Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

У січні 2025 року представницею товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЦИКЛ ФІНАНС» (далі, ТОВ «ФК «ЦИКЛ ФІНАНС», позивач) з використанням системи «Електронний суд» подано позов до Фастівського міськрайонного суду Київської області про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 137 670,31 гривень з [PERSON] (далі, відповідачка). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.09.2021 між акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (далі, АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО»), як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальницею, було укладено кредитний договір № 22037000534881, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами, комісій, зі строком кредитування до 30.09.2026. Однак, в подальшому позичальниця своїх обов`язків щодо повернення коштів не виконала та не сплачувала відсотки за користування кредитом та комісію, передбачену договором. В подальшому, відбулась заміна сторони кредитора в кредитному зобов`язанні внаслідок укладення договору факторингу від 28.03.2024\~між АТ\~«БАНК КРЕДИТ\~ДНІПРО» та ТОВ «ФК «ЦИКЛ ФІНАНС». Після відступлення права вимоги за вказаним вище правочином, право вимоги за кредитним договором № 22037000534881 від 30.09.2021 перейшло до ТОВ «ФК «ЦИКЛ ФІНАНС» і останнє, як новий кредитор, може вимагати стягнення з позичальниці заборгованості в примусовому порядку. Згідно тверджень позивача, станом на дату подання позову, загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 22037000534881 від 30.09.2021 становить 137 670,31 гривень та включає: заборгованість за тілом кредиту 74\~056,81\~гривень,заборгованість за відсотками 1,5 гривень, заборгованість за комісією 63 612,00 гривень. Зазначені вище суми позивач просить стягнути з відповідачки в примусовому порядку, а також стягнути з відповідачки понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6 000 гривень. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, вирішено проводити судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представниця позивача, будучи належним чином повідомленою про час і дату проведення судового засідання, не з`явилися, при цьому в прохальній частині позову просила провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, у випадку неявки відповідачки не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час і дату проведення судового засідання, не з`явилася, конверт з\~ухвалою про\~відкриття провадження,\~із судовою\~повісткою повернувся\~без вручення\~із зазначенням\~працівника поштового\~відділення«адресат відсутній за вказаною адресою», про причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подала, що відповідно до ч. 1 ст.\~223\~ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 6 ст.\~128\~ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Як передбачено п. 2 ч . 7 ст.\~128\~ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно п. 3 ч. 8 ст.\~128\~ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст.\~128\~ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України). Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Також згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. За згодою представниці позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ознайомившись зі змістом позову та дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд вважає встановленими наступні обставини справи. Зокрема, судом встановлено, що 30 вересня 2021 року між акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] було укладеного договір № 22037000534881 про встановлення кредитного ліміту (а. с.53-54). Кожна сторінка вказаного договору підписана відповідачкою, як позичальницею (клієнткою). Згідно пунктів 1.1, 1.2 договору банк зобов`язується надати клієнтці 74\~400 гривень, строк кредитування 60 місяців, до 30 вересня 2026 року, фіксована процентна ставка 0,001% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості за договором змінна в залежності від періоду та визначається в процентах від суми кредиту, зокрема, з 30.09.2021 року до 30.01.2023 року 4,5%, з 31.01.2023 року до 29.04.2024 року 3,5%, з 30.04.2024 року до 30.07.2025 року 2,5%, з 31.07.2025 року до 30.09.2026 року 1,4%. Позичальниця належним чином зобов`язання щодо повернення тіла кредиту, сплати процентів та комісії не виконувала, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, яка згідно з розрахунком позивача, становить 137 670,31 гривень та включає: заборгованість за тілом кредиту 74\~056,81\~гривень,заборгованість за відсотками 1,5 гривень, заборгованість за комісією 63 612,00 гривень. Після укладення\~договору факторингу\~від 28.03.2024\~між АТ\~«БАНК КРЕДИТ\~ДНІПРО» та ТОВ «ФК «ЦИКЛ ФІНАНС», до останнього, як нового кредитора у кредитному зобов`язанні перейшло право вимоги (а. с. 32-38). Позивачем, від імені та в інтересах якого діє представниця, заявлено вимоги про стягнення заборгованості з відповідачки за кредитним договором від 30.09.2021 року № 22037000534881. До позовної заяви наданий розрахунок заборгованості та виписки про рух коштів по банківському рахунку. Відповідачка заперечень щодо укладення кредитного договору не надала, обставин щодо отримання грошових коштів в борг не заперечувала, розрахунок заборгованості не спростувала. Також відповідачкою не подано заперечень щодо чинності зазначеного вище договору факторингу та переходу права вимоги до позивача, як нового кредитора. З урахування встановлених вище обставин, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні правові норми. Так, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини. Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків. Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину. При цьому,необхідною умовою для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін. Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно приписів\~частини 1\~статті 638\~ЦК України,\~договір є\~укладеним,\~якщо сторони\~досягли згоди\~з усіх\~істотних умов\~договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики. Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно приписів частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Далі, згідно приписів частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно приписів частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно приписів частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно приписів пункту 5 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно приписів частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зміст наведених правових норм свідчить про те, що договір є підставою для виникнення прав та обов`язків, правомірність договору, як двостороннього правочину презюмується, а заміна сторони договору може бути здійснена внаслідок відступлення права вимоги, в тому числі під час укладення договору факторингу. З урахування встановлених обставин справи та наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що до ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», як до нового кредитора, перейшли права та обов`язки у зобов`язанні, що існує в межах кредитного договору і позивач має достатні підстави для стягнення на його користь заборгованості за кредитним договором. При цьому, суд погоджується з доводами позивача про необхідність стягнення на його користь з відповідачки заборгованості за тілом кредиту та процентами згідно з розрахунком, наданим до позовної заяви. Суд, перевіривши зазначений розрахунок суми боргу за тілом кредиту і процентами, прийшов до висновку про його правильність, при цьому врахувавши, що відповідачка не заперечувала з приводу правильності проведення розрахунку, іншого розрахунку заборгованості, як і доказів повного чи часткового її погашення, не надала. Разом із тим, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення заборгованості з комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Зокрема, як слідує з тексту кредитного договору від 30 вересня 2021 року № 22037000534881, встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості, при цьому, зміст та перелік послуг, за які нараховується комісія не конкретизовано. Разом із тим, згідно правової позиції, висловленої в Постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21, якщо в\~кредитному договорі\~банк не\~зазначив та\~не надав\~доказів існування\~переліку додаткових\~та супутніх\~банківських послуг\~кредитодавця та/або\~кредитного посередника,\~які пов`язані\~з отриманням,\~обслуговуванням і\~\~поверненням\~кредиту,\~які надаються\~позивачу та\~за які\~банком встановлена\~щомісячна комісія\~за обслуговування\~кредиту (розрахунково-касове\~обслуговування),\~то положення\~кредитного договору\~щодо обов`язку\~позичальника щомісячно\~сплачувати плату\~за обслуговування\~кредиту (розрахунково-касове\~обслуговування)\~є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Підстав для відступу від зазначеної правової позиції суд не вбачає. З урахуванням викладеного, оскільки зі змісту кредитного договору від 30 вересня 2021 року № 22037000534881 не вбачається конкретного переліку послуг, за які повинна сплачуватись комісія, суд вважає, що договір в частині нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемним в силу закону та, відповідно, не породжує правових наслідків. Відтак, нарахована заборгованість зі сплати комісії не могла бути в подальшому відступлена новому кредитору за договором факторингу. Отже, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості з комісії за обслуговування кредитної заборгованості за договором від 30 вересня 2021 року № 22037000534881 у сумі 63 612 гривень. Далі, з урахуванням того, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню суд,

Outcome: partial