фізичний розвиток, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей, орган опіки та піклування Підволочиської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що відповідає інтересам дітей. Згідно нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 20 листопада 2024 року, [PERSON] , [INFO] не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її дітей: [PERSON] , [INFO] та малолітньої [PERSON] , [INFO] . Дана заява посвідчена приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Матвійчик А.В. та зареєстрована в реєстрі з №1759. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно зі ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що саме такою є поведінка відповідачки по відношенню до своїх дітей. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України», рішення від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки для батька (матері) та дитини (ст.166 СК України) і допускається тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, при цьому, за встановлених обставин, суд переконаний, що поведінку відповідачки по відношення до своєї дитини, змінити у кращу сторону неможливо. Відповідно до 6 принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного та гармонійного розвитку особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, у випадку такої можливості, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові та духовного і матеріального забезпечення. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За вказаних обставин судом встановлено, що відповідачка [PERSON] ухиляється від обов`язків, закріплених ч.ч.1-3 ст.150 СК України, не забезпечує належних умов для нормального виховання та розвитку своїхдітей, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, що свідчить про відсутність у останньої інтересу до дітей та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачкою. На підставі вищенаведеного, беручи до уваги визнання позову відповідачкою, враховуючи інтереси дітей, необхідність умов їх нормального розвитку та виховання, відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, слід позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно її дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідачка виконує свої обов`язки щодо виховання дитини або які б свідчили про поважність причин невиконання нею своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки. Оцінюючи викладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на утримання дитини. Враховуючи дані положення законодавства та позовні вимоги про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, вважає за необхідне задовольнити заявлену позовну вимогу про стягнення аліментів та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Розмір аліментів судом встановлюється згідно з вимогами закону, з врахуванням суті позовних вимог матеріального становища сторін, наданих доказів, визнання відповідачем позову. З огляду на наведене, враховуючи рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, виходячи із зазначених у статті 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі та у спосіб заявлених позивачем - в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду (07 листопада 2024 року) та до досягнення дитиною повноліття. Найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дитини, суд, приходить до висновку про можливість задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст.141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України). Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується копією квитанції від 07 листопада 2024 року. Однак позивачем чи його представницею не було заявлено вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат зі сплати судового збору, тому судом не вирішується питання про розподіл судових витрат на користь позивача.

Outcome: approved