Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

[PERSON] (надалі також позивач) через свого представника- адвоката Мартинюк Ю.С., звернулась до суду з позовом до [PERSON] (надалі також відповідач) і просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення донькою 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання. 23.01.2025 р. суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження (а.с. 25-26). Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. 23.01.2025 р. на адресу відповідача та третьої особи була направлена ухвала про відкриття провадження у справі із пропозицією відповідачу направити до суду свій відзив на позов, а третій особі надати письмові пояснення на позов (а.с. 28). 27.01.2025 р. третя особа отримала цю ухвалу, проте письмових пояснень на позов, в установлений судом строк, не подала. 04.02.2025 р. до суду надійшов відзив відповідача, у якому відповідач зазначив, що він частково визнає позовні вимоги у частині стягнення аліментів на доньку [PERSON] , яка навчається, у розмірі 1/10 частини від його заробітку, та просить стягувати аліменти до 30.06.2025 р., поки донька навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Глухівський агротехнічний фаховий коледж Сумського НАУ», оскільки він вже сплачує аліменти на іншу дитину сина [PERSON] , в розмірі 1/6 частини з усіх його доходів. Також, відповідач вважає справедливим та розумним розмір витрат на правову допомогу у сумі 2000 грн., та зазначає, що він є учасником бойових дій, а тому він звільнений від сплати судового збору, та просить звільнити його від всіх судових витрат. Відповіді на відзив позивачем не подано. Третя особа письмові пояснення на відзив не подала. Дослідивши наявні у справі документи і матеріали, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач і відповідач мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). На даний час [PERSON] є повнолітньою та навчається на ІІІ курсі денної форми навчання спеціальності «Облік і оподаткування» у Відокремленому структурному підрозділі «Глухівський агротехнічний фаховий коледж Сумського НАУ» і не знаходиться на повному державному утриманні; період навчання 01.09.2022 р. по 30.06.2025 р. (а.с. 12-15). Отже, зазначеними вище доказами достовірно підтверджено факт продовження навчання\~повнолітньою донькою відповідача, [PERSON] , [INFO] , на денній формі навчання, та за цих обставин вона потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ст.ст. 199, 200 Сімейного кодексу України (далі СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, на підставі зазначеної норми, відповідач зобов`язаний утримувати доньку. Враховуючи, що відповідач є батьком повнолітньої дитини [PERSON] , яка навчається і потребує матеріальної допомоги, а витрати на навчання дітей, після досягнення ними повноліття покладаються на обох батьків незалежно від того, з ким із них проживає дитина, дослідивши докази по справі, а також і те, що рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), суд вважає можливим визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача в частці, що відповідає 1/6 частині його доходу, який буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, та платоспроможності самого відповідача, задовольнивши таким чином позов частково. Щодо часу, з якого присуджуються аліменти, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України , аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як вбачається із матеріалів справи, позовна заява надійшла до суду 10.01.2025 р., а відтак, стягування аліментів починається з 10.01.2025 р. (а.с. 1). Що стосується стягнення з відповідача судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідач у відзиві на позовну заяву послався на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Пунктом 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них регулюються Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі Закон №3551-XII). Згідно зі статтею 4 Закону №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені статтею 12 Закону №3551-XII. Частиною другою статті 22 Закону №3551-XII передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб, з урахуванням положень статей 12, 22 Закону №3551-XII. Зазначене відповідає правовій позиції, наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17 (провадження №14-730цс19). Водночас, виходячи із підстав та предмету заявленого [PERSON] позову, з урахуванням положень статей 12, 22 Закону №3551-XII, ця справа не пов`язана з порушенням його прав як учасника бойових дій. Таким чином, у зв`язку із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. У відповідності до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Враховуючи загальний обсяг наданих адвокатом послуг, рівень складності справи, та виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача на підставі ст. 137 ЦПК України слід стягнути 2000,00 грн. понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 182, 199, 200 СК України,

Outcome: partial