Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 17 вересня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), актовий запис № 4201. В обґрунтування позову зазначено, що 17 вересня 2021 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу дітей не мають. З перших днів подружнього життя у сторін була дружня сім`я, заснована на почуттях любові, поваги, але з часом почуття любові, поваги та розуміння зникло і поступово стосунки між ними зіпсувались. Неодноразові спроби зберегти сім`ю виявились безуспішними, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин у жовтні 2024 року. Подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 19 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] 27 грудня 2024 року подав до суду заяву, в якій зазначив про повне визнання позову, не заперечував проти його задоволення, прохав шлюб розірвати. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 17 вересня 2021 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), актовий запис № 4201, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17 вересня 2021 року (а.с.11). Сторони спільних дітей не мають. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст.\~56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, разом не проживають з жовтня 2024 року, спільне господарство не ведуть, обидва бажають розірвати шлюб, про що свідчать їхні заяви, у встановлений законом строк заяву про розірвання шлюбу не відкликали, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, шлюб сторін розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та відповідача. Відповідно до ч.1 ст.\~113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка у заяві від 17 грудня 2024 року прохала після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а тому позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved