Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» з позовом до [PERSON] , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №10004286016 від 18 серпня 2021 року в розмірі 36 611,88 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 18 серпня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» було укладено договір кредитної лінії №10004286016, строком на 30 днів. Представник позивача зазначає, що відповідачу 18 серпня 2021 року були перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 10 200,00 грн, проте відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання. 05 вересня 2022 року згідно умов договору факторингу №556/ФК-22, ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» відступило право вимоги за кредитним договором №10004286016 від 18 серпня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс». Представник позивача вказує, що згідно договору факторингу сума боргу перед ТОВ «Діджи Фінанс» становить 36 611,88 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10 200,00 грн, заборгованість за відсотками - 26 411,88 грн, заборгованість за комісійними винагородами - 0,00 грн, заборгованість за пенею - 0,00 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачем копію ухвали суду про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримано не було, документи повернулись до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. Третьою особою письмових пояснень подано не було. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивачем стверджуєтсья, що 15.06.2021 [PERSON] з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua/ подана заявка на отримання кредиту. Підпунктом 1.3. п. 1 Договору кредитної лінії №36623 встановлено, що для отримання Кредиту Позичальник подає Заяву про надання Кредиту. У разі позитивного рішення Кредитодавця щодо надання Кредиту, Сторонами укладаються Спеціальні умови. Кредитодавець може відмовити у наданні Кредиту без зазначення причин, при цьому повідомивши Позичальника про відмову в Особистому кабінеті. Сума Кредиту, Первинний строк Кредиту, а також розмір Процентної ставки визначаються у відповідних Спеціальних умовах (п.п. 1.5. п. 1 Договору кредитної лінії). 18.08.2021 між [PERSON] та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» укладений договір кредитної лінії № 36623 від 15.06.2021 зі спеціальними умовами № 10004286016, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику кредит у сумі 10 200,00 грн на строк 30 календарних днів, процентна ставка - 1,14 % на день, базова процентна ставка - 2,14 % в день. Відповідно до п. 2.1 договору сторони погодили наступний графік розрахунків: термін платежу 17.09.2021, сума кредиту 10 200,00 грн, проценти за користування 3 488,4 грн, до сплати 13 688,4 грн. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 10004286016 від 18.08.2021, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, заборгованість становить 36 611,88 грн, з яких: 10 200,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 26 411,88 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 13-16). 05.09.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» був укладений договір факторингу №556/ФК-22 відповідно до умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги за кредитними договорами згідно реєстру прав вимог до вказаного договору (а.с. 19-22). Відповідно до витягу з Додатку Договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022 року, сформованого та підписаного представником позивача, ТОВ «ФК «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором № 10004286016 від 18.08.2021 у загальному розмірі 36 611,88 грн. (а.с. 25) Згідно з частинами 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Положеннями частин 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно п. 5 ч. 1 ст.3 цього Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (п. 3, п. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями ч. 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦПК України та ГПК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 вказаного Закону, є оригіналом такого документа (п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 12 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Проте, матеріали справи не містять належних доказів укладення електронного договору між відповідачем [PERSON] та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» шляхом використання електронного підпису, в тому числі шляхом застосування одноразового алфавітно-цифрового ідентифікатора визначеного Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в матеріалах справи відсутня заявка відповідача на отримання в кредит коштів у ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», відсутні копії документів, які ідентифікували б його особу, довідки про ідентифікацію, підтвердження того, що відповідач заходив на сайт товариства та вводив електронне підтвердження - пароль, який повинен був бути відправлений на його номер телефону. У позовній заяві позивач вказує, що кошти відповідачу були перераховані через платіжну систему, що має відповідні ліцензії НБУ, відповідає всім стандартам та вимогам платіжних систем, а також володіє доказами фактичного отримання відповідачем грошових коштів за транзакцією 016160972565. Однак у матеріалах справи відсутні будь-які посилання на реквізити платіжної системи через яку були перераховані кошти, платіжне доручення про зарахування на рахунок відповідача цих коштів також відсутнє. Про існування у позивача труднощів в отриманні таких доказів останній суду не повідомив, клопотання про їх витребування до суду не подав. Таким чином, позивачем не доведено виконання ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» п. 1.1. договору № 10004286016 від 18.08.2021 щодо надання кредитодавцем грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі 10 200,00 грн, а відтак не доведено виникнення у останнього обов`язку з повернення кредиту та сплати процентів за надання кредиту. Згідно із вимогами ч. 1 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи ( ч.5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.6 ст. 81 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом( ч.7 ст. 81 ЦПК України). За наведених вище обставин, вимоги позивача не підлягають задоволенню через їх недоведеність. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed