Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати за [PERSON] , право приватної власності на частину квартири [ADDRESS] , визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачем зазначено, що під час перебування з відповідачем у шлюбі, а саме 24 грудня 2009 року, за спільні кошти придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 54,9 кв.м., житловою площею: 42,0 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маршаловою Л.В., 24.12.2009 р., за зареєстровим номером 3890 На даний час в провадженні Херсонського міського суду Херсонського області перебуває справа №766/922/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Право власності на зазначену квартиру зареєстроване на ім`я [PERSON] 05.01.2010 року відповідно до витягу №24982369, виданого Херсонським державним бюро технічної інвентаризації 05.01.2010 року. У зв`язку з погіршенням відносин між подружжям та відсутності домовленості щодо поділу майна подружжя, позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.06.2024 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала свої повноваження представнику, яка подала заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні 25.04.2009 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №168. До матеріалів справи надано копію договору купівлі-продажу від 24.12.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маршаловою Л.В., зареєстрований в реєстрі за №3890, згідно умов договору [PERSON] передала майно у власність ( квартиру [ADDRESS] ) [PERSON] , а останній зобов`язувався прийняти майно і сплатити за нього обговорену грошову суму. Згідно Відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №964678 від 12.12.2024 року право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2009 року, за [PERSON] , реєстраційний номер [NUMBER] , арешти на майно відсутні.. З відкритого доступу до ЄДРСР судом встановлено, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 06.06.2024 року за №766/922/24 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 25 квітня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис 168, розірвано. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61\~СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до наведеної норми права, вище вказане спірне майно є спільною сумісною власністю сторін, оскільки придбано під час знаходження сторонами в шлюбі та не виключено з цивільного обороту. Згідно із ч. 3ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Приймаючи до уваги докази, які свідчать про час набуття позивачем та відповідачем спірного будинку, суд, вважає, що дійсно, він відноситься до майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Згідност. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст.ст.69,70\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п 23Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60,69 СК України, ч. 3ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3ст.\~325\~ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до положень ст.ст.76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, розглянувши справу, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, беручи до уваги, що відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved