Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

26.12.2023 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , який було уточнено 24.06.2024 року (а.с.55), про стягнення у солідарному порядку заборгованості у розмірі 47684,89 гривень, посилаючись на те, що в рамках позовної давності, у період з 01.04.2017 року по 30.11.2023 року, позивач надав відповідачам послуги з теплової енергії і послуги гарячої води за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] і [PERSON] не здійснили повну оплату за надані послуги, тому позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 47684,89 гривень, а також понесені ним при пред`явленні позову судові витрати у розмірі 2147,20 гривень. 26.03.2024 року до канцелярії суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову. З 1996 року вона є одноосібним власником квартири [ADDRESS] . З цього часу і до своєї смерті, у 2010 році, там проживала її свекруха - [PERSON] . З 2010 року в квартирі ніхто не проживає. 04.05.2012 року згідно з актом №11/40 уведення в експлуатацію квартирного приладу обліку гарячої води у квартирі був уведений в експлуатацію прилад обліку гарячої води типу СВК-15-3 з заводським номером 030410 та початковими показаннями 00311. В той час вона сповістила представника Концерну «Міські теплові мережі», що в квартирі ніхто не проживає, надавши про це відповідну заяву. Після цього вона все рівно передавала нульові показники приладу обліку гарячої води. Згідно з розрахунку з лютого 2019 року почалися щомісячні нарахування значних сум за гаряче водопостачання, про що вона дізналася лише з позову. За весь час споживання гарячої води у її квартирі не було, що підтверджується тим, що поточні показники приладу обліку співпадають з початковими - 00311. У зв`язку з фактичною відсутністю споживання послуг, нарахування за послугу з постачання гарячої води у розмірі 19203,37 гривень згідно з розрахунком позивача за період з 01.12.2015 року по 30.11.2023 року, є безпідставним. Ніяких платежів на адресу позивача, зокрема 1000 гривень у липні 2018 року, відповідач не робила. Згідно з позовом особовий рахунок, типовий індивідуальний договір та абонентський номер споживача мають один і той самий номер [NUMBER] , а у розрахунку зазначено інший особовий рахунок - [NUMBER] (а.с.31-34). У судовому засіданні від 05.09.2024 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про виключення [PERSON] як неналежного співвідповідача по справі, оскільки вона є одноосібним власником квартири [ADDRESS] (а.с.59-60). Представники позивача в судовому засіданні від 28.02.2025 року уточнений позов підтримали у повному обсязі просили суд його задовольнити, а також зазначили, що особовий рахунок, вказаний у розрахунку, вноситься вручну і є технічною помилкою, яка на сам розрахунок не впливає, оскільки сума заборгованості нарахована на адресу відповідачів, яка також зазначена у ньому. Згідно з розрахунку з лютого 2019 року почалися щомісячні нарахування значних сум за гаряче водопостачання, оскільки не було проведено повірку лічильника. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні від 28.02.2025 року щодо позову заперечувала у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача [PERSON] , вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] і [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.9 зворотна сторона, 18, 19). Згідно з розрахунком суми заборгованості [PERSON] і [PERSON] мають заборгованість за послуги з теплової енергії і послуги гарячої води за період з 01.04.2017 року по 30.11.2023 року в сумі 47684,89 гривень (а.с.10 зворотна сторона - 13). Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» і Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630. Правовідносини з постачання теплової енергії та гарячої води між постачальною організацією та споживачем (фізичною особою) починаючи з 01.11.2021 року, здійснюється на підставі постанови КМУ від 11.12.2019 року № 1182 «Про затвердження Правил надання гарячої води» та Постанови № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії» від 21.08.2019 року. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Виходячи з визначеннями, наданим у пунктах 2, 6, 13 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) може бути індивідуальний або колективний. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з положеннями пунктів 1, 5, 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Статтею 9 цього Закону передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (втратили чинність 01 травня 2022 року), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Пунктом 30 Правил передбачено що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися. При цьому наявність чи відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17. Позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, зазначав, що він надає відповідачам послуги з постачання теплової енергії і послуги з постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову, оскільки з 2010 року в квартирі ніхто не проживає, а також просила виключити [PERSON] як неналежного співвідповідача по справі, оскільки вона є одноосібним власником квартири [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] і [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з чинним законодавством України особи, які зареєстровані за вказаною адресою, зберігають за собою право проживання у житловому приміщенні, а відтак останні зобов`язані сплачувати за надані їм послуги. Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Квартира за адресою: [ADDRESS] , під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Суд звертає увагу на ту обставину, що долучені відповідачем [PERSON] докази не можуть бути свідченням того, що вони не користувалися наданими житлово-комунальними послугами. Адже, доказів того, що [PERSON] зверталася із відповідною заявою до позивача, що бажає припинити отримання житлово-комунальних послуг, зокрема, на час її відсутності за адресою реєстрації відповідач суду не надає. Крім того, [PERSON] не надала суду доказів того, що має інше місце свого фактичного проживання, де сплачує вартість житлово-комунальних послуг. При цьому суд також зауважує, що проживання в іншому місці не звільняє відповідача від сплати отриманих житлово-комунальних послуг, оскільки такі документи остання мала надати надавачу послуг, а саме Концерну «Міські теплові мережі». Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджено реєстрацію відповідачів у зазначеній вище квартирі, вони є користувачем наданих послуг. Згідно з розрахунком суми заборгованості [PERSON] і [PERSON] мають заборгованість за послуги з теплової енергії і послуги гарячої води за період з 01.04.2017 року по 30.11.2023 року в сумі 47684,89 гривень, яку добровільно ними не сплачено. Частиною першою статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Дані норми закону регулюють відносини, що виникають при пасивній солідарності (множинності осіб на стороні боржника). Згідно з частиною четвертою вказаної статті, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Отже, після виконання солідарного зобов`язання незалежно від того, виконане воно всіма боржниками або одним із них, воно повністю припиняється. Натомість виникає нове зобов`язання між боржником, який виконав зобов`язання, й іншими боржниками, яке визначено положеннями ст. 544 ЦК України. Аналіз наведених положень закону вказує на те, що надавач послуг має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у цій квартирі. При цьому, позивач має право вимагати виконати обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг разом від всіх осіб, які зареєстровані в квартирі, або від однієї особи. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (статті 78-80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, згідно з отриманою судом в порядку частини шостої статті 187 ЦПК України інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи від 03.01.2024 року відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] , тому позивач як надавач послуг в силу приписів ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг від відповідача [PERSON] . Вищезазначена квартира, в якій зареєстровані відповідачі, підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. Матеріали справи не містять також доказів того, що відповідачі у встановленому законом порядку відмовилися від надання послуг Концерном «Міські теплові мережі», доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати. Також відповідачами не надано доказів, що квартира, в якій вони зареєстровані і яка належить на праві власності [PERSON] , відключена від мереж теплопостачання, не надано відповідний акт. Суд дійшов висновку, що відповідачі мають зобов`язання перед позивачем по оплаті комунальних платежів з централізованого опалення і гарячого водопостачання. Доводи [PERSON] щодо неотримання ними наданих Концерном «МТМ» послуг з опалювання і гарячого водопостачання у спірний період, суд відхиляє як необґрунтовані. Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з пунктом 15 Правил № 630, засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. До 28 листопада 2017 року періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, що є власністю фізичних осіб, здійснювалась за рахунок суб`єктів господарювання, а з 29 листопада 2017 року повірка та ремонт засобів квартирних приладів обліку води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за кошти абонентів. Однак, відповідачами не було своєчасно проведено періодичну повірку приладу обліку водопостачання, який розташовано в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що відповідачем [PERSON] не заперечувалось у ході судового розгляду, у зв`язку з чим лічильник в квартирі було знято з обліку в базі даних Концерну «Міські теплові мережі» і з лютого 2019 року нарахування за вказаним особовим рахунком проводилось згідно зі встановленими нормами та тарифами по кількості зареєстрованих осіб. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що з 01 лютого 2019 року позивач правомірно здійснив нарахування за спожиті відповідачами послуги з гарячого водопостачання, згідно з встановлених норм та тарифів за кількістю зареєстрованих осіб, без врахування показів лічильника. Розмір заборгованості підтверджено розрахунком, наданим позивачем, який відповідачами належними доказами не спростований. Ураховуючи викладене, суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору і оцінивши докази, подані сторонами, дійшов висновку про те, що відповідачі взяті на себе зобов`язання зі сплати за спожиті житлово-комунальні послуги належним чином не виконали, у зв`язку з чим у них виникла заборгованість перед позивачем за надані ним послуги з теплової енергії і послуги гарячої води за період з 01.04.2017 року по 30.11.2023 року, яка відповідно до розрахунку наданого позивачем становить 47684,89 гривень. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: approved