Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

15 січня 2025 року від представника [PERSON] адвоката Румянцева О.Г. до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Заявник просив ухвалити додаткове рішення суду, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень; Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] понесені ним судові витрати у вигляді витрат на проведення експертизи в розмірі 13 500 (тринадцять тисяч п`ятсот) гривень. Справа передана раніше визначеному складу суду, судді Чернявській Л.М. 15 січня 2025 року від представника [PERSON] до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, У відповідності до якого просив відмовити у задоволенні заяви про розподіл судових витрат з підстав того, що розмір витрат на правову допомогу з врахуванням витрат на проведення експертизи складає 33 500, 00 гривень, що становить біль ніж 67 % від присудженої судом суми матеріального збитку в розмірі 49 614, 00 гривень, що не відповідає критеріям співмірності таких витрат із ціною позову. В судове засідання 26 лютого 2025 року учасники справи не з`явились, сповіщались належним чином. Представник [PERSON] надав заяву про слухання справи за відсутності. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2025 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено. Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) суму відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 49 614,00 (сорок дев`ять тисяч шістсот чотирнадцять) гривень 00 копійок. Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) судовий збір у розмірі 1 211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп. Як вбачається з рішення суду від 10 січня 2025 року суд не вирішив питання про витрати на професійну правничу допомогу. Під час звернення до суду з відповідним позовом, представником Позивача було заявлено про судові витрати. Також, в судовому засіданні 10 січня 2025 року представником Позивача заявлено про намір подати докази про понесені судові витрати. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що представником Позивача виконані вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Отже, суд вважає можливим вирішити питання щодо витрат на професійну правничу допомогу. Вирішуючи у справі питання про судові витрати за поданою заявою, суд дійшов наступних висновків. Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. ВП ВС у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться договір про надання правової допомоги від 01 квітня 2024 року, який укладено між [PERSON] та Адвокатом Румянцевим О.Г. За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір. Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України) Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»). За змістом частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Отже, надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до п.2.2 договору про надання правової допомоги від 01.04.2024 року сторони встановили розмір винагороди (гонорару) за надання Клієнту правової допомоги в Приморському районному суді м. Одеси за його позовом до [PERSON] в розмірі 15000,00 гривень. Відповідно до п.2.3 договору про надання правової допомоги від 01.04.2024 року сторони встановили, що додатково до винагороди (гонорару), зазначеної в п. 2.2 Договору, за судове представництво адвокатом, прибуття, участь у судових засіданнях Клієнт сплачує винагороду (гонорар) адвокату в розмірі 1000,00 грн за кожне судове засідання. На виконання умов договору про надання правової допомоги від 01.04.2024 року [PERSON] було виставлено рахунок на оплату послуг адвоката в розмірі 20 000,00 грн. (15 000 + 1000 (судове засідання 26.06.2024 р.) + 1000 (судове засідання 17.07.2024 р.) + 1000 (судове засідання 23.10.2024 р.) + 1000 (судове засідання 11.12.2024 р.) + 1000 (судове засідання 10.01.2024 р.). 13.01.2025 року між сторонами договору про надання правової допомоги від 01.04.2024 року було складено акт прийому-передачі наданої правової допомоги, відповідно до якого Клієнт не має жодних претензій до якості та кількості наданих послуг Виконавцем. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у Главі 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору. Згідно з положеннями цієї статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Верховний Суд зазначає про те, що у разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться і у постанові від 19 листопада 2021 року у справі № 910/4317/21. Як відзначив КАС ВС у постанові від 28.12.2020 по справі № 640/18402/19 розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача. Тому в цьому випадку подавати опис робіт, виконаних адвокатом, не обов`язково. Гонорар може сплачуватись як до надання відповідних послуг адвокатом, так і після. Порядок та строки його сплати визначаються договором про надання правової допомоги. І для цілей стягнення судових витрат це не повинно мати значення. Верховний Суд дотримується позиції, відповідно до якої відшкодуванню підлягають як ті витрати, які вже були сплачені, так і ті, що мають бути сплачені відповідною стороною згідно з умовами договору. Такі висновки відображені, наприклад, у постановах ОП КГС ВС від 03.10.2019 по справі № 922/445/19, ОП КГС від 22.01.2021 по справі № 925/1137/19. Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial