Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

АТ "Юнекс Банк" звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] , мотивуючи позов тим, що 09.06.2020 року АТ «Юнекс Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №34.287.0620.ФО_К, на умовах зазначених в ньому та відповідно до публічної пропозиції «Правила (Договірні умови) надання споживчих кредитів АТ «Юнекс Банк», що оприлюднені на офіційному сайті Банку. Відповідно до п.1.1, 1.4 Кредитного договору позичальник отримав кредитні кошти в сумі 17\~843,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному кредитним договором. Відповідач не виконує свої зобов`язання належним чином, не сплачує щомісячні платежі за кредитом, комісією за обслуговування та проценти за користування кредитом та інші платежі, тим самим допускаючи порушення умов кредитного договору та Правил. Станом на 21.11.2023 року загальна заборгованість [PERSON] перед АТ «Юнекс банк» за кредитним договором становить 26\~995,22 грн, з яких: 15\~634,87 грн заборгованість по поверненню кредитних коштів; 11\~360,35 грн заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам та комісіями. На підставі викладено, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №34.287.0620.ФО_Квід 09.06.2020 року у розмірі 26\~995,22 грн. Ухвалою суду від 29.01.2024 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача Вороніна О.М. в судовому засіданні позовоні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15\~634,87 грн, В частині нарахованих позивачем комісії та процентах у розмірі 1\~360,22 грн позов не визнає, вважає, що вони були нараховані безпідставно, оскільки оголошення воєнного стану в Україні та перебування в окупаціїї м. Херсона позбавила його можливості виконувати обов`язки за кредитним договором, та дана обставниа, на його думку, є форс-мажорною. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 09.06.2020 року АТ «Юнекс Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №34.287.0620.ФО_К, на умовах зазначених в ньому, та відповідно до публічної пропозиції «Правила (Договірні умови) надання споживчих кредитів АТ «Юнекс Банк», що оприлюднені на офіційному сайті Банку. При укладнні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.1.1, 1.4 Кредитного договору позичальник отримав кредитні кошти на споживчі потреби в сумі 17\~843,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10% річних, комісію за обслуговування кредиту щомісячно, в розмірі 0,99% від суми кредиту (п.1.1 договору). Відповідно до п. 2.2 кредитного договору надання кредиту банком здійснюється одноразово в безготівковій формі шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на рахунок, відкритий позичальнику банком. В порядку й на умовах відповідно п.п 2.3, 2.4 кредитного договору та п.п. 3.3,3.4,3.5,3.6,3.8,3.9 Правил, позичальник зобов`язався повертати кредит частинами та сплачувати проценти за користування кредитом, та комісію за обслуговування кредитом (п. 1.11 договору) щомісячно, шляхом сплати чергових платежів. \~ \~ \~ \~Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується випискою по особовому рахунку. \~ \~ \~ \~Пунктом 3.14 Правил передбачено, що відповідач доручив банку позивачу самостійно здійснювати договірне списання грошових коштів з поточного рахунку на умовах, визначених кредитним договором та Правилами. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 4.2.2. Правил, відповідач взяв на себе зобов`язання щомісяця сплачувати платежі по кредиту, комісії за обслуговування та проценти за користування кредитом у строки встановлені кредитним договром та правилами. Відповідач належним чином свої зобов`язання не виконує, не сплачує щомісячні платежі за кредитом, комісію за обслуговування та проценти за користування кредитом та інші платежі, тим самим допускаючи порушення умов кредитного договору та правил. Внаслідок чого, відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 21.11.2023 року загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором №34.287.0620.ФО_К від 09.06.2020 року, складає 26\~995,22 грн, з яких: 15\~634,87 грн заборгованість по поверненню кредитних коштів (тіло кредиту); 5\~344,77 грн заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам за користування кредитом; 6015,58 грн заборгованість по нарахованої та несплаченої комісії. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями\~Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються питання форми правочину, істотних умов договору та виконання зобов`язань за кредитним договором, а також Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.\~629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного стану. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1\~ст.612 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Згідно ч. 1\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені\~договором або законом. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що відповідач у зв`язку з порушенням умов укладеного кредитного договору має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів у розмірі 15\~634,87 грн, виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду з даним позовом, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15\~634,87 грн. Також, судом встановлено, що за умовами кредитного договору сторони визначили відсоткову ставку за користування кредитними коштами в розмірі 10,00% річних. Згідно з ч. 1\~ст. 1048 ЦК\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунку та вважає, що вимоги у цій частині також підлягають задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за відсотками у розмірі 5\~344,77 грн . \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача суми комісії за кредитним договором, яка згідно з розрахунком становить 6015,58 грн, суд, враховуючи особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», приходить до таких висновків. Так, за положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які не справедливими. Умови договору є несправедливими, якщо суперечать принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до\~статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З\~рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Позивач нарахував відповідачу комісію за послуги, що супроводжують кредит, що на думку суду не узгоджується з вищезазначеним, тому суд приходить до висновку, що в даній частині позову слід відмовити, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі №6-1746цс16. Суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Кредитним договором у розмірі 20\~979,64 грн., з яких: 15\~634,87 грн - заборгованості за тілом кредиту; 5\~344,77 грн відсотки за користування кредитними коштам. У задоволенні позовних вимог про стягнення комісії слід відмовити. Доводи відповідача щодо форс-мажорних обставин, суд до уваги не приймає, оскільки посилаючись на форс-мажор як на підставу звільнення від відповідальності, відповідачу обов`язково потрібно довести, як саме проявився форс-мажор у конкретному зобов`язанні. Одного лише абстрактного посилання на наявність форс-мажору недостатньо. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався й наразі триває. З листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що містить у відкритому доступі на електронному ресурсі https://ucci.org.ua вбачається, що Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні». Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного Договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. При цьому позивач не був позбавлений можливості звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18 грудня 2014 року, саме за спірним зобов`язанням. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним. Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин. Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності необхідно встановити, які саме зобов`язання за договором були порушені/невиконані та причину такого невиконання. Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20. Форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань. Стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання. Отже, сам факт введення воєнного стану не може вважатись належною правовою підставою для невиконання зобов`язань. Обставини, які виникли у зв`язку з війною мають безпосередньо впливати на можливість контрагента виконати свій обов`язок, отже сторона, яка посилається на вказану обставину повинна довести зв`язок між неможливістю виконання договору та військовими діями, що відповідачем, в свою чергу, не доведено. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі у розмірі 2684,00 грн.

Outcome: partial