Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

26 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що вчинено відповідний актовий запис № 682. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Місце проживання дітей не вказане. Інформація про наявність майнового спору у позові відсутня. Позивач стверджує, що сторони проживають окремо та не підтримують шлюбних відносин протягом двох років. Причиною розпаду сім`ї, на думку позивача, стало те, що подружжя мають різного складу характери, різні погляди на сімейне життя, сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими. \~ \~ \~ \~ Оскільки сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, проживають нарізно, а тому вважаючи, що збереження шлюбних відносин неможливе, так як сім`я остаточно розпалась і на примирення позивач не згідна, [PERSON] через представника адвоката Чернецьку Ганну Миколаївну звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу із [PERSON] . Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.11.2024 розгляд справи призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не прибула, у письмовій заяві, направленій на адресу суду, позовні вимоги підтримала повністю та просила суд розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не прибув, не повідомивши суд про причини неівки, судові виклики направлялись на адресу реєстрації місця проживання відповідача. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд проводить судовий розгляд за відсутності позивача та відповідача. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, вивчивши матеріали справи та враховуючи думку сторін на розірвання шлюбу, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Нормами ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Європейський суд з прав людини щодо права на приватне та сімейне життя неодноразово наголошував на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя (п. 61 рішення ЄСПЛ від 29.04.2002 року у справі «Прітті проти Сполученого Королівства, п. 126 рішення ЄСПЛ від 12.06.2014 року у справі « Фернандес Мартінес проти Іспанії»). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Згідно із роз`ясненнями п. 10 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~11\~від 21.12.2007\~р.\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага. Родина фактично не існує і її відновлення неможливо при обставинах зазначених позивачем, їх шлюбний союз розпався, жодних клопотань щодо примирення сторони не заявляли. Оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують, мір до примирення не приймають, вільної згоди обох на проживання у шлюбі немає, причини розпаду сім`ї, на які посилається позивач, є поважними, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін, і за таких обставин приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Суд також приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі зазначеного та

Outcome: approved