Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі по тексту - позивач, ТОВ) звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Компані Інвест Фінанс" про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» обґрунтовує тим, що 28.02.2021 року між ТОВ «Інвест Фінанс» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 10002367650, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 5000,00 грн. у безготівковій формі шляхом зарахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником кредитодавцю з метою отримання кредиту зі сплатою відсотків та на строк, визначені умовами договору. 05.09.2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 556/ФК-22, у відповідності до умов якого останнє отримало право вимоги до боржників, в тому числі і до [PERSON] . Як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, в зв`язку із чим згідно договору факторингу має заборгованість по тілу кредиту в розмірі 5000,00 грн., по процентам в розмірі 19 891,00 грн., а всього 24 891,00 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути із відповідача на свою користь вищевказану суму заборгованості, а також понесені у справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2024 року для розгляду цивільної справи № 752/22472/24 визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06.11.2024 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення копії ухвали суду подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України. Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі направлено рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (штрих-код Укрпошти 0610205323980) на адресу його зареєстрованого місця проживання, проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку копія ухвали суду разом з доданими до неї документами, не вручені та повернуті на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням пункту 3, пункту 4 частини 1 статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як установлено судом та убачається з матеріалів справи, 28.02.2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 10003267650, відповідно до умов якого відповідачу були перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 5000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків в розмірі 1,71 % на день, річний розмір процентної ставки - 624,15 %. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків та інших витрат. Згідно заяви, наданої позивачем, відповідач [PERSON] погодився з умовами оферти ТОВ «ФК «Інвест Фінанс». Відповідно до копії інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн», 28.02.2021 року перераховано кредит на картку, номер якої зазначено у кредитному договорі, в сумі - 5000,00 грн. В подальшому 30.03.2021 року, 21.04.2021 року, 18.05.2021 року, 29.05.2021 року 14.06.2021 року сторонами було укладено додаткові угоди про зміну умов договору № 10003267650, згідно п. 1 яких за умови сплати позичальником кредитору процентів, сторони дійшли згоди змінити п.1.2, п. 1.3 Договору в частині строку надання кредиту та застосування зниженої процентної ставки, зокрема за останньою додатковою угодою визначено строк надання кредиту до 15.06.2021 року із застосуванням зниженої процентної ставки в розмірі 1,71 % на день. 05.09.2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 556/ФК-22, у відповідності до умов якого останнє отримало право вимоги до боржників, в тому числі і до [PERSON] . Згідно п. 2.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту сум фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором. 30.10.2023 року адвокатом Міньковською А.В в інтересах ТОВ «Діджи Фінанс» на підставі договору про надання правничої допомоги за № 42649746 від 22.09.2023 року було надіслано [PERSON] досудову вимогу про погашення боргу за кредитним договором № 10003267650 на загальну сумі 24 891,00 грн. Відповідно до витягу з додатку №1 до договору факторингу № 556/ФК-22, сформованого 17.09.2024 року та наданого позивачем, загальний борг [PERSON] за кредитним договором № 10003267650 від 28.02.2021 року складає 24 891,00 грн., який складається з тіла кредиту - 5000,00 грн. та відсотків - 19 891,00 грн. Згідно копії договору № 426449746, наданої позивачем, 01.04.2024 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Білецьким Б.М. було укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до копії акту від 16.09.2024 року, адвокатом Білецьким Б.М. надано ТОВ «Діджи Фінанс» правничу (правову) допомогу в сумі 6000,00 грн. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Судом досліджений наданий позивачем розрахунок заборгованості, згідно якого заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 10003267650 від 28.02.2021 року складає 24 891,00 грн., який складається з тіла кредиту - 5000,00 грн. та відсотків - 19 891,00 грн. На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що обсяг заборгованості знайшов своє документальне підтвердження, тому підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» в загальному розмірі 24 891,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати в сумі 2 422,40 грн. на сплату судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим з урахуванням ціни позову, згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved