Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] , яка діє через свого представника [PERSON] , звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 2019 року, від шлюбу спільних дітей не мають, спільне сімейне життя з [PERSON] не склалося, у зв`язку з різним менталітетом, поглядами на життя, сторони декілька років проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, а тому позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою судді від 05.12.2024 було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилась, 21.02.2025 представник позивача [PERSON] на електронну адресу суду подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечила. Також, у заяві зазначено, що сторони не спілкуються, відновлення відносин неможливо, позивач бажає влаштувати життя з іншим чоловіком. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі,\~ відзиву, заяв чи клопотань про розгляд справи за його\~ відсутності до суду не надходило та відповідно до положень ст.128,130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 31 серпня 2019 року зареєстрували шлюб, у Шевченківському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Київ, актовий запис № 1368. (а.с.12). Від шлюбу дітей не мають.\~ Наведене підтверджується матеріалами справи. Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейних відносин. Позивач зазначила, що збереження сім`ї неможливе і дане суперечить її\~ інтересам, сім`я розпалася остаточно, шлюб існує формально. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Позивач не ставить вимогу про стягнення судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved