Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

До Києво-Святошинського районного суду Київської області 02.05.2024 року надійшла заява [PERSON] , в якій заявник просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , недієздатною. Призначити [PERSON] , [INFO] опікуном над [PERSON] , [INFO] . Заява обґрунтована тим, що [PERSON] , [INFO] є рідною донькою [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинським районну Київської області від 28.10.2005 року, актовий запис №315. [PERSON] , [INFO] , є інвалідом І групи, підгрупи «А» з 13.10.2023 року, інвалідність з дитинства, що підтверджується Довідкою до Акта огляду, медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1102160 від 26.02.2024 року та Довідкою від 25.03.2024 року виданою Вишнівською міською полікнікою. Відповідно до консультативного заключення від 26.01.2024 року, [PERSON] має діагноз: Наслідки перинатальної патології: вроджена аномалія розвитку обох очей, птоз верхніх повік обох очей, затримка психомоторного розвитку ,виражені когнітивні та мнестичні розлади ,порушення функції мовлення, виражений психо-органічний синдром, різко виражені, нав?язливі вокальні та моторні порушення (гіперкінези кінцівок ,голови тулуба ),виражене порушення функції самообслуговування. Потребує стороннього догляду. Відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 13.02.2023 року, [PERSON] за результатами лабораторного дослідження має глибоку розумову відсталість. Відповідно до консультативного висновку від 21.11.2023 року, [PERSON] встановлено діагноз: вроджена аномалія розвитку, птоз верхніх повік, ускладнена катаракта, фіброз скловидного тіла. За станом свого здоров`я [PERSON] не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними. Заявник вважає, що може бути опікуном для своєї доньки враховуючи наступне. Заявник є матір`ю [PERSON] . Окрім того, заявник має змогу здійснювати догляд за нею, допомагати в самообслуговуванні. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.05.2024 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено її до розгляду в порядку окремого провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.06.2024 року у справі призначено судову психіатричну експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.12.2024 \~року поновлено провадження у справі та призначено до судового розгляду. Заявник в судове засідання не з`явилася, представник заявника надала заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримала, просила суд її задовольнити у повному обсязі. Представник [PERSON] адвокат Тимошенко Н.М. надала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала щодо задоволення вимог заяви. Представник заінтересовані особи у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник заінтересованої особи Управління соціального захисту населення Вишневої міської ради у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував щодо задоволення заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. За змістом ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. (ч. 1\~ст. 293 ЦПК України) Згідно із ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є рідною донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинським районну Київської області від 28.10.2005 року (актовий запис № 315 від 24.10.2005 року). [PERSON] , [INFO] , є інвалідом І групи, підгрупи «А» з 13.10.2023 року, інвалідність з дитинства, що підтверджується Довідкою до Акта огляду, медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1102160 від 26.02.2024 року та Довідкою від 25.03.2024 року виданою Вишнівською міською полікнікою. Відповідно до консультативного заключення від 26.01.2024 року, [PERSON] має діагноз: Наслідки перинатальної патології: вроджена аномалія розвитку обох очей, птоз верхніх повік обох очей, затримка психомоторного розвитку ,виражені когнітивні та мнестичні розлади ,порушення функції мовлення, виражений психо-органічний синдром, різко виражені, нав?язливі вокальні та моторні порушення (гіперкінези кінцівок ,голови тулуба ),виражене порушення функції самообслуговування. Потребує стороннього догляду. Відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 13.02.2023 року, [PERSON] за результатами лабораторного дослідження має глибоку розумову відсталість. Відповідно до консультативного висновку від 21.11.2023 року, [PERSON] встановлено діагноз: вроджена аномалія розвитку, птоз верхніх повік, ускладнена катаракта, фіброз скловидного тіла. За станом свого здоров`я [PERSON] не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними. Відповідно до п.6 ст.300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. На момент подання вказаної заяви донька заявника потребує постійного догляду і повністю залежить від її допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3\~ст.\~77\~ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України) Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Відповідно до ст. 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Згідно Висновку судово-психіатричного експерта № 479/ц від 30.10.2024 року, проведеного Комунальним некомерційним підприємством Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» встановлено, що [PERSON] , [INFO] , страждає на хронічний, стійкий психічний розлад глибоку розумову відсталість, F 72.0 за МКХ 10. За своїм психічним станом [PERSON] , [INFO] , не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує стороннього догляду та встановлення опіки. За своїм психічним станом [PERSON] , [INFO] , не може бути присутньою у судовому засіданні та особисто давати пояснення по суті справи. Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] , [INFO] недієздатною. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 41 ЦК України правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема, відсутність у неї права вчинення самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Отже призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу, покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Отже, призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений гл. 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила). Згідно із ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Статтею 58 ЦК України визначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. За вимогами ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4 Правил, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Заявляючи вимоги про визнання фізичної особи недієздатною, заявник просить призначити опікуна за поданням органу опіки та піклування. Заявляючи вимоги про визнання фізичної особи недієздатною, заявник [PERSON] просить також призначити себе опікуном над [PERSON] . Рішенням Управління соціального захисту населення Вишневої міської ради від 17.05.2024 року № 39/10 затверджено висновок про доцільність призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] . Правилами ст. 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи, що заявник є матір`ю [PERSON] , здійснює за нею догляд, медичних протипоказань щодо призначення опікуном не має, а також враховуючи особисті стосунки між матір`ю та донькою, які є близькими, що в сукупності дає підстави вважати можливим виконання [PERSON] обов`язків опікуна над недієздатною донькою, суд вважає за можливе призначити [PERSON] , опікуном над недієздатною донькою [PERSON] . Судові витрати по справі відносяться за рахунок держави. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Враховуючи вид психічного захворювання, яким страждає [PERSON] , тривалість захворювання, суд вважає необхідним встановити строк дії рішення про визнання [PERSON] недієздатною - два роки.

Outcome: approved