Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою історико-культурного призначення, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. На території Віньковецької селищної територіальної громади (колишньої Женишковецької сільської ради) виявлено земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6820683000:01:003:0047 площею 0,4996 га, яка сформована на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] 27.09.2009 року Женишковецькою сільською радою Хмельницької області на підставі ст.ст. 33, 40, 41, 116, 118, 121, 122 ЗК України прийнято рішення № 1 про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки в розмірі 0,99 га, а саме для обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,25 га; для ведення особистого селянського господарства 0,74 га за адресою: [ADDRESS] . 21.05.2009 року на підставі заяви [PERSON] виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку на території Женишковецької сільської ради. В подальшому Женишковецькою сільською радою Хмельницької області на підставі ст.ст. 12, 19, 20, 116, 118, 121, 126 ЗК України прийнято рішення № 3 від 06.09.2009 року «Про затвердження технічної документації зі складання державного акта на право власності на землю», згідно якого закріплено згідно матеріалів інвентаризації за [PERSON] земельну ділянку площею 1,1397 га; внесено зміни в земельно-облікові документи; передано у власність [PERSON] земельні ділянки в розмірі 1,1397 га, у тому числі для будівництва і обслуговування житлового будинку - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,8897 га. Згідно відомостей з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 6820683000:01:003:0047 площею 0,4996 га перебуває у приватній власності [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 096211 від 12.12.2009 року, виданого на підставі рішення Женишковецької сільської ради Хмельницької області від 27.09.2009 року № 3. Речове право - право власності на землю за [PERSON] не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Водночас, за результатами вивчення відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з використанням можливостей даних інформаційних ресурсів Відкриті дані земельного кадастру України, їх співставлення з даними наявними у відкритому доступі електронних картографічних геопросторових ресурсів у мережі Інтернет та кадастрового плану, виготовленого сертифікованим інженером-землевпорядником в ході проведення топографо-геодезичних робіт встановлено, що в межах земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6820683000:01:003:0047 площею 0,4487 га, знаходиться частина території пам`ятки археології місцевого значення - «Городище, VIII-VII ст. до н.е., скіфський період». Городище взято на державний облік (під охорону) як пам`ятку археології місцевого значення у 1990 році, згідно рішення виконавчого комітету Хмельницької обласної Ради народних депутатів від 21.02.1990 року № 34. У 2015 році на згадувану пам`ятку археології виготовлено «Проект меж території, зон охорони та режимів їх використання Городище, VIII-VII ст. до н.е., скіфський період» з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (без виділення в окреме землеволодіння) на території Женишковецької сільської ради, Віньковецької сільської ради, Хмельницької області». Згідно цієї документації площа території пам`ятки археології становить - 13,2553 га, а в цілому з його охоронною зоною - 20,0458 га. Крім того, знаходження на пам`ятці археології частини земельної ділянки, яка перебуває у приватній власності підтверджується актом візуального обстеження від 03.05.2024 року, складеного старшими науковими співробітниками відділу охорони пам`яток Хмельницького науково методичного центру культури і мистецтва. Оскільки, землі історико-культурного призначення, на яких розташовані пам`ятки археології, є обмежено оборотоздатними об`єктами цивільних прав та не можуть передаватись із державної у приватну власність, а відтак [PERSON] не могла набути право власності на земельну ділянку історико-культурного призначення площею 0,4487 га, на якій знаходиться пам`ятка археології - «Городище, VIII-VII ст. до н.е., скіфський період». Женишковецька сільська рада, знаючи про те, що земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6820683000:01:003:0047 сформовано частково за рахунок земель історико-культурного призначення під пам`яткою археології місцевого значення, всупереч вимог ст.ст. 122, 186, 186-1 Земельного кодексу України, затвердила документацію із землеустрою без попереднього її погодження з відповідним структурним підрозділом Хмельницької ОВА, розпорядилися нею, передавши у приватну власність [PERSON] , змінивши цільове призначення землі під наведеним вище об`єктом культурної спадщини. Для забезпечення державі реальної можливості реалізувати правомочності власника щодо земель історико-культурного призначення необхідно усунути перешкоди у користуванні нею шляхом визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування про передачу права власності на земельну ділянку кадастровий номер 6820683000:01:003:0047 та скасування державної реєстрації земельної ділянки. Прокурор просить усунути перешкоди власнику - державі в особі Хмельницької обласної військової адміністрації (Хмельницької обласної державної адміністрації) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою історико-культурного призначення площею 0,4487 га, що знаходиться на території Віньковецької селищної територіальної громади в межах земельної ділянки з кадастровим номером 6820683000:01:003:0047, а саме: -- визнати недійсним рішення Женишковецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області від 27.09.2009 року за № 3 в частині п. 4 цього рішення «для ведення особистого селянського господарства 0,8897 га»; -- скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6820683000:01:003:0047 з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо вказаної земельної ділянки; -- стягнути з відповідачів судовий збір. Ухвалою від 15.01.2025 року у справі відкрите провадження та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою від 15.01.2025 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку, що належить [PERSON] . Прокурор Скрипник С.В. у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав, викладених в позові. Пояснила, що позовна вимога про визнання недійсним в частині п. 4 рішення Женишковецької сільської ради пред`явлена до Віньковецької селищної ради як правонаступника, а інша вимога пред`явлена до [PERSON] як власника земельної ділянки. Крім того, вказувала, що прокуратурою заявлено дві позовних вимоги, однак заплачено за три, а тому просить повернути надміру сплачений судовий збір. Представник Хмельницької обласної військової адміністрації у підготовче судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Представник Віньковецької селищної ради у підготовче судове засідання не з`явився, але селищний голова Лужняк В.О. надав до суду письмову заяву, в якій визнав заявлені вимоги та просив розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. Представник третьої особи - Департаменту інформаційної діяльності, культури, національностей та релігій Хмельницької обласної державної адміністрації Гладкоскок С.В. у підготовче судове засідання не з`явилася, але надала до суду письмову заяву, в якій підтримала заявлені вимоги та просила розгляд справи проводити у її відсутність. Суд, враховуючи наявність законних підстав для задоволення позову відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, приймає визнання позову відповідачем та вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що рішенням Женишковецької сільської ради № 3 від 06.09.2008 року надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі 0,99 га, яка знаходиться в [ADDRESS] . Рішенням Женишковецької сільської ради № 3 від 27.09.2009 року «Про затвердження технічної документації зі складання державного акта на право власності на землю» закріплено згідно матеріалів інвентаризації за [PERSON] земельну ділянку площею 1,1397 га; передано у власність [PERSON] земельні ділянки в розмірі 1,1397 га, у тому числі: для будівництва і обслуговування житлового будинку - 0,2500 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,8897 га. Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 096211 від 12.12.2009 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,4996 га кадастровий номер 6820683000:01:003:0047 для ведення особистого селянського господарства в с. Женишківці Віньковецького району Хмельницької області. Згідно рішення виконавчого комітету Хмельницької обласної ради народних депутатів від 21.02.1990 р. № 34 «Про затвердження списків новоспоруджених та нововиявлених пам`ятників археології, історії та мистецтва, розташованих на території області та взяття їх на облік» взято на облік пам`ятку археології «Городище VIII-VII ст. до н.е.». Як вбачається з паспорту пам`ятки культурної спадщини від 04.09.2011 року, пам`ятник археології «Городище Женишківці» с. Женишківці розташований за 0,4 км на північний захід від с. Женишківці та 0,4 км на південний захід від Гоголі, на північному схилі плато, з правого боку безіменого струмка. Місцевість називають «На валах» чи «В валу». Згідно охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини № 2/11, укладеного між відділом охорони пам`яток історії та культури у Хмельницькій області та Женишковецькою сільською радою, остання взяла на себе обов`язок щодо охорони пам`ятки місцевого значення «Городище VIII-VII ст. до н.е., скіфський період», охоронний № 2207, знаходиться за 0,4 км на північний захід від с. Женишківці в урочищі Замчисько на території Женишковецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. У 2015 році на згадувану пам`ятку археології виготовлено «Проект меж території, зон охорони та режимів їх використання Городище, VIII-VII ст. до н.е., скіфський період» з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (без виділення в окреме землеволодіння) на території Женишковецької сільської ради, Віньковецької сільської ради, Хмельницької області». Згідно цієї документації площа території пам`ятки археології становить - 13,2553 га, а в цілому з його охоронною зоною - 20,0458 га. 16.02.2024 року заступник керівника Летичівської окружної прокуратури звернувся до ФОП Богдана ПАЗЮКА із листом № 53/1-699вих.24, у якому зазначив, що прокуратурою проводиться вивчення у сфері управління об`єктами археологічної спадщини на території району. З метою вирішення питань наявності підстав для вжиття заходів представницького характеру, просив надати кадастровий план щодо накладення (розташування) земельних ділянок в межах пам`ятки археології «Городище VIII-VII ст. до н.е., скіфський період». На вказаний лист, ФОП [PERSON] виготовив та надав кадастровий план за місцем розташування земельних ділянок на території Женишковецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. Вказаним планом зафіксовано координати розташування земельної ділянки пам`ятки археології «Городище VIII-VII ст. до н.е., скіфський період» та координати охоронної зони пам`ятки археології ««Городище VIII-VII ст. до н.е., скіфський період». При перевірці координат розташування пам`ятки археології виявлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6820683000:01:003:0047 накладається на пам`ятку археології, площа накладання 0,4487 га. Департамент інформаційної діяльності, культури, національностей та релігії Хмельницької обласної державної адміністрації листом від 10.05.2024 року повідомив прокуратуру про те, що об`єкт культурної спадщини - «Городище VIII-VII ст. до н.е.» взято на облік рішенням Хмельницької обласної ради народних депутатів від 21.02.1990 року № 34 як пам`ятка археології місцевого значення. 03.05.2024 року спеціалістами відділу охорони пам`яток Хмельницького науково-методичного центру культури та мистецтва проведено обстеження пам`ятки археології та складено акт візуального обстеження. ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області 28.03.2018 року зверталось з листом до управління культури, національностей та релігії Хмельницької обласної державної адміністрації щодо надання документів та матеріалів, необхідних для здійснення державного нагляду (контролю) за використанням та охороною земель історико-культурного призначення. 03.04.2018 року управління надало ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області в електронному варіанті переліки пам`яток археології та проекти встановлених меж пам`яток археології. Згідно наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 19.04.2024 року за № 294 до Державного реєстру нерухомих пам`яток України занесено об`єкти культурної спадщини у Хмельницькій області, серед яких і пам`ятка археології під № 91 - «Городище VIII-VII ст. до н.е.» с. Женишківці, урочище Замчисько (у валу), 0,4 км. на північний захід від села, на території Віньковецької селищної територіальної громади. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 2 ЦК України учасниками цивільних правовідносин є фізичні, юридичні особи, держава Україна. Відповідно до ч. 3 ст. 78 ЗК України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 19 ЗК України однією з категорій земель є землі історико-культурного призначення. До земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби (стаття 53 ЗК України). Землі історико-культурного значення, на яких розташовані пам`ятки археології, віднесено до категорії особливо цінних земель. Згідно зі ст. 54 ЗК України землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом. Водночас, пам`яткоохоронне законодавство містить заборону щодо передачі у приватну власність земель, на яких розташовані пам`ятки археології. Згідно пункту «г» частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю. Згідно ч. 7 ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв. За ст. 1 Закону України «Про охорону археологічної спадщини» пам`ятка археології - археологічний об`єкт національного або місцевого значення, занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини», землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації. Частиною 2 статті 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що режими використання пам`яток встановлює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини щодо пам`яток національного значення; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації щодо пам`яток місцевого значення. Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної власності або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно з статтею 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Крім того, згідно з вимогами статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення підлягають обов`язковій державній експертизі. Європейською конвенцією про охорону археологічної спадщини від 16 січня 1992 року, ратифікованою Україною 27 серпня 2004 року наголошено, що археологічна спадщина є головним елементом пізнання історії людства та справжнім свідком стародавньої історії. Археологічна спадщина включає споруди, архітектурні ансамблі, розбудовані та облаштовані ділянки території, рухомі об`єкти, інші пам`ятки, а також їхній контекст, незалежно від місця розташування на суходолі або під водою. Як встановлено судом, частина спірної земельної ділянки з кадастровим номером 6820683000:01:003:0047, яка належить [PERSON] , знаходиться в межах території пам`ятки археології «Городище VIII-VII ст. до н.е.» с. Женишківці, на території Віньковецької селищної територіальної громади. Вказана пам`ятка археології набула свій статус ще від 21.02.1990 року на підставі рішення виконкому Хмельницької обласної ради народних депутатів № 34. Крім того, на означену пам`ятку виготовлено паспорт та проект меж території, зон охорони та режимів використанням з технічною документацією, відповідно до якого визначено межі пам`ятки, які на місцевості закріплено межовими знаками. На даний час «Городище VIII-VII ст. до н.е.» с. Женишківці занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як об`єкт культурної спадщини. Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про охорону культурної спадщини» надання земельних ділянок здійснюється за погодженням відповідних органів культурної спадщини. Проте, як вбачається з матеріалів справи, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] з органом охорони культурної спадщини не погоджувалась, відповідний висновок не видавався. Державна землевпорядна експертиза щодо відведення земельної ділянки всупереч вимог статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» не проводилась, на спростування цих обставин відповідачами не надано жодних належних і допустимих доказів. Тому земельна ділянка, яка належала державі і на якій знаходилась пам`ятка археології, була протиправно передана Женишковецькою сільською радою у приватну власність [PERSON] . Згідно з п. г ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Власник земельної ділянки, на якій розташовані пам`ятки археології, може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, вимагаючи повернути таку ділянку. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (пункт 143), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 99), від 07.04.2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46)). У справі № 748/1335/20 (постанова КЦС ВС від 17 травня 2023 року) суд установив, що передача у власність особі земельної ділянки відбулася за рахунок земель державної власності історико-культурного призначення без погодження із спеціально уповноваженим органом у сфері охорони культурної спадщини, що суперечить вимогам чинного законодавства та порушує інтереси держави, оскільки спірна земельна ділянка розміщена в межах пам`ятки культурної спадщини місцевого значення. Верховний Суд дійшов висновку, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями, на яких розташовані пам`ятки археології (перехід до них права володіння цими землями), є неможливим. Розташування таких земель вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже й нового володільця. Тож зайняття земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави, що узгоджується з п. «г» ч. 4 ст. 84 ЗК України, частинами 1, 2, 6 ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини». У такому разі позовну вимогу про те, щоб зобов`язати повернути земельну ділянку, слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 22 червня 2022 року в справі № 676/1795/20 (провадження № 61-21233св21) зазначено, що: "рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (провадження № 12-95гс19, пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19, пункт 52)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного, не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. […] cуд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення. […]. Судом було враховано доведеність факту знаходження частини спірної земельної ділянки у межах пам`ятки археології «Городище VIII-VII ст. до н.е.» с. Женишківці, та яка може перебувати виключно у державній власності. Отримання [PERSON] у власність земельної ділянки історико-культурного значення, на якій розташована пам`ятка археології, суперечить вимогам законодавства. Заволодіння громадянами землями, на яких розташовані пам`ятки археології (перехід до них права володіння цими землями), є неможливим. Розташування таких земель вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже і нового володільця. З огляду на те, що спірна земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення, повноваженнями на розпорядження нею наділена Хмельницька обласна військова адміністрація. Водночас, відповідач [PERSON] набула право приватної власності на вказану земельну ділянку на підставі рішення органу місцевого самоврядування протиправно, оскільки Женишковецька сільська рада не мала повноважень на розпорядження цією землею. З огляду на викладене, рішення Женишковецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області від 27.09.2009 року за № 3 «Про затвердження технічної документації зі складання державного акта на право власності на землю», а саме в частині п. 4 цього рішення щодо передачі у власність громадянці [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства 0,8897 га, прийняте усупереч вимог ст. 84, 153 ЗК України, ст. ст. 17, 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини», порушує виключне право власності держави на землю обмеженої оборотоздатності, створює реальні ризики пошкодження (знищення) частини археологічної спадщини України в результаті беззастережної передачі цієї ділянки фізичній особі для сільськогосподарських потреб, а тому вказане рішення в цій частині є незаконним та підлягає скасуванню. Належним відповідачем за вказаною позовною вимогою є Віньковецька селищна рада, яка є правонаступником Женишковецької сільської ради відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12\~червня 2020\~р.\~№ 727-р\~«Про визначення\~адміністративних центрів\~та затвердження\~територій територіальних\~громад Хмельницької\~області» та рішення Віньковецької селищної ради «Про реорганізацію Женишковецької сільської ради шляхом приєднання до Віньковецької селищної ради» від 10.12.2020 року № 37/1/2020. Такий спосіб захисту узгоджується з усталеною судовою практикою, висновками Верховного Суду, спрямований на поновлення прав позивача, усуває стан юридичної невизначеності щодо форми власності на цю категорію земель, її власника та цільового призначення земельної ділянки (постанова ВП ВС від 12.03.2024 року у справі № 927/1206/21). Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї (ч. 9 ст. 79-1 ЗК України). Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, тобто визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Частиною 13 ст. 79-1 ЗК України, ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, передбачено вичерпний перелік підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки. Державна реєстрація\~земельної ділянки\~скасовується,\~зокрема,\~у разі\~скасування державної\~реєстрації земельної\~ділянки на\~підставі судового\~рішення внаслідок\~визнання незаконною\~такої державної\~реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). У разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному реєстрі прав закриваються розділ та реєстраційна справа щодо цього об`єкта нерухомого майна, які не підлягають поновленню, а присвоєний йому реєстраційний номер скасовується (ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Тому, вимога про скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки є такою, що підлягають задоволенню. Щодо правомірності представництва прокурором інтересів держави у суді. Зі змісту пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України вбачається, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Частиною першою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Європейський суд з прав людини також звертав увагу на те, що підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, § 35). Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зазначено, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захисти порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. У даному випадку прокурор повідомив Хмельницьку обласну військову адміністрацію про виявлені порушення вимог чинного законодавства та намір представництва інтересів держави органами прокуратури у суді в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Летичівською окружною прокуратурою листом від 27.12.2024 № 53/1-5350ВИХ-24. Отже, прокурором була надана можливість компетентному органу відреагувати на порушення інтересів держави щодо спірної земельної ділянки, зокрема, шляхом самостійного пред`явлення позовної заяви. Враховуючи те, що вказані інтереси держави до часу звернення до суду залишились не захищеними, у прокурора були в наявності підстави для представництва інтересів позивачів як представника держави у спірних правовідносинах. Суд вважає позов прокурора обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню відповідно повністю. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом та з заявою про забезпечення позову позивачем сплачено судовий збір у сумі 9084 грн (відповідно до платіжної інструкції № 4419 від 25.12.2024 року) та 1514 грн (судовий збір подання заяви про забезпечення позову відповідно до платіжної інструкції № 4420 від 25.12.2024 року), а всього судовий збір на загальну суму 10598 грн 00 коп. Позивачем по даній справі заявлено дві вимоги, одна з яких пред`явлена до Віньковецької селищної ради, а інша - до [PERSON] . Враховуючи, що у підготовчому судовому засіданні відповідачі визнали позов у повному обсязі, то суд приходить до висновку, що позивачу відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову у розмірі 3785 грн 00 коп. (7570 х 50 %). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору: із Віньковецької селищної ради 1514 грн 00 коп. (3028 х 50 %); із [PERSON] 2271 грн 00 коп. ((3028 грн + 1514 грн) х 50 %)). Крім того прокурор просить повернути надміру сплаченого судового збору у сумі 3028 грн 00 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. За таких обставин суд вважає за необхідне відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернути прокурору сплачений в більшому розмірі, ніж встановлено законом, судовий збір у розмірі 3028 грн 00 коп. Щодо заходів забезпечення позову, вжитих згідно ухвали Віньковецького районного суду від 15.01.2025 року у даній справі, то відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи, що учасниками справи не заявлено вмотивованого клопотання про скасування арешту земельної ділянки та заборони [PERSON] вчиняти певні дії стосовно спірної земельної ділянки, то такі заходи забезпечення позову продовжують діяти відповідно до положень ч. 7 ст. 158 ЦПК України. На підставі ст. ст. 84, 152-153 ЗК України, ст. ст. 17, 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини», ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст. 1 Закону України «Про охорону археологічної спадщини»,

Outcome: approved