Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона проживає в домоволодінні [ADDRESS] , яке їй належить на підставі: - ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2009 року - 5/12 частин житлового будинку з господарськими спорудами, - договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Книгіною О.А. та зареєстрованому в КП НМБТІ 03 лютого 2010 року, у реєстровій книзі № 28 за реєстровим № 119, відповідно до витягу № 27921360 - 1/2 частина вищевказаного житлового будинку. В цілому, за нею зареєстровано 11/12 частин житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] . При цьому, 1/12 частина житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] належить, на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду від 22 квітня 2009 року, відповідачці по справі [PERSON] . Ні їй, ні відповідачам по справі не було відомо, що земельна ділянка при домоволодінні [ADDRESS] приватизована, оскільки в техпаспорті містилася позначка - особливі відмітки «земля не приватизована». Тому, коли вона звернулась в ЦНАП для отримання витягу з реєстру, їй повідомили, що житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] розташований на земельній ділянці, загальною площею 537 кв.м. (як вказано в Державному акті на право власності на земельну ділянку, серії ЯД №752547), що належав її покійному дідусю [PERSON] , померлому [INFO] , який на випадок смерті залишив заповіт на її ім`я на все майно, відносно якого й перебувала справа в суді, в результаті чого була затверджена мирова угода 22.04.2009 року. Її померлий дідусь звертався з питанням приватизації землі до КП «Нікопольський міський земельний кадастровий центр», в результаті чого був укладений з ним договір, але дід не встиг отримати Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯД №752547, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Окрім цього, її бабуся та дружина померлого дідуся [PERSON] , яка померла [INFO] , подарувала їй 1/2 частину цієї нерухомості. Тобто, фактично, після смерті дідуся відкрилась спадщина на земельну ділянку, що належить померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯД № 752547, на ім`я [PERSON] , виданого на підставі рішення сесії Нікопольської міської ради від 27.07.2007 року, загальною площею 0,0537 га, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010911000590. Спадкоємцями після смерті [PERSON] за законом, окрім позивачки, є й відповідачі по справі, які позов визнають, а також розпорядилась своєю часткою в домоволодінні на користь позивачки, склавши 02.04.2012 року договір дарування. У встановленому законом порядку усі спадкоємці, звернулись у Нікопольську державну нотаріальну контору, але виник спір, що, в результаті, стало підставою для укладання мирової угоди. Так, позивачка, як на підставу задоволення її позовних вимог, окрім вищевказаного, посилається на те, що усі ці роки вона користувалась житловим будинком з надвірними будівлями [ADDRESS] , розташованому на вказаній земельній ділянці, що, в розумінні п.1 ст.120 ЗК України, ч.1ст.377 ЦК України, є підставою для задоволення її позовних вимог. Таким чином, враховуючи вищевикладене, [PERSON] змушена звернутись до суду та просить постановити рішення суду, яким визнати за нею, [PERSON] , право власності на земельну ділянку при житловому будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] (із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровим номером 1211600000:03:097:0037, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯД №752547, виданого на ім`я [PERSON] , на підставі рішення сесії Нікопольської міської ради від 27.07.2007 року № 61-17N, загальною площею 0,0537 га, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010911000590, - у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка настала [INFO] , та у зв`язку з придбанням нею, [PERSON] , права власності на житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] , яке належить їй на підставі правовстановлюючих документів: ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.04.2009 року - 5/12 частин житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] та договору дарування 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] , серія ВМО № 397025, реєстраційний № 626 від 23.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Книгіною О.А. та зареєстрованому в КП НМБТІ 03.02.2010 року у реєстровій книзі № 28 за реєстровим № 119, відповідно до витягу № 27921360. Позивачка в судове засідання не прибула, надала до суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує та на задоволенні позову наполягає. Відповідачі також належним чином були повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не прибули, надали до суду заяви, в яких просять суд розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги визнають та проти задоволення позову не заперечують. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, [PERSON] є власницею 5/12 частин житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2009 року та 1/2 частини вищевказаного житлового будинку, на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Книгіною О.А. та зареєстрованому в КП НМБТІ 03 лютого 2010 року, у реєстровій книзі № 28 за реєстровим № 119, відповідно до витягу № 27921360. Як вбачається з матеріалів справи, як позивачці, так і відповідачам по справі не було відомо, що земельна ділянка при домоволодінні [ADDRESS] приватизована, оскільки в техпаспорті містилась позначка - особливі відмітки «земля не приватизована». При цьому, у відповідності до поданих довідок, вбачається, що житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] розташований на земельній ділянці, загальною площею 537 кв.м. (як вказано в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯД №752547), належав [PERSON] , померлому [INFO] , який позивачці доводиться дідусем та який на випадок смерті залишив заповіт на ім`я позивачки. Окрім цього, матеріали справи містять відомості, що [PERSON] при житті звертався до КП «Нікопольський міський земельний кадастровий центр» щодо приватизації земельної ділянки, однак, Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯД № 752547, він не отримав. Тобто, фактично, з урахуванням матеріалів справи, вбачається, що підставою для звернення до суду з даним позовом стали вищевказані обставини, внаслідок чого відкрилась спадщина після смерті [PERSON] . Натомість, як вбачається з матеріалів справи, окрім позивачки, спадкоємцями є відповідачі, які не заперечують щодо визнання права власності за позивачкою по справі. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України,\~ встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1\~ст.13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Стаття 78 ЦПК України\~встановлює вимоги, згідно яких доказ вважається допустимим. При цьому, належність доказів\~правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Згідно зі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з наданих позивачкою документів, про які було зазначено вище, вбачається, що позивачка в позасудовому порядку позбавлена можливості вчинити дії щодо спадкового майна. Обґрунтованість вимог позивачки, шляхом подання відповідних доказів, знайшли своє підтвердження, а тому, враховуючи той факт, що відповідачі позовні вимоги визнали, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved