Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

1. Зміст доводів пред`явлених позовів. У серпні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовував його тим, що 3 травня 2014 року він уклав з відповідачем шлюб, під час якого [INFO] народилась дочка [PERSON] . Позивач посилається на те, що він не бажає жити однією сім`єю з відповідачем, збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. [PERSON] виїхала за межі України, а [PERSON] залишилась проживати з батьком. Позивач піклується про дочку, має з дитиною тісний психологічний контакт. Для вирішення багатьох питань щодо життя дитини, потрібна згода матері, відтак виникла потреба у визначенні місця проживання дочки. Позивач самостійно здійснює матеріальне утримання дочки, в той час як [PERSON] ухиляється від виконання обов`язку щодо утримання дочки. 5 листопада 2018 року відповідач уклала з ОК «Ідея» кооперативну угоди про сплату пайового внеску №7/14/10, на підставі якої [PERSON] набула майнові\~права на квартиру [ADDRESS] на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Відповідач умисно не здійснює державну реєстрацію речових прав на вказану квартиру, порушуючи права [PERSON] як співвласника майнових прав. Тому, з урахуванням декількох заяв про зміну предмета позову (а.с.103-130 т.1, а.с.1-30 т.2) [PERSON] просить суд: розірвати шлюб, укладений 3 травня 2014 року між ним та [PERSON] , зареєстрований у ВДРАЦС Дарницького РУЮ у м. Києві, про що був складений відповідний актовий запис №481; визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 5000 гривень 00 копійок щомісячно з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину пайового внеску в розмірі 743200 гривень 00 копійок, внесеного на підставі кооперативної угоди №7/14/10 про сплату пайового внеску від 5 листопада 2018 року між ОК «Ідея» та [PERSON] ; визнати за позивачем право власності на 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району, а також заборонити [PERSON] вивозити дитину [PERSON] з місця проживання без письмового дозволу батька, а також за межі України. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] пред`явила зустрічний позов (а.с.31-37 т.2), в якому посилалась на те, що під час шлюбу сторони набули не лише майнові права на квартиру [ADDRESS] на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району, а також придбали автомобіль марки «Haval H9», номерний знак [NUMBER] , та автомобіль марки «Volvo XC60», номерний знак [NUMBER] . Тому [PERSON] , з урахуванням заяви про часткову зміну предмета позову (а.с.214-215 т.2), просить здійснити поділ спільного майна подружжя в такий спосіб: визнати за [PERSON] майнові права на квартиру [ADDRESS] на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району, припинити право спільної сумісної власності на автомобіль марки «Haval H9», номерний знак [NUMBER] , виділивши його у власність [PERSON] ; припинити право спільної сумісної власності на автомобіль марки «Volvo XC60», номерний знак [NUMBER] , та стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки у вказаному транспортному засобі в розмірі 340500 гривень 00 копійок. 2. Інформація про рух цивільної справи. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 серпня 2022 року (а.с.22 т.1) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим [PERSON] , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Семенюті О.Ю. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 2 вересня 2022 року (а.с.27 т.1) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 7 жовтня 2022 року (а.с.68-69 т.1) заяву [PERSON] про уточнення позовних вимог про розірвання шлюбу, поділ майна та визначення місця проживання дитини від 6 жовтня 2022 року не прийнято до розгляду та повернуто позивачу. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 14 грудня 2022 року (а.с.92-93 т.1) заяву [PERSON] про уточнення позовних вимог про розірвання шлюбу, поділ майна та визначення місця проживання дитини від 3\~листопада 2022\~року було залишено без руху. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 26 грудня 2022 року (а.с.187-189 т.1) було прийнято відмову [PERSON] від позовної вимоги щодо стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , та закрито провадження у в цій частині позовних вимог; прийнято до розгляду заяву [PERSON] про уточнення позовних вимог про розірвання шлюбу, поділ майна, визначення місця проживання дитини та заборону вчинення дій від 3 листопада 2022 року; залучено службу у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району та ОК «Ідея» до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 27 березня 2023 року (а.с.42-43 т.2) зустрічну позовну заяву [PERSON] було залишено без руху. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 27 березня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання (а.с.44-49 т.2), було прийнято до розгляду заяву [PERSON] про зміну предмета позову від 27 березня 2023 року. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 2 травня 2023 року (а.с.85-88 т.2) було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про залишення первісного позову без руху, а також об`єднано зустрічну позовну заяву [PERSON] в одне провадження з первісним позовом [PERSON] . Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 1 червня 2023 року (а.с.194-196 т.2) було відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 10 серпня 2023 року (а.с.238 т.2) було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 25 вересня 2023 року (а.с.32-35 т.3), залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 березня 2024 року (а.с.170-175 т.3), було накладено арешт на майнові права на квартиру площею 61,1 кв.м., розташовану на другому поверсі багатоквартирного будинку по [ADDRESS] на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, що виникли на підставі кооперативної угоди про сплату пайового внеску №7/14/10, укладеної 5 листопада 2018 року між ОК «Ідея» та [PERSON] . Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 17 червня 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання (а.с.203 т.3), було залишено без розгляду заяву [PERSON] про часткову зміну предмета позову, подану 18 вересня 2023 року. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 22 липня 2024 року (а.с.219-220 т.3) було відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] та представника відповідача [PERSON] про затвердження мирової угоди та продовжено розгляд цивільної справи. 3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явлених позовів. У вересні 2024 року представник відповідача [PERSON] подав до суду заяви (а.с.1-11, 94-97 т.4), в яких просить суд здійснити поділ майна подружжя в інший спосіб, ніж вказано у зустрічному позові: припинити право спільної сумісної власності на автомобіль марки «Haval H9», номерний знак [NUMBER] , виділивши його у власність [PERSON] ; припинити право спільної сумісної власності на автомобіль марки «Volvo XC60», номерний знак [NUMBER] , та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки у вказаному транспортному засобі в розмірі 340500 гривень 00 копійок; припинити право спільної власності на майнові права на квартиру [ADDRESS] на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району та визнати за [PERSON] майнові права на цю квартиру, зарахувавши в рахунок 1/2 частки цих майнових прав, що належали [PERSON] , суму грошових коштів, що підлягає стягненню з нього на користь [PERSON] в рахунок компенсації 1/2 частки автомобіля марки «Volvo XC60», номерний знак [NUMBER] , зі стягненням з [PERSON] на користь [PERSON] різниці між вартістю часток нерухомого та рухомого майна в розмірі 31100 гривень 00 копійок, що знаходяться на депозитному рахунку ТУ ДСА України в Київській області. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтримують первісний позов та визнають зустрічний позов частково: не заперечують проти залишення у власності [PERSON] автомобіля марки «Haval H9», номерний знак [NUMBER] , оскільки він придбав його за особисті кошти. Також вважають за можливе визнати за кожною зі сторін право власності на 1/2 частку в майнових правах на квартиру [ADDRESS] на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. В той же час автомобіль марки «Volvo XC60», номерний знак [NUMBER] , був пошкоджений в результаті дорожньо-транспортної пригоди та проданий за 50000 гривень 00 копійок. Відтак запропонована [PERSON] вартість 1/2 частки у вказаному транспортному засобі в розмірі 340500 гривень 00 копійок не відповідає дійсній вартості автомобіля. Крім того, [PERSON] та його представник [PERSON] категорично заперечують проти припинення права спільної власності сторін на майнові права на квартиру [ADDRESS] на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району шляхом зарахування суми грошових коштів, що підлягатимуть стягненню з [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] визнає первісний позов частково: не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення з його довірителя аліментів у розмірі 5000 гривень. Вважає, що у сторін відсутній спір про визначення місця проживання дочки, адже [PERSON] не заперечує проти проживання дочки з батьком, а тому слід закрити провадження в частині цієї вимоги. Також він наполягає на задоволенні зустрічного позову [PERSON] в редакції заяв, які він подав у вересні 2024 року. Крім того, представник відповідача подав суду клопотання (а.с.203-204 т.4), в якому просив постановити окрему ухвалу щодо проведення оцінки майна [PERSON] зі складання нею звіту про незалежну оцінку майна від 5 лютого 2025 року, оскільки вона не має кваліфікаційного свідоцтва оцінювача. Представник служби у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району Берліна О.В. не з`явився у судове засідання та направив лист (а.с.210 т.1), в якому просив розглянути справу у відсутність представника третьої особи, врахувати висновок органу опіки та піклування та інтереси дитини. Представник ОК «Ідея» Шапошніков І.Б. також не з`явився у судове засідання та обмежився поданням пояснень (а.с.225-226 т.1), в яких посилався на обрання [PERSON] неправильного способу захисту щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину пайового внеску в розмірі 743200 гривень 00 копійок, оскільки пайовий внесок трансформувався у право вимоги (майнове право), яке є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, не може бути задоволена і вимога [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] , оскільки такого об`єкта нерухомого майна, зареєстрованого в установленого законом порядку, не існує. Тому представник ОК «Ідея» Шапошніков І.Б. просить відмовити у задоволенні позову, пред`явленого [PERSON] , в частині визнання за ним права власності на 1/2 частину пайового внеску та 1/2 частку в квартирі, в іншій частині вимог винести рішення на підставі наявних у справі доказів, а також вирішити питання щодо понесених ОК «Ідея» судових витрат. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 3 травня 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований ВДРАЦС Дарницького РУЮ у м. Києві, про що був складений відповідний актовий запис №481. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 3 травня 2014 року (а.с.139 т.1). [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 вересня 2014 року (а.с.140 т.1). 4\~квітня 2018\~року [PERSON] придбав\~автомобіль марки\~«Haval\~H9»,\~номерний знак\~ [NUMBER] ,\~а 29\~липня 2021\~року \~автомобіль марки\~«Volvo\~XC60»,\~номерний знак\~ [NUMBER] .Це підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.41, 159-160 т.2). 5 листопада 2018 року [PERSON] уклала з ОК «Ідея» кооперативну угоду про сплату пайового внеску №7/14/10 (а.с.167-172 т.1), за якою [PERSON] зобов`язалась сплатити пай в розмірі 743200 гривень 00 копійок, а ОК «Ідея» після 3 кварталу 2019 року зобов`язався повернути пай у натуральній формі шляхом передання пайовику майна: квартири площею 61,1 кв.м., розташованої на другому поверсі багатоквартирного будинку по [ADDRESS] на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. З копії технічного паспорта (а.с.158-162 т.4) вбачається, що вказаній квартирі присвоєний №10. Ці обставини свідчать про те, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються главою 3 «Загальні положення», главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя», главою 11 «Припинення шлюбу» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки», главою 13 «Особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей» та главою 15 «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» розділу ІІІ «Права та обов`язки матері, батька і дитини» СК України. 4. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору. а. щодо розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на її утримання. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного з них. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самою дитиною. Згідно з ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджують у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Водночас, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. б. щодо поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19 (провадження №61-17347св19), положення ст.60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована тим з подружжя, який оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст.177, ч.1, ч.2 ст.190 ЦК України об`єктами цивільних прав є майнові права. Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Згідно з ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в п.146 постави від 14 вересня 2021 року в справі №359/5719/17 (провадження №14-8цс21) інвестор після виконання ним фінансових зобов`язань за укладеними договорами купівлі-продажу цінних паперів та резервування об`єкта нерухомості (чи аналогічними правочинами, що підтверджують здійснення інвестування) отримує документи, які підтверджують реальність такого правочину та встановлюють для нього його особисті майнові права на конкретний об`єкт нерухомого майна. Для отримання права власності на такий об`єкт нерухомості інвестор має трансформувати свої майнові права у власність шляхом державної реєстрації речових прав на цей об`єкт нерухомості, але виконати це можна лише за умов завершення будівництва новоствореного об`єкта нерухомості відповідно вимог чинного законодавства та прийняття такого нерухомого майна до експлуатації (статті 328, 331 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Згідно з ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Як роз`яснив Верховний Суд в постанові від 3 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18), у випадку, якщо особа хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право на стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого. в. норми процесуального права. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.76 ЦПК України дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. а. щодо розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на її утримання, заборони вивезення дитини без згоди батька. Встановлено, що ні [PERSON] , ні відповідач не бажають жити однією сім`єю та не бажають вживати заходи, спрямовані на примирення. Ці обставини свідчать про те, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам обох сторін, примушування їх до шлюбу не допускається. З огляду на це суд висновує про те, що шлюб, укладений між позивачем та [PERSON] , належить розірвати. Зі змісту витягів з реєстру територіальної громади №2022/000528132 та №2022/000527570 від 8 вересня 2022 року (а.с.144, 145 т.1) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] . Зі змісту витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2690973 від 29 січня 2004 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно №192 від 28 січня 2004 року (а.с.146, 147 т.1) вбачається, що вказане домоволодіння належить позивачу. Рішенням виконавчого комітету Золочівської сільської ради №8 від 27 січня 2023 року (а.с.211 т.1) був затверджений висновок органу опіки та піклування (а.с.212 т.1) щодо розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] . Зі змісту вказаного висновку вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] повідомила, що бажає проживати разом з батьком, з яким вона відчуває комфорт, безпечне перебування, постійну турботу та увагу. При спілкуванні з дитиною з`ясовано її прихильність до батька. Тому орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] разом з її батьком. В матеріалах цивільної справи міститься відзив (а.с.214-217 т.1), зі змісту якого вбачається, що [PERSON] заперечує проти проживання дитини на території України, де ведуться воєнні дії і є загроза для життя дочки. Ці обставини свідчать про відсутність згоди обох батьків щодо місця проживання дитини та необхідність судового врегулювання правовідносин, що виникли між ними. Тому суд критично оцінює посилання представника відповідача [PERSON] на відсутність потреби у вирішенні цієї позовної вимоги та закриття провадження у цивільній справі в частині вказаної вимоги. З огляду на це суд висновує про те, що з метою захисту особистих немайнових прав дитини, слід визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України позивач та його представник [PERSON] не подали суду жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] намагалась вивезти дочку [PERSON] з місця її постійного проживання по [ADDRESS] в інше місце на території України або за межі України, тим більше без дозволу позивача. З огляду на це суд висновує про відсутність підстав для встановлення заборони [PERSON] вивозити дитину з місця її постійного проживання в інше місце на території України або за межі України. Тому у задоволенні позову [PERSON] в частині цієї позовної вимоги належить відмовити. Встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо розміру аліментів на утримання дочки [PERSON] . Ця обставина є достатньою підставою для стягнення з [PERSON] аліментів на її утримання. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] має поганий стан здоров`я чи на її утриманні перебувають інші діти та непрацездатні особи. Ці обставини свідчать про те, що з відповідача можуть бути стягнуті аліменти на утримання дочки. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] визнав позов [PERSON] (а.с.28 т.4) в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання дочки [PERSON] , в розмірі 5000 гривень 00 копійок щомісячно. З огляду на це суд висновує про те, що з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000 гривень 00 копійок, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, а саме з 22 серпня 2022 року, до досягнення дитиною повноліття. б. щодо поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Встановлено, що на виконання умов кооперативної угоди про сплату пайового внеску №7/14/10 від 5 листопада 2018 року [PERSON] були сплачені грошові кошти в загальному розмірі 743200 гривень 00 копійок. Ця обставина підтверджується копією довідки голови ОК «Ідея» (а.с.175 т.1) та копією квитанції від 9 березня 2023 року (а.с.172 т.2). В такий спосіб [PERSON] набула майнові права на квартиру [ADDRESS] на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Майнові права на вказану квартиру , а також автомобіль марки «Haval H9», номерний знак [NUMBER] , та автомобіль марки «Volvo XC60», номерний знак [NUMBER] , були придбані в період шлюбу позивача з [PERSON] . Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19, в такому випадку презюмується, що майнові права на квартиру, а також транспортні засоби є спільною сумісною власністю сторін. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на спростування означеної презумпції та підтвердження того, що майнові права на квартиру та рухоме майно було придбано виключно за рахунок особистих грошових одного з подружжя. Водночас, представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні визнав ту обставину, що автомобіль марки «Haval H9», номерний знак [NUMBER] , був придбаний за особисті кошти [PERSON] і є його особистою власністю (а.с.26 т.4). Після внесення паю в розмірі 743200 гривень 00 копійок у [PERSON] виникли майнові права на вказану квартиру [ADDRESS] на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Водночас, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] у встановленому законом порядку зареєструвала право власності на квартиру. В такому випадку належним способом захисту прав [PERSON] як співвласника майнових прав буде визнання права власності на 1/2 частку в майнових правах, а не на частку в пайовому внеску і не на частку в квартирі. Оскільки майнові права на квартиру [ADDRESS] на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району є спільною сумісною власністю сторін, розмір частки кожної сторони в майнових правах становить 1/2 частку. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 квітня 2021 року в справі №344/120/16-ц (провадження № 61-22129св19), аналіз положень ст.365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 січня 2012 року у справі №6-81цс11, від 2 липня 2014 року у справі №6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16. У судовому засіданні [PERSON] повідомив, що не бажає припинення права власності на належну йому 1/2 частку в майнових правах, оскільки з ним проживає дочка сторін, і таке припинення права завдасть істотної шкоди і йому, і дитині. Тому суд відхиляє запропонований представником відповідача [PERSON] спосіб поділу майна подружжя щодо припинення права власності [PERSON] у спільних майнових правах на квартиру. В такому випадку, в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, належить визнати за кожною зі сторін право власності на 1/2 частку в майнових правах. 4 жовтня 2022 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу транспортного засобу №3248/2022/3437715 (а.с.57-58 т.4), за яким відповідач відчужив у власність [PERSON] автомобіль марки «Volvo XC60», номерний знак [NUMBER] . В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] надавала згоду на відчуження цього транспортного засобу. Як вбачається з правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №299/2587/15-ц, від 3 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц, від 8 лютого 2022 року у справі №209/3085/20, в такому випадку позивач має право на відшкодування йому грошової компенсації вартості 1/2 частки в автомобілі марки «Volvo XC60», номерний знак [NUMBER] . З копії звіту про оцінку колісного транспортного засобу (а.с.64-81 т.2) вбачається, що вартість автомобіля марки «Volvo XC60», номерний знак [NUMBER] , становить 681000 гривень 00 копійок. Тому грошова компенсація вартості 1/2 частки в цьому транспортному засобі становить 340500 гривень 00 копійок (681000,00 : 2). Суд зазначає, що предметом доказування при розгляді вимоги про стягнення грошової компенсації вартості частки в спільній сумісній власності на майно є дійсна (ринкова) вартість майна на час розгляду цивільної справи, а не ціна майна, за якою воно було відчужено. Тому договір купівлі-продажу\~транспортного засобу\~№3248/2022/3437715\~від 4\~жовтня 2022\~року не\~є належним\~доказом в\~розумінні ст.77\~ЦПК України\~для визначення\~дійсної (ринкової)\~спірного транспортного\~засобу.\~Також суд\~враховує,\~що [PERSON] \~та його\~представник [PERSON] на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надали, не звертались із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надали суду заперечень щодо звіту про оцінку колісного транспортного засобу. Крім того, [PERSON] , як позивач за зустрічним позовом, не має права вимагати припинення права спільної сумісної власності на автомобіль марки «Haval H9», номерний знак [NUMBER] , та виділення вказаного транспортного засобу у власність [PERSON] . Так, за змістом положень п.5 ч.1 ст.3, ч.1 ст.16 ЦК України однією з загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Цей принцип полягає в тому, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В такому випадку [PERSON] , а не [PERSON] , має право звернутись до суду за захистом свого права та вимагати визнання автомобіля марки «Haval H9», номерний знак [NUMBER] , особистою власністю. З огляду на це суд висновує про те, що поділ майнових прав на квартиру та рухомого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , належить здійснити шляхом визнання за кожною стороною права власності на 1/2 частку в майнових правах на квартиру [ADDRESS] на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району; а також шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частки в автомобілі марки «Volvo XC60», номерний знак [NUMBER] , в розмірі 340500 гривень 00 копійок. Підстави для визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину пайового внеску в розмірі 743200 гривень 00 копійок та на 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району відсутні. Тому у задоволенні первісного позову в частині цих вимог слід відмовити. Крім того, відсутні підстави для припинення права спільної сумісної власності сторін на автомобіль марки «Haval H9», номерний знак [NUMBER] , та виділення його у власність [PERSON] . Тому у задоволенні зустрічного позову в частині цих вимог належить відмовити також. У зв`язку з тим, що суд не поклав в основу судового рішення звіт про незалежну оцінку майна, виготовлений [PERSON] (а.с.149-151 т.4), яким визначалась вартість квартири [ADDRESS] на території Гнідинської сільської ради Бориспільського район, та обрав інший спосіб поділу об`єкта, що є спільною сумісною власністю подружжя, підстави для постановлення окремої ухвали відсутні. Тому у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про постановлення окремої ухвали слід відмовити. 6. Розподіл судових витрат. Відповідно до\~ч.1\~та п.1,\~п.2\~ч.3\~ст.133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи.\~До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: на\~професійну правничу\~допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно з ч.12 ст.141 ЦПК України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги. Встановлено, що при пред`явленні первісного позову та подання заяви про забезпечення позову [PERSON] сплатив судовий збір в загальному розмірі 5329 гривень 20 копійок (992,40 + 3800,00 + 536,80). Ці обставини підтверджуються квитанціями (а.с.1, 102 т.1, а.с.13 т.3). Пред`явлений [PERSON] позов задоволений частково, а саме в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання. З огляду на це суд висновує про те, що з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 2531 гривні 60 копійок (992,40 + 992,40 + 536,80). На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] був звільнений від сплати судового збору в розмірі 992 гривень 40 копійок за позовну вимогу про стягнення аліментів. Вказана позовна вимога задоволена. З огляду на це суд висновує про те, що з [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 992 гривень 40 копійок. З квитанції №2 від 4 квітня 2023 року (а.с.57 т.2) вбачається, що при пред`явленні зустрічного позову [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 14426 гривень 20 копійок. Пред`явлений нею позов задоволено частково, а саме в частині позовних вимог про визнання майнових прав на квартиру та стягнення грошової компенсації. З огляду на це суд висновує про те, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 12279 гривень 00 копійок (7432,00 + 4847,00). Також встановлено, що ОК «Ідея» витратив грошові кошти в розмірі 6000 гривень 00 копійок на професійну правничу допомогу. Ця обставина підтверджується випискою по особовому рахунку АО «Альва Прайвесі» від 15 березня 2023 року (а.с.238 т.1). ОК «Ідея» заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання за ним права власності на 1/2 частину пайового внеску в розмірі 743200 гривень 00 копійок та 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. У задоволенні позову в частині цих вимог [PERSON] відмовлено. З огляду на це суд висновує про те, що на підставі ч.12 ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь ОК «Ідея» належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень 00 копійок.

Outcome: partial