Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

У березні 2024 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив: припинити право власності [PERSON] на 1/6 частку житлового приміщення (квартири), яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/16 частку житлового приміщення (квартири), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості належної йому 1/16 частки у спільному майні (квартири), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в сумі 168509,00 грн, шляхом виплати грошових коштів з депозитного рахунку ТУ ДСА у м. Києві; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір та витрати на проведення експертизи. В обґрунтування зазначає, що позивач є власником 15/16 частин житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . При цьому, відповідач має 1/16 частки житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом на квартиру від 17 листопада 2022 року, загальна площа житлового приміщення становить 70,6 кв.м., житлова - 49,1 кв.м. Позивач зауважує, що проживає в спірній квартирі з моменту народження, після одруження разом з дружиною і дітьми проживає в цій квартирі, протягом всього проживання брав на себе всі витрати щодо утримання квартири. Натомість, відповідач є рідним братом позивача, після досягнення повноліття в спірній квартирі не проживав та не виявляв жодного інтересу до квартири, проте після смерті матері відповідач почав висловлювати зацікавленість до квартири разом зі своєю дружиною, почали погрожувати позивачу, що підтверджується заявою до правоохоронних органів. Відтак, у сторін виникли неприязні стосунки, які тривають багато років, що призводить до неможливості спільного проживання і користування квартирою. Також позивач зазначає, що відповідач має інше житло. Визначити порядок користування об`єктом нерухомого майна відповідно до визначених часток неможливо, оскільки 1/16 частки квартири складає 4,41 кв.м., що менше мінімальної площі спальні на одну людину (а.с.3-82). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28 березня 2024 року відкрито загальне позовне провадження (а.с.84-85). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 вересня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.102-103). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов. Позивач у судовому засіданні підтримав свого представника та просив позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, відповідно до копії інформаційної довідки КП КМР «КМ БТІ» від 14 грудня 2022 року КВ-2022 №26201, згідно з даними реєстрових книг бюро, кв. [ADDRESS] , на праві власності зареєстровано за: 2/4 частини [PERSON] , [PERSON] ; 1/16 частина [PERSON] ; 1/16 частина [PERSON] ; 5/16 частин [PERSON] ; 1/16 частина [PERSON] (а.с.21). Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 вересня 2023 року, спадкоємцем в заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] є її син [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 10/16 частин квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав №345200246 від 04 вересня 2023 року, [PERSON] є власником 10/16 частки квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.26). Згідно з копією висновку судового експерта Яценко О.Ф. від 09 лютого 2024 року №01-01/2024 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження за заявою представника [PERSON] - адвоката Онищука В.В. від 23 січня 2024 року, ринкова вартість квартири [ADDRESS] на момент проведення дослідження становитиме 2696143,00 грн, що еквівалентно 71793 дол США; ринкова вартість 1/16 частки квартири [ADDRESS] , станом на дату оцінки становить 168509,00 грн, що еквівалентно 4487 дол США; провести виділ в натурі 1/16 частки квартири [ADDRESS] з дотриманням вимог Державних будівельних норм та вимог нормативно правових актів у галузі будівництва технічно не можливо (а.с.55-80). Згідно з частинами першою та другою ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено у ст.365 ЦК України, якою визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто, ст.365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. З огляду на викладене, при вирішенні позову, пред`явленого на підставі ст.365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 (провадження №12-180гс18), у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №344/120/16-ц (провадження №61-22129св19) та у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі №6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі №6-1943цс16. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №760/8958/15-ц (провадження №61-4860св18) зазначено, що висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі №750/11178/17 (провадження №61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365ЦК України та вказано, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). До таких же висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 11 грудня 2023 року у цивільній справі №422/7979/21 (провадження №61-3161св23), застосувавши аналогічні правові висновки Верховного Суду. Також припинення права на частку можливе за умови неможливості спільного володіння та користування майном. Позивач у позові зазначає, що відповідач є його рідним братом, відповідач та його дружина неодноразово погрожували позивачу фізичною розправою, відтак виникли неприязні стосунки. На підтвердження зазначеного позивач долучає копію заяви про вчинення кримінального правопорушення від 12 липня 2023 року (а.с.45-46) та копію витягу з ЄРДР №12023105090000938 від 04 серпня 2023 року, короткий виклад обставин: до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві надійшла ухвала Солом`янського районного суду по заяві [PERSON] про те, що невстановлена особа здійснює погрози вбивством [PERSON] (а.с.47). Відтак, із наданої копії витягу із ЄРДР вбачається, що позивачу погрожувала невстановлена особа, відтак надані документи не є належними доказами неможливості спільного володіння та користування майном між позивачем та саме відповідачем. Крім того, витяг з ЄРДР про початок досудового розслідування не є доказом вчинення кримінального правопорушення і не може бути доказом вини особи у вчиненні злочину. За п.4 ч.1 ст.365 ЦК України, припинення права власності на частку можливе у випадках, коли воно не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Виходячи з правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 07 лютого 2019 року у справі №686/17974/17, від 18 липня 2019 року у справі №210/2236/15-ц, при вирішенні справ про припинення права на частку у спільному майні в частині не завдання шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї суди насамперед зобов`язані дослідити наявність у відповідача іншого житла. У разі відсутності такого житла позбавлення особи права на частку у спільному майні, яке є єдиним зареєстрованим за ним житлом, буде розцінюватися як завдання шкоди його інтересам та інтересам членам його сім`ї. Позивач зазначає у позові, що відповідач має власне інше житло, однак відповідні докази у матеріалах справи відсутні, а саме, що у власності відповідача є будь-яке інше житло взагалі. Крім того, позивач надає копії рахунків та квитанції за оплату житлово-комунальних послуг за період 2022-2023 роки, де платником зазначено [PERSON] , що не відносить до предмету доказування у даній цивільній справі. Крім того, доводи позивача про те, що відповідач у спірній квартирі не проживає, правового значення не мають, оскільки місце проживання власника та місцезнаходження майна на зміст права власності не впливають. Відтак, позивачем не доведено неможливості спільного проживання та користування квартирою за встановлених судом обставин. Крім цього, у матеріалах справи й відсутня згода відповідача на компенсацію частки вартості майна, а позбавлення права власності відповідача на частку майна завдасть шкоди його інтересам та інтересам членам його сім`ї. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. За таких обставин, позов задоволенню не підлягає. Враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні позову, внесена позивачем на депозит суду сума в розмірі 168509,00 грн підлягає поверненню.

Outcome: dismissed