Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

адвокат Безуханич А.В. в інтересах [PERSON] в електронній формі через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за позивачем право власності на земельну частку (пай) відповідно до сертифіката на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033185 розміром 2,1 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Перечинської міської ради Закарпатської області. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18 червня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку за № 20 було зареєстровано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033182, відповідно до якого [PERSON] на праві приватної власності належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП ім. Івана Франка розміром 2,1 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість земельної частки (паю) становить 3 022 грн і належить [PERSON] на підставі рішення Перечинської райдержадміністрації № 146 від 12 червня 1997 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26 липня 2023 року, [PERSON] помер [INFO] , а після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. З метою реалізації свого права як спадкоємця, позивач [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Перечинської державної нотаріальної контори Михалко В.П. із заявою про відкриття спадщини, оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON] , однак 01 травня 2024 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 51/02-31. У вказаній постанові зазначено про відсутність у спадкодавця документу, що посвідчує право на земельну частку (пай), у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності в порядку спадкування. З огляду на вищевикладене просить позов задовольнити.\~\~\~\~\~ Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 травня 2024 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено суддю Ганька І.І. (а. с. 19). Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 16 травня 2024 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом представника [PERSON] адвоката Безуханич Анастасії Василівни до Перечинської міської ради Закарпатської області про визнання права власності, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву (а. с. 20-21). Ухвалою суду від 07 жовтня 2024 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом представника [PERSON] адвоката Безуханич Анастасії Василівни до Перечинської міської ради Закарпатської області про визнання права власності закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а. с. 32-33). У судове засідання позивач [PERSON] та її представники адвокати Безуханич А.В. та Зизич Н.Ю. не з`явилися, однак остання подала клопотання про проведення розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити, а також не вирішувати питання судових витрат.\~ Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Суд встановив, що [INFO] у віці 67 років помер батько позивача [PERSON] [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 26 липня 2023 року Перечинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 207 (а. с. 7, 9, 10-11, 61). [PERSON] члену КСГП ім. Івана Франка (смт Перечин Перечинського району Закарпатської області), мешканцю [ADDRESS] , на підставі рішення Перечинської райдержадміністрації від 12 червня 1997 року № 146 видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033182 в тому, що йому належить право на земельну частку (пай) у землі, які перебуває у колективній власності КСГП ім. Івана Франка розміром 2,1 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а. с. 4-5, 6).\~\~\~ Як видно з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Перечинською райдержадміністрацією Перечинською селищною Радою по КГСП ім. І.Франка, власником сертифікату серії ЗК № 0033182 є [PERSON] , мешканець [ADDRESS] (запис № 20 від 18 червня 1997 року) (а. с. 54-56). Розпорядженням голови Перечинської районної державної адміністрації від 02 жовтня 2003 року № 277 «Про передачу в приватну власність та виділення земельних часток (паїв) в натурі взамін сертифікатів на території Перечинської селищної ради», зокрема, затверджено проекти поділу земель колективної власності товариства з обмеженою відповідальністю «Земледар» на території Перечинської селищної ради; виділено власникам земельних сертифікатів земельні ділянки в натурі відповідно до Схеми поділу земель колективної власності, та вирішено видати державні акти на право приватної власності на землю згідно додатку. У Списку громадян Перечинської селищної ради, яким передаються земельні ділянки в приватну власність для ведення особистого селянського господарства, значиться, серед інших, [PERSON] , мешканець [ADDRESS] ; ЗК [NUMBER] (а. с. 57-58). З Договору оренди земельної частки (паю) від 14 березня 2000 року вбачається, що такий укладено між власником земельної частки (паю) [PERSON] , мешканцем [ADDRESS] , сертифікат на право «серія ЗК 0033182 Райдержадміністрація 12.VI.1997 р.», який іменується «Орендодавець», з одного боку, і ТОВ «Земледар» [PERSON] , з другого боку, що іменується «Орендар», за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду земельну частку (пай) розміром 2.1 умовних кадастрових гектарів, вартістю 3 022 грн, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, строком на 5 років з 14 березня 2000 року по 14 березня 2005 року (а. с. 59).\~ Таким чином, вищенаведені обставини свідчать про те, що за життя покійному [PERSON] належало право на земельну частку (пай), посвідчене вищевказаним сертифікатом. Згідно Витягу про осіб місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано в період з 23 жовтня 1981 року по 24 липня 2023 року за адресою: [ADDRESS] , виданим 25\~ квітня 2024 року Відділом «Центр надання адміністративних послуг» Перечинської міської ради Закарпатської області за № 242/14-11, протягом цього періоду за вищевказаною адресою були зареєстровані, зокрема, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , його донька [PERSON] , [INFO] , а також колишня дружина [PERSON] , [INFO] (а. с. 60, 62). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Таким чином, у зв`язку з відсутністю заповіту спадкодавця [PERSON] , право на спадкування за таким одержали спадкоємці за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно повідомлення завідувача Перечинської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Михалко В.П. № 80/01-16 від 18 червня 2024 року, за померлим [INFO] [PERSON] спадкова справа не заведена (а. с. 28). Оскільки [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом за спадкодавцем [PERSON] , постійно проживала разом з таким на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку та прийняли спадщину після смерті [PERSON] , не встановлено, відтак позивач прийняла таку одноосібно. Поряд з цим, звертаючись до суду з даним позовом позивач [PERSON] стверджує, що оригінал сертифікату на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033182, розміром 2,1 умовних кадастрових гектарів, було втрачено.\~ Так, відповідно до постанови державного нотаріуса Перечинської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Михалко В.П. № 51/02-31 від 01 травня 2024 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право на земельну частку (пай), спадщину на яку після смерті батька вона бажає оформити, та право власності на який не було зареєстроване (а. с. 8).\~\~ Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на\~ місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. У частині другій статті 23 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Згідно з пунктом 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта. Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству. У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами про спадкування. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу № 720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. У разі смерті члена КСП, включеного до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України\~ № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки у позивача [PERSON] існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, суд встановив, що згідно квитанції № 83АН-НМВ8-84Е0-К340 від 14 травня 2024 року позивачем сплачено 1 211,20 грн судового збору (а. с. 16). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як встановлено у судовому засіданні, адвокат Зизич Н.Ю., з урахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених позивачем судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved