Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

1. Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи [PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивачки - [PERSON] , орган опіки та піклування Семенівської міської ради Чернігівської області, орган опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області, про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] та стягнення аліментів у розмірі частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з квітня 2024 року в її сім`ї проживає її двоюрідна племінниця [PERSON] , [INFO] . Матір останньої - [PERSON] загинула [INFO] внаслідок ракетного удару по м. Чернігову. 24 квітня 2024 року вона звернулася до органу опіки та піклування з приводу призначення її опікуном [PERSON] . Позивачка зазначає, що до квітня 2023 року дана дитина проживала в м. Прилуки разом зі своїм батьком [PERSON] , тобто відповідачем, однак в подальшому була відібрана у нього органом опіки та піклування у зв`язку з тим, що батько залучав доньку до вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних речовин, після чого дитина була передана матері. Позивачка також зазначає, що відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своєї доньки, з 2023 року він взагалі з нею не спілкувався, не зустрічався, не піклувався про її фізичний та духовний розвиток, не цікавився її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечував дитину харчуванням та медичним доглядом. Також вказує, що на даний час дитина, проживаючи в сім`ї, забезпечена всім необхідним. Посилаючись на положення статей 164-166, 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] та стягнути з нього аліменти на утримання останньої у розмірі частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У судовому засіданні в режимі відеоконференції позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити повністю з підстав, вказаних у позові, пояснила, що малолітню [PERSON] свого часу було відібрано у батька, тобто відповідача, та передано матері, яка загинула навесні 2024 року. Після того дитину було влаштовано до її сім`ї. Сама дитина боїться свого батька і жити з ним не хоче, оскільки той залучав її злочинної діяльності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних речовин. Також вказала, що відповідач участі в утриманні доньки не приймає, хоча жодних перешкод йому в цьому ніхто не створював. Представник позивачки у судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю, вказав, що малолітня [PERSON] живе в сім`ї позивачки з квітня 2024 року після того, як загинула матір останньої, при цьому її батько від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється, у зв`язку з чим у останнього й було відібрано його доньку. Також відповідач залучав свою доньку до вчинення злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних речовин. На даний час відносно нього винесено вирок Прилуцьким міськрайонним судом, яким за вчинення злочину у сфері незаконного обігу наркотичних речовин засуджено до покарання у виді позбавлення волі. Відповідач у судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги не визнав та висловився проти їх задоволення, вказав, що у нього дійсно відібрали доньку, яка до того жила з ним з трьох років, з того часу, як вони розлучилися з покійною дружиною у 2014 році. У травні 2023 року дружина забрала доньку, а його самого затримали за підозрою у вчиненні злочину. Після того він намагався допомагати доньці, зокрема передав їй ноутбук, однак позивачка приймати допомогу відмовилася. Також він має ІІ групу інвалідності, що перешкоджає йому вільно пересуватися. Крім того визнав, що отримує метадон в якості замісної підтримувальної терапії. З доходів отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2 300 грн. на місяць. Малолітня [PERSON] , у судовому засіданні в режимі відеоконференції дала пояснення про те, що коли вона жила зі своїм батьком, то до нього додому приходили різні люди, за вказівками батька вона відправляла наркотики, також ходила та робила «закладки», коли вона плакала та казала, що не хоче з батьком жити, то останній їй погрожував. З травня 2023 року вона жила з матір`ю, але у квітні 2024 року її матір загинула і з того часу вона живе в сім`ї своєї тітки. Свого батька вона боїться і жити з ним не хоче. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Семенівської міської ради Чернігівської області у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та висловився за їх задоволення, також вказав, що рішенням виконавчого комітету Семенівської міської ради затверджено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки [PERSON] . Представник третьої особи - органу опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що при ухваленні рішення просить врахувати наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування, складений за місцем проживання дитини, також повідомив, що спеціалістами служби у справах дітей міської ради з метою з`ясування обставин справи було відвідано відповідача, але останні поводився грубо, агресивно, спілкуватися відмовився. Заяви та клопотання учасників справи Представником позивачки було подано клопотання про витребування доказів, яке ухвалою суду від 04 вересня 2024 року було задоволено. Позивачкою, її представником, відповідачем та представником третьої особи заявлялися клопотання про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, які ухвалами суду були задоволені. 05 лютого 2025 року відповідач участі у черговому судовому засіданні засідання не брав, хоча судом йому було забезпечено можливість взяти участь у справі в режимі відеоконференції з Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області, при цьому відповідач подав заяву про перенесення судового засідання, мотивовану тим, що він перебуває в реанімаційному відділенні Прилуцької ЦМЛ з гострим отруєнням, без надання будь-яких підтверджуючи це документів. Судом у справі було оголошено перерву до 19 лютого 2025 року та здійснено повторний виклик відповідача. 19 лютого 2025 року відповідач знову у судове засідання не з`явився, клопотання про участь у режимі відеоконференції не заявив, при цьому подав заяву в якій просив ще раз перенести судове засідання, мотивуючи її тим, що він має слабкість, не може спуститися з п`ятого поверху та просить врахувати ожеледицю на вулиці. При цьому жодних доказів на обгрунтування своїх заяв від 05 та 19 лютого 2025 року відповідач не подав, у зв`язку з чим судом було ухвалено продовжити розгляд справи без участі відповідача, який раніше брав участь у справі, висловив свою позицію щодо її вирішення, подавав докази та користувався іншими правами відповідача. Інших заяв та клопотань учасники справи до суду не подавали. Процесуальні дії у справі Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 13 червня 2024 року відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 26 липня 2024 року задоволено заяву по самовідвід судді Смаги С.В. від участі у розгляді даної справи. 29 липня 2024 року розпорядженням в.о. голови Семенівського районного суду Чернігівської області дану справу передано за підсудністю до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області. Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 08 серпня 2024 року суддя Чепурко В.В. прийняв дану справу до свого провадження та призначив підготовче судове засідання. Ухвалами Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 16, 23 серпня 2024 року у справі було призначено підготовче судове засіданні за участі представника позивачки в режимі відеоконференції. Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, яку призначено до судового розгляду по суті, при цьому з Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області витребувано вирок суду від 14 серпня 2024 року, ухвалений у справі №742/3220/23. Ухвалами Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10, 25, 27 вересня, 16, 17 жовтня, 01, 25, 29 листопада, 09, 23 грудня 2024 року у справі призначалися судові засідання в режимі відеоконференції для забезпечення участь позивачки, її представника, представника третьої особи та відповідача. Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2024 року провадження у справі було зупинено до набрання вироком у суду у справі №742/3220/23 законної сили. Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2025 року провадження у справі було поновлено. Ухвалами Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 28, 30 січня, 06 лютого 2025 року у справі призначалися судові засідання в режимі відеоконференції для забезпечення участь позивачки, її представника, представника третьої особи та відповідача. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи Заслухавши вступне слово позивачки, її представника, пояснення відповідача та представника третьої особи, думку малолітньої [PERSON] , допитавши свідків та дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, відповідач є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , при цьому матір`ю даної дитини була [PERSON] (а.с. 7). З пояснень учасників справи вбачається, що до травня 2023 року малолітня [PERSON] проживала разом зі своїм батьком, тобто відповідачем, в м. Прилуки. У травні 2023 року, після затримання відповідача за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 307, частиною першою статті 309 КК України (а.с. 136), матір дитини - [PERSON] забрала її з собою в с. Погорільці Новгород-Сіверського району Чернігівської області, де дитина в подальшому й проживала разом з матір`ю. Вказані обставини визнаються та не оспорюються сторонами, тому в силу положень частини першої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. За місцем проживання матері дитина була влаштована до Погорільської ЗСО І-ІІІ ступенів на навчання (а.с. 9-10). [INFO] [PERSON] померла в м. Чернігові Чернігівської області (а.с. 8), після чого двоюрідна сестра її матері, тобто позивачка, забрала малолітню [PERSON] до своєї сім`ї, в якій остання проживає до цього часу за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно акту обстеження умов проживання для малолітньої [PERSON] за місцем її проживання у позивачки створено необхідні умови для розвитку та виховання. Малолітня [PERSON] має місце для відпочинку та навчання, забезпечена одягом, взуттям, шкільним приладдям, засобами для навчання (а.с. 13). За місцем навчання [PERSON] характеризується позитивно (а.с. 9), при цьому її батько, тобто відповідач, участі у вихованні доньки не приймає, навчанням останньої не цікавиться (а.с. 10). Допитана у судовому засіданні в режимі відеоконференції в якості свідка [PERSON] дала показання про те, що вона працює викладачем математики в Погорільської ЗСО І-ІІІ ступенів, [PERSON] на даний час навчається в їхній школі. Коли остання вперше прийшла до школи, то була налякана, замкнена, всіх сторонилася. На даний час вона стала товариською, спілкується з іншими учнями, має друзів. Був випадок коли вона прийшла до школи наляканою і на запитання про те, що сталося, відповіла, що їй дзвонив батько і сказав «щоб ти здохла». Допитана у судовому засіданні в режимі відеоконференції в якості свідка [PERSON] дала показання про те, що вона живе по сусідству з родиною позивачки, в якій виховується малолітня [PERSON] . Коли остання вперше приїхала до їхнього села, то була наляканою, замкненою, ні з ким не спілкувалася. На даний час вона весела, має друзів, вітається з іншими. Вона спілкувалася з [PERSON] і та розповідала їй що боїться свого батька. Допитаний у судовому засіданні в режимі відеоконференції в якості свідка [PERSON] дав показання про те, що він добре знає родину відповідача. У останнього були нормальні стосунки з його донькою, він забезпечував свою доньку та виховував її. Також матір відповідача піклувалася про онуку. Дитина успішно навчалася. Після того, як доньку відібрали, відповідач надсилав їй посилки. З витребуваного судом вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 серпня 2024 року вбачається, що даним вироком відповідача було визнано винним у вчиненні в квітні та травні 2023 року кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним придбання та зберіганням особливо небезпечної психотропної речовини без мети збуту та незаконним придбанням, зберіганням з метою збуту та збуту особливо небезпечної психотропної речовини повторно, передбачених частиною другою статті 307, частиною першою статті 309 КК України, та на підставі статті 70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю (а.с. 135-136). Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 14 січня 2025 року вказаний вище вирок суду було змінено в частині призначено покарання та із застосуванням статті 70 КК України призначено відповідачу остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, без конфіскації майна (а.с. 215-218). Рішенням виконавчого комітету Семенівської міської ради Чернігівської області №299 від 13 вересня 2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування Семенівської міської ради Чернігівської області про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 99-101). Відповідно до частин першої, другої, третьої та п`ятої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради Української РСР від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як з`ясовану судовому засіданні відповідач під час проживання з ним його малолітньої доньки [PERSON] , у квітні та травні 2023 року вчинив умисні кримінальні правопорушення, передбачені частиною другою статті 307, частиною першою статті 309 КК України, пов`язані з незаконним обігом психотропних речовин, за що засуджений судом до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Сам він є наркозалежним та проходить замісну підтримувальну терапію, отримуючи препарат метадон для лікування (а.с. 147). З пояснень малолітньої [PERSON] вбачається, що батько залучав її до збуту наркотичних та психотропних речовин, змушуючи відправляти їх поштою, а також залишати в певних місцях для інших осіб. Після того, як матір дитини відібрала її у відповідача, останній погрожував своїй донці та залякував, що підтвердила як сама дитина, так і свідки, допитані судом. Хоча згідно наданих відповідачем суду копій грамот, дипломів та сертифікатів малолітня [PERSON] протягом 2019-2021 років проявляла успіхи у навчанні (а.с. 144-145, 148-152, 154), однак після того, як дитину було відібрано у відповідача в травні 2023 року, останній жодної участі у вихованні своєї дитини не приймав, навчанням останньої не цікавився (а.с. 10). До моменту пред`явлення позову про позбавлення батьківських прав відповідач участі в утриманні своєї доньки не брав та жодної допомоги їй не надавав. Лише після початку розгляду даної справи відповідач перерахував своїй донці 04 та 15 жовтня 2024 року грошові кошти на загальну суму 1 750 грн. (150 грн. + 1 600 грн.) (а.с. 174-179) та надіслав дві посилки 18 вересня та 05 жовтня 2024 року (а.с. 180, 192). Дані дії відповідача, які не мають систематичного характеру, свідчать лише про намагання останнього переконати суд в своїй готовності надавати донці матеріальну допомогу, щоб таким чином запобігти позбавленню його батьківських прав. З показань допитаних у судовому засіданні свідків вбачається, що одразу після відібрання дитини у відповідача та її прибуття до с. Погорільці остання була наляканою, замкненою, всіх сторонилася, боялася свого батька, що сама дитина підтвердила надаючи пояснення у судовому засіданні. Це у свою чергу свідчить, що відповідач, навіть під час проживання з ним його доньки, не виконував належним чином свої батьківські обов`язки відносно останньої. Суд також враховує, що вже під час розгляду даної справи представники орган опіки та пілкування Прилуцької міської ради Чернігівської області, залученої до участі у справі в якості третьої особи, намагалися поспілкуватися з відповідачем з приводу його ставлення до виховання своєї доньки, однак відповідач поводився грубо, агресивно та спілкуватися відмовився. Стосовно наявності у відповідача інвалідності ІІ групи загального захворювання (а.с. 159) суд зазначає, що сам по собі даний факт не свідчить про відсутність у відповідача можливості брати участь у утриманні та вихованні своєї доньки, зокрема піклуватися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. З огляду на все викладене вище суд приходить до висновку, що відповідач ухилявся та продовжує ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої доньки [PERSON] , що у свою чергу свідчить про необхідність позбавити його батьківських прав відносно останньої, оскільки це відповідає інтересам даної дитини, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Оскільки під час розгляду справи судом малолітня [PERSON] дала пояснення про те, що відповідач залучав її до вчинення протиправної діяльності, пов`язаної зі збутом психотропних речовин, що вказує на наявність в діях останнього ознак злочину, передбаченого частиною другою статті 304 КК України, суд на підставі частини п`ятої статті 164 ЦПК України вважає за необхідне повідомити про це орган досудового розслідування Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області для здійснення досудового розслідування за даним фактом. Вирішуючи позовну вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої [PERSON] суд враховує наступне. Відповідно до частини другої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, незважаючи на позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки, він зобов`язаний виконувати свої батьківські обов`язки з утримання дитини до досягнення нею повноліття, сплачуючи аліменти на її утримання. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про спосіб стягнення аліментів з відповідача та їх розмір суд враховує, що відомості про наявність у відповідача постійного доходу відсутні, при цьому останній є особою з інвалідністю ІІ групи, яка встановлено йому безстроково (а.с. 161-162), а також враховує відсутність відомостей про наявність у малолітньої [PERSON] захворювань, які потребували б додаткових витрат. Також суд враховує, що малолітня [PERSON] лише проживає в сім`ї позивачки, у зв`язку з чим остання реалізувала своє право, визначене статтею 165 СК України, звернутися з даним позовом до суду, однак позивачка на даний час не є опікуном [PERSON] . За таких обставини суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь тієї фізичної чи юридичної особи, куди буде влаштовано малолітню [PERSON] , аліменти у розмірі 1/6 частки від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 29 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Отже позовні вимоги до відповідача в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню частково. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання його малолітньої доньки суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах сум платежу за один місяць, за період з 29 травня 2024 року по 28 червня 2024 року. Судові витрати Позивачкою здійснено витрати на сплату судового збору за подання позову у розмірі 1 211 грн. 20 коп. Відповідачем судові витрати не здійснювалися, при цьому останній, як особа з інвалідністю ІІ групи, відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп. необхідно компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial