Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 09.06.2012 року по 04.05.2023 року перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем. В шлюбі з відповідачем народилося троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.12.2023 року постановлено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти: на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09.08.2023 року; на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09.08.2023 року; на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення [PERSON] , [INFO] трирічного віку, починаючи з 09.08.2023 року. В подальшому, на підставі виконавчих листів № 1191 від 23.04.2024 року, № 1192 від 23.04.2024 року та № 1193 від 23.04.2024 року, було подано заяви до Відділу ДВС у м. Луцьку про відкриття виконавчих проваджень. Вказує, що на підставі вищевказаних виконавчих листів, ВДВС у м. Луцьку було відкрито виконавчі провадження: ВП № 75539308, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь стягувача [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 4500 грн. щомісячно, починаючи з 09.08.2023 року до досягнення дитиною повноліття; ВП № 74887811 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь стягувача [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 4500 грн. щомісячно, починаючи з 09.08.2023 року до досягнення дитиною повноліття та ВП № 74887874, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь стягувача [PERSON] на її утримання, в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення [PERSON] , [INFO] трирічного віку, починаючи з 09.08.2023 року. Зазначає, що загальний розмір заборгованості по виконавчих провадженнях за період з серпня 2023 року по липень 2024 року складає 49\~064 грн. 64 коп. Однак, вказує, що відповідач свідомо, умисно ухиляється від виконання рішення суду щодо сплати аліментів, а тому виникла заборгованість в розмірі 49\~064,64 грн., відтак, враховуючи, що згідно розрахунків державних виконавців сукупний розмір пені за період з 09.08.2023 року по 23.08.2024 року становить 114\~088 грн. 82 коп., однак згідно ч. 1 ст. 196 СК України, пеня не може перевищувати 100 % заборгованості, відповідач має сплатити їй пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 49064,64 грн. згідно розрахунку за період з 09 серпня 2023 року по 23 серпня 2024 року включно. Просить суд, стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 49064,64 грн. та судові витрати на правову допомогу в розмірі 15\~000 грн. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 вересня 2024 року розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказує, що його довіритель не ухиляється від сплати аліментів, позивачем не враховано, що відповідач добровільно здійснював сплату аліментів на особисту банківську карту [PERSON] в період з 13.08.2023 року по 26.09.2024 року, що підтверджується відповідними квитанціями. Разом з тим, зазначає, що вищевказані платежі також не враховувались і державним виконавцем, а тому довідки-розрахунки заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 75539308, ВП № 74887811, ВП № 74887874 не містять достовірну інформацію, а будь-яка заборгованість [PERSON] у межах виконавчих проваджень відсутня. Крім того, вказує, що постановою Волинського апеляційного суду від 21.02.2024 року, рішення Луцького міськрайонного суду від 18.12.2023 року було залишено без змін, відповідно датою набрання законної сили рішення є 21.02.2024 року, відтак відсутня вина відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів до 21.02.2024 року (окрім як у частині негайного виконання в межах суми платежу аліментів за один місяць в сумі 12000 грн.), оскільки у [PERSON] виник обов`язок по виконанню судового рішення лише після набрання ним законної сили. Вказує, що 06.01.2024 року [PERSON] сплатив на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 12000 грн. з призначенням платежу: «аліменти згідно рішення суду від 18.12.2023 року у справі № 161/13401/23 (негайне виконання). З врахуванням письмових пояснень, просить суд відмовити у позові повністю та стягнути з позивача витрати на правову допомогу в розмірі 15000 грн. 21.10.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій наведено доводи на спростування аргументів відзиву. Позивач в минулому судовому засіданні позов підтримала, з підстав, які в ньому зазначені. Суду пояснила, що не подавала інформацію до виконавчої служби щодо коштів, які добровільно перераховував відповідач на її картковий рахунок. Представник позивача в минулому судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити повністю. Суду пояснила, що відповідач, будучи обізнаним про стягнутуі судом суми аліментів, свідомо та зухвало не виконував рішення суду, а тому у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка підтверджується довідками-розрахунками ВДВС у м. Луцьку, на основі яких стороною позивача було здійснено розрахунок пені за прострочене зобов`язання. До початку судового засідання подала до суду заяву про слухання справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують, просять суд позов задовольнити та стягнути судові витрати. Представник відповідача в минулому судовому засіданні вказав, що його довіритель позов не визнає. Суду пояснив, що 06.01.2024 року [PERSON] сплатив суму коштів в розмірі 12000 грн., яка стягувалась судом до негайного виконання за один місяць, згідно рішення суду від 18.12.2023 року та в період з серпня 2023 року по вересень 2024 року добровільно перераховував аліменти на банківський рахунок позивача. До початку судового засідання подав до суду заяву про слухання справи у відсутності відповідача та його представника, в задоволенні позову просять відмовити та стягнути судові витрати. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності осіб, що не з`явилися по наявним матеріалам справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що у спільному подружньому житті у сторін народилося троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.12.2023 року постановлено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти: на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09.08.2023 року; на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09.08.2023 року; на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення [PERSON] , [INFO] трирічного віку, починаючи з 09.08.2023 року. Дане судове рішення набрало законної сили 21.02.2024 року (а.с. 11-13). Згідно вищевказаного судового рішення, суд допустив до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць в розмірі 12000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ч.3\~ст. 549 ЦК України\~пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином пеня може нараховуватись лише на заборгованість яка виникла з вини боржника з початку виконання. З наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що за період з серпня 2023 року по липень 2024 року по ВП № 75539308 у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів станом на 06.08.2024 року в розмірі 34 000 грн.; по ВП № 74887811 станом на 29.07.2024 року у розмірі 7\~838,70 коп. та по ВП № 74887874 станом на 31.06.2024 року в розмірі 7225,94 коп. (а.с. 14-17). Відповідно, згідно розрахунку, зробленого позивачем, загальний розмір пені за період з 09.08.2023 року по 23.08.2024 року становить 114\~088 грн. 82 коп., однак, оскільки згідно ч. 1 ст. 196 СК України, пеня не може перевищувати 100 % заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача суму пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 49064,64 грн. за період з 09 серпня 2023 року по 23 серпня 2024 року включно. Проте, суд не погоджується з даними доводами позивача, з огляду на наступне. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року, передбачена \~ст.\~ 196\~ СК\~ відповідальність\~платника аліментів\~за прострочення\~ їх\~ сплати\~у \~виді \~неустойки (пені)\~ настає\~ лише\~ за\~ наявності\~ вини\~цієї особи. \~На платника\~аліментів \~не \~можна \~ покладати\~ \~таку \~відповідальність,\~ \~якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правові позиції щодо аналогічного спору Верховним Судом викладено також в постанові від 14.04.2021 р. у справі № 759/1727/16-ц, який зробив наступні висновки: виходячи зі змісту\~ст. 196 СК України, суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Таким чином, у спорах зазначеної категорії слід з`ясувати наявність вини боржника у несвоєчасній сплаті аліментів, що є наслідком подальшого нарахування пені на такий борг. Судом встановлено, що відповідач в період з 13.08.2023 року по 26.09.2024 року добровільно, щомісячно перераховував суми коштів з призначенням платежу «аліменти» на банківську карту [PERSON] (а.с.35-51). Дана обставина не заперечувалась позивачем під час судового розгляду. Із змісту квитанцій про перерахунок коштів вбачається, що відповідачем суми перерахованих коштів визначено як аліменти, в тому числі за період з 06.01.2024 року як аліменти на виконання вищезазначеного судового рішення у справі про стягнення аліментів. Зазначені платежі охоплюють період з серпня 2023 року по вересень 2024 року, що є предметом позовних вимог. Водночас, як встановлено судом, позивач, отримуючи такі кошти, будучи обізнаною щодо призначення платежів, як сторона виконавчого провадження, в порушення вимог ч. 4 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження», не повідомила державного виконавця про такі платежі, що зумовило невірне відображення посадовими особами виконавчої служби даних щодо реального боргу відповідача по сплаті аліментів. Відтак, суд критично оцінює та не бере до уваги вищезазначені довідки органів ДВС щодо боргу відповідача по сплаті аліментів (а.с.14-17,105), так як вони складені без врахування зазначених платежів. Проте, оцінюючи дії відповідача при сплаті аліментів, суд вважає, що будучи обізнаним через свого представника із судовим рішенням про стягнення аліментів від 18.12.2023 року, відповідач мав реальну можливість виконати це рішення суду в сумі 12000 грн. платежу, що був допущений судом до негайного виконання. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що борг по виконавчих провадженнях ВП № 75539308, ВП № 74887811 та ВП № 74887874 повністю сплачений відповідачем (а.с.52-53). При цьому, суд враховує ту обставину, що в подальшому у серпні 2023 року по вересень 2024 року, борг за цей період не охоплюється предметом спору у даній справі. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] умисно не ухилявся від виконання свого обов`язку по утриманню дітей, що в свою чергу доводить відсутність вини відповідача за прострочення сплати аліментів, окрім платежу в сумі 12000 грн., що був допущений судом до негайного виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічна позиція викладена постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від25.04.2018 року. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~430\~ЦПК України,\~суд допускає\~негайне виконання\~рішень у\~справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судом вище встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.12.2023 року, суд допустив до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць в розмірі 12000 грн., однак згідно квитанції № 0742-А625-ЕСМН-2Т97, відповідач сплатив на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 12000 грн. лише 06.01.2024 року (а.с.42). Відтак, суд виходить з того, що прострочення виконання зобов`язання [PERSON] виникло саме з моменту невиконання останнім обов`язку з негайного виконання рішення суду від 18.12.2023 року в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць в розмірі 12000 грн., до моменту фактичної ним сплати даної суми коштів 06.01.2024 року. Враховуючи вищенаведене, судом проведено відповідний розрахунок боргу по пені за період з 18.12.2023 року по 06.01.2024 року за наступною формулою: 12000 грн (заборгованість за місяць, що підлягало негайному виконанню) х 20 днів (кількість днів заборгованості) х 1% = 2400 грн. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача в користь позивача слід стягнути 2400 грн. неустойки по аліментах. \~ \~ \~ \~В решті вимог слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 15000 грн. підтверджується договором про надання правничої допомоги № 01-05/04 від 01.05.2023 року, копією ордеру адвоката серії АС № 1113234 від 14.10.2024 року, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН № 1184 від 19.04.2019 року, додатковою угодою № 3 від 25.06.2024 року до договору про надання правничої допомоги № 01-05/04 від 01.05.2023 року, актом виконаних робіт № 3 від 23.08.2024 року, квитанцією до прибуткового касового ордера № 23-08/01 від 23.08.2023 року, копією ордеру адвоката серії АС № 1115901 від 05.11.2024 року, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 652 від 21.05.2012 року (а.с. 56, 67-71,77-78). Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості та часткового задоволення позову, суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 7000 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, стороною відповідача було заявлено клопотання про стягнення на користь відповідача понесених витрат за правничу допомогу в розмірі 15000 грн. На підтвердження понесених витрат за надання правничої допомоги відповідачем надано суду копію ордера серії АС № 1110226 від 20.09.2024 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії № 738 від 19.09.2012 року, договір про надання професійної правової допомоги № 19/09 від 19.09.2024 року, додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги від 19.09.2024 року, акт приймання-передачі правових послуг № 1 від 02.12.2024 року, розрахункові квитанції від 19.09.2024 року та 02.12.2024 року (а.с.28-29,91-94). А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн., які слід стягнути з позивача на користь відповідача. Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Відтак, сума судових витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 7000 грн., а з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 10000 грн., а тому, враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення різниці суми судових витрат, яка підлягає сплаті позивачем на користь відповідача у розмірі 3000 (три тисячі) грн. (10000-7000 = 3000 грн.). Отже, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] загальну суму судових витрат в розмірі 3000 грн.

Outcome: partial