Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Позивачка звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 27.08.2024 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні. Представник відповідача подала суду заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та клопотання про надання подружжю строку для примирення. Позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти надання строку на примирення та розгляд справи в порядку загального позовного провадження заперечувала та зазначила, що рішення про розірвання шлюбу є виваженим та остаточним. Представник відповідача категорично заперечувала проти розірвання шлюбу та висловила прохання надати подружжю строк на примирення, посилаючись на той факт, що сторони мають двох неповнолітніх дітей, а тому відповідач наразі виїхав до країни проживання дружини з дітьми та намагається довести намір зберегти шлюб. Ухвалою суду від 03.10.2024 р. Клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення, було зупинено провадження у справі, подружжю надано строк для примирення протягом трьох місяців. 03.01.2025 року строк наданий подружжю для примирення - сплинув. Ухвалою судді від 13.01.2025 провадження у справі було поновлено, призначено судовий розгляд справи. Позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу, зазначила, що рішення щодо розірвання шлюбу є виваженим та остаточним оскільки сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини з лютого 2022 року. Представник відповідача зазначила суду, що між сторонами припинені шлюбно-сімейні відносини виключно з підстав виїзду позивачки з дітьми за кордон у зв`язку з початком воєнних дій на території України, відповідач докладав зусиль до збереження сім`ї, однак відновити відносини не вдалось. Крім того представник вказала, що між сторонами не вирішувалось питання щодо місця проживання спільних неповнолітніх дітей. Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень ч. 2 ст. 36 та ст. 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований 18.11.2004 Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві а/з №1589, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.3). Сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей - доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.4, 5). Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка скористалась даним правом та звернулась до суду з вищевказаним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 1 СК України, побудова сімейних відносин та збереження шлюбу відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З метою збереження шлюбу, судом було надано подружжю строк на примирення терміном 3 місяці, однак позитивного результату досягнуто не було. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно положень ч.ч.3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Оскільки позивачка зазначила суду, що вони не підтримують шлюбно-сімейних відносин з лютого 2022 року, вона наполягає на розірванні даного шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням позивачки до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась, вжиті судом заходи по збереженню шлюбу подружжя позитивного результату не надали, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбує порушенням права позивачки на свободу та особисту недоторканість, що призведе до порушення її інтересів, що має істотне значення при вирішенні даної справи судом, а тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved