Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

19 грудня 2024 року представник позивача звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування\~заявлених позовних\~вимог стверджував,\~що 06.05.2021\~ [PERSON] (далі, позичальниця, відповідачка) подала до АТ «КБ «Глобус» (далі, позикодавець, позивач) Заяву-анкету на приєднання до Договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус», який є договором приєднання в розумінні ст. 634 ЦК України. У Заяві-анкеті позичальницею зазначено власні персональні дані, погоджено умови кредитування та графік платежів заборгованості за споживчим кредитом: сума кредиту становить 13 421,28 грн., строк кредитування 36 місяців з 06.05.2021 по 05.05.2024, пільговий період 15 місяців з 06.05.2021 по 06.08.2022, комісія за управління кредитом 3,00 %, розмір процентної ставки 0,00001 % річних, схема повернення кредиту ануїтет, реальна процентна ставка 53,92503 %, загальна вартість кредиту 21 876,72 грн. Позивачем, як кредитором, виконані умови щодо надання грошових коштів у строкове платне володіння у сумі, зазначеній в договорі, однак відповідачка, як позичальник і боржниця, грошові кошти в обумовлений договором строк не повернула, нараховані платежі з комісії за управління кредитом не сплатила. Станом на дату подання позовної заяви розмір заборгованості за кредитним договором становить 13 421,28 гривень прострочена заборгованість по кредиту, 8 455,44 гривень прострочена заборгованість за нарахованими процентах (комісіях). Зазначені вище суми представник позивача просить стягнути з відповідачки в примусовому порядку, а також стягнути з відповідача понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 3 028,00 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6 000 гривень. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, вирішено проводити судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. За ініціативою\~суду були\~витребувані з АТ «КБ\~«Глобус»- докази зарахування (надання) кредитних коштів відповідачці [PERSON] (кредитному посереднику чи іншій особі, за погодженням з відповідачкою) згідно Заяви-Анкети № 41028107 на приєднання до Договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ КБ «Глобус» від 06.05.2021. На виконання ухвали суду, витребувані докази були надані, а саме: копія меморіального ордеру № 3870 від 07.05.2021 на суму 12\~039,69 гривень. В судове засідання представник позивача, будучи повідомленим належним чином про час і дату проведення судового засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідна заява клопотання про розгляд справи без участі представника позивача долучено до матеріалів справи. В судове засідання відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час і дату проведення судового засідання, не з`явилася, конверт з ухвалою про відкриття провадження, із судовою повісткою та позовною заявою з додатками повернувся без вручення із зазначенням працівника поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», про причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подала, що відповідно до ч. 1 ст.\~223\~ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 6 ст.\~128\~ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Як передбачено п. 2 ч . 7 ст.\~128\~ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно п. 3 ч. 8 ст.\~128\~ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст.\~128\~ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України). Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Також згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. За згодою представниці позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини. 06\~травня 2021\~ [PERSON] підписала Заяву-анкету № 41028107 на приєднання до Договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус» разом з паспортом споживчого кредиту (а. с. 31-32, зворот). Підписанням цієї Заяви-анкети [PERSON] підтвердила, що погоджується з усіма пунктами цієї заяви, на момент укладення заяви-анкети попередньо ознайомлена у письмовій формі з умовами та правилами надання споживчого кредиту. Свій примірник цієї заяви-анкети, розрахунок орієнтовної сукупності вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки та паспорт споживчого кредиту вона отримала в день укладання договору (підписання заяви). У заяві-анкеті позичальником зазначено власні персональні дані, погоджено умови кредитування, зокрема: суму кредиту, строк кредиту, розмір процентної ставки, графік платежів. В матеріалах справи також містяться надані позивачем Публічна пропозиція АТ «КБ «Глобус» на укладення Договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус» та Додатком № 1 до Договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус», які складають єдиний документ разом з оформленими клієнтами заявами-анкетами (а. с. 5-30). На виконання умов Договором про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус» від 06.05.2021, АТ«КБ «Глобус» свої зобов`язання по видачі відповідної суми кредиту виконав повністю, кошти надав, що підтверджується меморіальним ордером № 3870 від 07.05.2021. Далі, позивач АТ «КБ «Глобус» 10.07.2024 звертався до відповідачки із повідомленням про невиконання нею своїх зобов`язань, що призвело до виникнення простроченої заборгованості, та проханням сплатити таку заборгованість (а. с. 38). Відповідачка, як позичальниця, факт укладення кредитного договору не заперечувала, також не заперечувала факт перерахування грошових коштів у сумі, зазначеній у меморіальному ордері за оплату придбаних нею товарів (отриманих послуг) від ФОП [PERSON] . Позивачем до позовної заяви долучений детальний розрахунок кредитної заборгованості, який не спростований відповідачкою, іншого розрахунку заборгованості, як і доказів повного чи часткового виконання зобов`язань за договором відповідачка не надала. За змістом детального розрахунку заборгованості по позичальниці [PERSON] станом на 01.11.2024 та руху по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 06.05.2021 по 01.11.2024 вбачається, що за [PERSON] рахується залишок на рахунку прострочки у розмірі 13 421,28 гривень, залишок нарахованої, але не сплаченої комісії за управління кредитом у розмірі 8 455,44 гривень (а. с. 48-57). У відповідності до приписів статі 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і не виходить за межі розрахунку заборгованості, зазначеного в позовній заяві. Суд вважає, що спірні правовідносин сторін урегульовані положеннями ЦК України та Законом України «Про споживче кредитування». Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини. Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків. Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину. При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін. Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно приписів\~частини 1\~статті 638\~ЦК України,\~договір є\~укладеним,\~якщо сторони\~досягли згоди\~з усіх\~істотних умов\~договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи зміст наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем у справі надані належні та допустимі докази щодо укладення договору у спосіб, передбачений ЦК України та погодження істотних умов цього договору. Тому, з урахуванням презумпції правомірності правочину та відсутності в суду даних про його нікчемність, суд приходить до висновку, що кредитний договір укладено та він є регулятором спірних правовідносин сторін. Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики. Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З урахуванням викладеного, за відсутності доказів повного чи часткового виконання умов договору позичальником та повернення коштів, суд приходить до висновку, що відповідачкою порушені умови кредитного договору, а права позивача, як кредитора, підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості в судовому порядку, що відповідає способам захисту права, встановленим в частині 2 статті 16 ЦК України. Разом з тим, суд не може погодитись з доводами позивача щодо розміру заборгованості за тілом кредиту та заборгованості з комісії за управління кредитом. Так, з наданих представником позивача документів слідує, що заборгованість за тілом кредиту становить 13 421,28 гривень, прострочена заборгованість зі сплати комісії за управління кредитом становить 8 455,44 гривень. Згідно заяви-анкети № 41028107 від 06.05.2021 року після закінчення пільгового періоду передбачена сплата комісії у розмірі 3 %, що нараховується у вигляді щомісячного платежу у сумі 402,64 гривні в період часу з 06.10.2022 року до 06.04.2024 року (а. с. 31, зворот). При цьому, конкретний вид і перелік послуг, за який нараховується комісія за управління кредитом заява-анкета не містить. При цьому, згідно правової позиції, висловленої в Постанові ВС від 10 січня 2024 у справі № 727/5461/23, не погодження банком зі споживачем переліку і виду послуг, за які передбачається нарахування комісії за обслуговування кредиту, свідчить про нікчемність умов договору в частині визначення положень про сплату комісії у відповідності до приписів частини 1 і 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Вказана правова позиція є релевантною, прийнята у справі з подібними обставинами, підстав для відступу від цієї правової позиції суд не вбачає. Тому, суд вважає, що умови договору про нарахування комісії за управління кредитом є нікчемними в силу частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» та відповідна комісія не може бути стягненою з відповідачки. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість лише заборгованість за тілом кредиту у сумі 13 421,28 гривень. Далі, у відповідності до приписів статті 141 ЦПК України, суд стягує судові витрати з відповідачки на користь позивача пропорційно сумі задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені на 63 %, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 1 907,64 гривень, як компенсація сплаченого судового збору за подання позовної заяви. Далі, як слідує з тексту позовної заяви і доданих до неї документів, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь понесені ним витрати на правничу допомогу у сумі 6 000 гривень. Позивачем надані копія договору про надання правової допомоги від 01 лютого 2024 року № 010224, копію Акта № 41028107 прийому-передачі послуг від 12 грудня 2024, копію платіжної інструкції кредитного переказу коштів № 7821 від 12.12.20024 на суму 6 000 гривень (а. с. 43, 46-47). Статтею 133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~і адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно вимог статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: partial