Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, в якій просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування виплати, пов`язаної з втратою годувальника у розмірі 288 000 грн. В обґрунтування позову, позивач вказала на те, що [INFO] року о 23:30 год. трапилась ДТП, де водій [PERSON] , 1968 р.н., керуючи автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись в правій смузі по автодорозі «Дніпро-Кривий-Ріг», допустив наїзд на пішохода [PERSON] , 1990 р.н., який рухався в попутному напрямку в правій смузі для руху. Внаслідок даної ДТП, [PERSON] , [INFO] , загинув. Загиблий [PERSON] , [INFO] , був сином позивача. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК» «ВУСО», позивачем відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до страхової компанії подано заяву на виплату страхового відшкодування з вимогою відшкодувати виплату пов`язану з втратою годувальника, у зв`язку зі смертю сина [PERSON] . Позивач посилається на п.27.3 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» згідно якої страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "г" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого, страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Так, позивач на день смерті свого сина [PERSON] , [INFO] , була пенсіонером (довічно), а її син до моменту ДТП був працевлаштованим, чим міг забезпечувати свою матір, тим паче більше претендентів на отримання страхового відшкодування окрім неї не було, тому саме [PERSON] являється єдиною особою, яка має право на страхове відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, згідно ст.1200 ЦК України, ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На підтвердження обґрунтованості вимог щодо виплати пов`язаної з втратою годувальника до ПрАТ СК «ВУСО» позивачем надано довідку про отримання [PERSON] пенсії за віком (довічно), а також довідки про працевлаштування її сина [PERSON] . Розрахунок виплат страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю [PERSON] , ґрунтувався відповідно до мінімальної заробітної плати у розмірі 8 000,00 грн., яка була встановлена на час настання страхового випадку, а саме станом на [INFO] року. Загальний розмір заявленого страхового відшкодування шкоди, заподіяного смертю [PERSON] складав 288 000,00 грн., що дорівнює 36 мінімальним заробітним платам у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (8 000,00 грн. * 36= 288 000,00 грн.). Відповідач листом від 25.07.2024 року за вих. № 2360105/2 повідомив позивача, що ПрАТ СК «ВУСО» прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з невизнанням майнових вимог заявника. Відмову ПрАТ СК «ВУСО» у задоволенні заяви про виплату страхового відшкодування шкоди, спричиненою смертю [PERSON] , а саме виплати у зв`язку із втратою годувальника, позивач вважає незаконною та необґрунтованою, у зв`язку із чим, звернулась до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження; справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. 08 січня 2025 року представником відповідача - адвокатом Білою Р.В. подано відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку з наступним. За вказаною ДТП дійсно відкрито кримінальне провадження №12024040000000346 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, однак останнього наразі не визнано винною особою, оскільки на даний час триває розгляд кримінальної справи. Відповідач не заперечує, що між ним та власником транспортного засобу «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , був укладений Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №217977486. Позивач дійсно звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника - сина [PERSON] , який помер у результаті вищевказаної ДТП. Однак, відповідач вважає, що позивач не має права на таке відшкодування, оскільки вона не перебувала на утриманні свого сина. Так, на день ДТП [PERSON] вже 3 місяці не працював, та відповідно до довідки про заробітну плату [PERSON] за 2020-2022 року, останній не отримував заробітну плату у зв`язку з тим, що з 01.03.2022 року по 24.01.2024 року перебував у відпустці без збереження заробітної плати. Крім того, позивач є пенсіонером та отримує пенсію. Таким чином, позивачем не доведений факт того, що вона станом на момент ДТП перебувала на утриманні потерпілого. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Установлено, що [INFO] року о 23:30 водій [PERSON] , 1968 р.н., керуючи автомобілем «Toyota Corolla», рухаючись по правій смузі по автодорозі «Дніпро-Кривий Ріг», допустив наїзд на пішохода [PERSON] , 1990 р.н., який рухався в попутному напряму в правій смузі для руху. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] загинув на місці події. За вказаним фактом 14.04.2024 року внесені відомості до ЄДРД за №12024040000000346 за ч.2 ст.286 КК України (а.с.27). Розгляд кримінального провадження триває. Смерть [PERSON] підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, виданим 15 квітня 2024 року Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.16). Згідно довідки про причину смерті до форми №106/о №744не, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у зв`язку з: « Шок . Інші уточнені травми із залученням декількох ділянок тіла. Сумісна тупа травма тіла. Пішохід, травмований при зіткненні з легковим автомобілем» (а.с.15). Відповідальність [PERSON] , 1968 р.н., на час вчинення ДТП була застрахована у ПрАТ СК «ВУСО» (поліс №217977486 станом на [INFO] року діючий) (а.с.26). Матеріалами справи підтверджено, що позивач - [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. У шлюбі народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Чоловік позивача [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть (а.с.14). Син позивача [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть (а.с.16). 29 квітня 2024 року позивач [PERSON] звернулась із письмовою заявою до СК «ВУСО», надавши усі необхідні на її думку документи, та просила здійснити відшкодування шкоди заподіяної в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 321 600 грн., що складається з: моральної шкоди у розмірі 96 000 грн.; втрати годувальника у розмірі 288 000 грн. (а.с.17-18). Листом за вих. №2360105/2 від 25.07.2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» роз`яснено [PERSON] порядок подачі заяви про виплату страхового відшкодування (а.с.25). Судом встановлено, що згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] є пенсіонером за віком довічно (а.с.11). Відповідно довідки про доходи №9884 8989 8126 8818, сума пенсії [PERSON] за період з 01.05.2023 року по 31.05.2024 року складає 71 890,04 грн. (а.с.23). З довідки ПрАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» від 04.09.2024 року №80-45 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно працював у ПрАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» з 08.07.2014 року згідно наказу про прийняття №1910/К від 08.07.2014 року та був звільнений 24.01.2024 року відповідно до наказу про звільнення №32/К від 24.01.2024 року (а.с.19). Згідно довідки ПрАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» від 11.09.2024 року №01/09/14, заробітна плата [PERSON] , який працював у ПрАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» за період з січня 2020 року по лютий 2022 року включно складає 6 784,62 грн.; з 01.03.2022 року до дати звільнення 24.01.2024 року [PERSON] надана відпустка без збереження заробітної плати на підставі особистих заяв (а.с.22). Із довідки №002697 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої 28 травня 2024 року ЦНАП м.Дніпра вбачається, що [PERSON] був зареєстрований разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). Станом на день звернення до суду із зазначеною позовною заявою, позивачу виплата страхового відшкодування не здійснена. У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18). Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика. У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved