Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищевказаною позовною заявою. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 22.10.2012 року та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, і з моменту підписання відповідачем заяви, між банком та відповідачем був укладений договір шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку і встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 46000,00 гривень. Однак, відповідач своїх обов`язків за угодою не виконує, внаслідок цього, станом на 16.10.2024 року, за ним утворилася заборгованість у сумі 49169 гривні 92 копійки, яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами у сумі 2422 гривень 40 копійок. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Костромітіної О.О. від 10.12.2024 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, в прохальній частині позовної заяви просила розглядати справу у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади. Відповідно до вимог ст.190, ст. 272 ЦПК України відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався, про причини неявки суду не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав. Судом встановлено, що 22.10.2012 року АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, згідно з яким позичальнику надано кредит, з подальшим збільшенням розміру кредитного ліміту, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг містить посилання на те, що вона (заява), разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між банком та позичальником договір про надання банківських послуг. Відповідно до наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості, станом на 16.10.2024 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 49169 гривень 92 копійки, з яких: 38754 гривень 08 копійок - заборгованість за тілом кредиту, 10415 гривень 84 копійки заборгованість за простроченими відсотками. На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» надано Анкету-заяву від 22.10.2012 року про приєднання відповідача до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», яка підписана сторонами; заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 13.09.2021 року; розрахунок заборгованості за кредитним договором; довідка щодо збільшення розміру кредитного ліміту; довідка про видані картки; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; Умови та правила надання банківських послуг, виписку про рух коштів по рахунку відповідача; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно із вимогами п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.ст. 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст. ст. 1054, 1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Частиною 3 ст. 642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, що визначені змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно із вимогами ст. 1054 ЦК України, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, що встановлені договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із вимогами ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України). Позивач надав суду розрахунок заборгованості за кредитним договором, який відповідачем не спростований, тому суд приймає цей розрахунок як належний та допустимий доказ. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Банк уклав з [PERSON] кредитний договір та надав йому у тимчасове користування грошові кошти на умовах їх повернення, по мірі витрачання зі сплатою відсотків за користування грішми. Позичальник умови договору належним чином не виконує, оскільки кредитні кошти витратив, після чого їх кредитору не повернув. Внаслідок цього, право банка на повернення йому його власності кредитних коштів, порушено, а тому підлягає судовому захисту. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі. Згідно з вимогами ч ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 2422 гривень 40 копійок.

Outcome: approved