Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

В жовтні 2024 року [PERSON] , в особі свого представника - адвоката Цимбал А. А., звернувся до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області в системі «Електронний суд» з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів, в якому просив застосувати наслідки нікчемності до договору, наслідки неукладеного договору та зобов`язати здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] з 01.03.2021 року. В обґрунтування позову зазначено, що згідно відповіді на адвокатський запит від 21.08.2024 року АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-240819/43948 вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER], IBAN [NUMBER], Договір SAMDNWFC00066337385/01-03-2024/ Універсальна 55 днів/ пролонговано 5000,00/UAH - 29690,00/0,00. Разом із відповіддю було надано пакет документів, що складається із: довіреності №5924-К-О; заяви про приєднання № SAMDNWFD0072982426400 від 01.03.2021 року; виписка по кредиту договір 23100235026325 від 02.10.2023 року; довідка від 21.08.2024 року про наявність карткових рахунків; виписка по картці/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00066337385 від 01.03.2021 року за період з 01.01.2021 року по 21.08.2024 року; заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 01.03.2021 року; анкета - заява від 01.03.2021 року про приєднання до Умов та правил; графік платежів за споживчим кредитом; заява про надання кредиту «Оплата частинами» від 02.10.2023 року; паспорт споживчого кредиту «Оплата частинами». Однак, сторона позивача вважає, що вищезазначений договір SAMDNWFC00066337385 від 01.03.2021 року є нікчемним, оскільки при оформленні документів на отримання пластикової картки, [PERSON] не підписував кредитного договору та додатків до нього, в т.ч. графіку погашення тощо, а також надані до справи Умови та Правила надання банківських послуг. Незважаючи на те, що анкета - заява від 01.03.2021 року підписана сторонами, в ній не зазначена процентна ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. При укладенні вказаного договору АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування. Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки це доказ залежить лише від волевиявлення Банку та його дій, який може вносити зміни в умови та правила споживчого кредитування. Надані Банком Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору. До того ж, вони прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника. Окрім іншого, розрахунок заборгованості, наданий АТ КБ «ПриватБанк» не оформлений відповідно до чинного законодавства, оскільки не є первинним документом відповідача. Також, АТ КБ «ПриватБанк» не надало доказів на підтвердження розміру наданого позивачу кредиту, а відтак перевірити розмір суми заборгованості [PERSON] неможливо. До того ж, враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів погодження сторонами розміру відсотків за користування кредитом, то внесені [PERSON] кошти повинні бути зараховані за погашення заборгованості по тілу кредиту. Із аналізу розрахунку заборгованості та виписки по рахунку позивача, які надані АТ КБ «ПриватБанк», убачається, що Банк самостійно збільшував розмір основної суми заборгованості, а саме списував з рахунку [PERSON] необумовлені умовами договору відсотки за використання кредитного ліміту та відносив їх в рахунок заборгованості за тілом кредиту. Застосування такого алгоритму розрахунку суми боргу призвело до штучного збільшення облікованої суми тіла кредиту, та не ґрунтується на вимогах Закону. Банком не надано суду доказів наявності у нього права, відповідно до Закону та/або належного укладеного договору здійснювати нарахування в зазначений спосіб, а також доказів належного узгодження цього з відповідачем, доведення до його відома таких умов нарахувань. У зв`язку із чим, представник позивача просить застосувати наслідки нікчемності до договору SAMDNWFC00066337385, укладеного між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» та зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» здійснити новий перерахунок заборгованості [PERSON] з 01.03.2021 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07.10.2024 року цивільну справу за позовом адвоката Цимбал А. А. в інтересах [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів передано за підсудністю на розгляд до Ізяславського районного суду Хмельницької області. Ухвалою судді від 31.10.2024 року прийнято справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Запропоновано сторонам по справі подати відзив та відповідь на відзив. 11.11.2024 року представником позивача направлено до суду клопотання про долучення до матеріалів справи попереднього розрахунку судових витрат з додатками, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи. Ухвалою суду від 23.01.2025 року закрито підготовче провадження за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду по суті 20.02.2025 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення, у яких вона зазначає, що 01.03.2021 року позивач за допомогою простого електронного підпису підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг і ця обставина визнається позивачем. У вказаній заяві зазначено, що [PERSON] , який діє на підставі власного волевиявлення, згідно зі статтею 634 Цивільного кодексу України, підписанням цієї Заяви приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою» Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Умови та Правила), що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунка (далі Договір), приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. У розділі 1 «Істотні умови договору «Кредитні картки»» заяви зазначено: - кредит надано на споживчі цілі зі строком кредитування 12 місяців з пролонгацією (п.1.2); - тип кредиту: відновлювальна кредитна лінія; - розмір кредитного ліміту не перевищує: 50 000 грн для карт «Універсальна», 75 000 грн для карт «Універсальна Gold» (п 1.2); У п.1.3 заяви зазначено інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, зокрема: - процентна ставка, відсотків річних 42,0 % - для карт Універсальна, 40,8 % - для карт Універсальна Gold; - тип процентної ставки - фіксована. Також, вказаною заявою визначено порядок та умови надання кредиту, порядок повернення кредиту, відповідальність сторін та інші умови, що є обов`язковими для погодження сторонами відповідно до вимог закону. Враховуючи наведене, [PERSON] підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг та Паспорт споживчого кредиту, за умовами яких процентна ставка для картки «Універсальна» становить 42 %, а для картки «Універсальна Gold» - 42% річних. А відтак, умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами були погоджені сторонами під час укладення кредитного договору. Щодо відсутності ознак нікчемного правочину зазначає, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які свідчили б про наявність ознак для кваліфікації умов договору несправедливими та визнання кредитного договору нікчемним. Позивач мав можливість після підписання кредитного договору протягом тривалого строку детально оцінити його умови та, у разі необхідності, відмовитися від кредитного договору. Однак, позивач не лише не відмовився від кредитного договору, але й виконував його умови, не маючи до них заперечень. Звертає увагу суду, що саме позивач звернувся з відповідною анкетою - заявою до відповідача 01.03.2021 року та просив про надання йому банківських послуг. Тобто, позивач самостійно виявив бажання, щоб банк надав йому кредит. При цьому, в подальшому, позивач неодноразово підписував оновлені заяви про приєднання до Умов та Правил. В свою чергу, лише в 2024 році позивач пред`явив цей позов та вказав, що умови кредитного договору є несправедливими, а відтак просив застосувати до нього наслідки нікчемності. В такій поведінці позивача явно вбачаються ознаки недобросовісності та намагання ухилитися від виконання зобов`язань за договором. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Крім цього, пояснила, що умови укладеного між сторонами кредитного договору постійно змінюються. Які конкретно відсотки за користування кредитом стягуються з позивача, яка карта йому була видана, з наданих банком документів, не зрозуміло. В сукупності вказана ситуація порушує права позивача як споживача. Разом з тим, вказала, що [PERSON] не заперечує проти того, що користувався кредитними коштами. Представник відповідача щодо задоволення позову заперечувала. На думку представника відповідача представник позивача жодним належним та допустимим доказом не довела суму загальної заборгованості за договором, склад заборгованості та час, з якого вона виникла. При цьому, представник позивача також не довела незаконність дій банку та порушення будь-яких прав позивача, як споживача банківських послуг. Окрім цього представник позивача не вказала в цілому чи в якійсь частині договір на її думку є нікчемним та просить застосувати двосторонню реституцію та зобов`язати банк здійснити перерахунок заборгованості. З огляду на повну безпідставність позовних вимог представник відповідача просив повністю відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено судом, відповідно до заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 01.03.2021 року позивач, який діє на підставі власного волевиявлення, згідно зі ст. 634 Цивільного кодексу України, підписанням цієї Заяви приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою.» Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі-Умови та Правила), що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунка(далі Договір), приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. У розділі 1 «Істотні умови договору «Кредитні картки»» заяви зазначено:-кредит надано на споживчі цілі зі строком кредитування 12 місяців з пролонгацією (п.1.2);-розмір кредитного ліміту не перевищує: 50000 грн для карт «Універсальна», 75000 грн для карт «Універсальна Gold» (п1.2). У пункті 1.3 заяви зазначено інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, зокрема:-процентна ставка, відсотків річних 42,0% - для карт Універсальна, 40,8% - для карт Універсальна Gold;-тип процентної ставки - фіксована. Також вказаною заявою визначено порядок та умови надання кредиту, порядок повернення кредиту, відповідальність сторін та інші умови, що є обов`язковими для погодження сторонами відповідно до вимог закону. Згідно із копією анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, позивач вказав свої анкетні дані під особистий підпис 01.03.2021 року. Згідно із копією повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-240819/43948 від 21.08.2024 року на адвокатський запит № 1/07-08 від 07.08.2024 року вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] IBAN [NUMBER], Договір SAMDNWFC00066337385/01-03-2024/ Універсальна 55 днів/ пролонговано 5000,00/UAH - 29690,00/0,00. Карта універсальна. Стан договору - відкритий, дата старту договору 01.03.2021 року. З виписки по картці/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) і додатковим рахункам договору №SAMDNWFC00066337385 від 01.03.2021 року за період з 01.01.2021 - 21.08.2024вбачається, що позивач [PERSON] активно користувався кредитними коштами починаючи з 2021 року по 2024 рік включно. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» №8TKKM0GPM0P0S67T від 21.08.2024 року встановлено, що [PERSON] станом на 21.08.2024 року має заборгованість передАТ КБ «ПриватБанк» за наступними договорами: №угоди/рахунку: [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] (угода №SAMDNWFC00066337385 від 01.03.2021 року) на загальну суму 30493,54 грн. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). У статті 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно з приписами частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За п. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Також, Анкета - заява клієнта - фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг 01.03.2021 року підписана позивачем особисто. Згідно даної Анкети-заяви сторони узгодили при наданні банком будь - яких послуг клієнту, в т. ч., але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між сторонами кредитних договорів та будь - яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом такі способи підписів клієнта: ОТР-пароль, QR-код, підпис стілусом на планшеті у відділенні банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах Банку у мережі Інтернет, де клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення банку на здійснення операції з переказу коштів, тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК банку дає клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої клієнт надає банку шляхом підписання способами, що узгоджені сторонами вище. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження. Клієнт просив вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі її електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті їй в Банку. Також Клієнт засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідальним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення удосконаленого електронного підпису у мобільний додаток з метою засвідчення дій Клієнта згідно з Договором. За ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. З наданої стороною відповідача виписки про рух коштів по картці позичальника вбачається, що позивач після отримання банківської картки активно користувався кредитними коштами. Отже, як встановлено судом, умови кредитування позивач розумів та погодив, інформацію стосовно наданих фінансових послуг в розумінні ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримав, про що свідчить його підпис в анкеті-заяві. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позивач посилається на те, що анкета-заява не є кредитним договором, не містить необхідних умов, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту та розміру та порядку нарахування відсотків, будь-яких інших документів між позивачем та банком укладено не було, позивача не було ознайомлено з усіма умовами надання кредиту, а, отже, кредитний договір має бути визнаний судом недійсним в частині нарахувань відсотків, пені та штрафних санкцій з застосуванням наслідків недійсності правочину. Відповідно до статей 215-235 ЦК України особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21). В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватноправових нормах. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 740/3852/19 (провадження № 61-7745св21) зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Обставин, визначених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді цієї справи судом не встановлено. В даному випадку, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, умови кредитування позичальник розумів та погодив, інформацію стосовно наданих фінансових послуг в розумінні ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримав. Однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, в суду немає правових підстав для задоволення позову. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-94цс13 від 25 грудня 2013 року. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Підписавши кредитний договір, що виражений у заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, позивач погодився з усіма умовами, зазначеними у договорі від 01.03.2021 року. З даної дати позивач користувався кредитними коштами та сплачував відсотки. З моменту початку договору 01.03.2021 року, жодних претензій до відповідача позивач не пред`являв, більше того, в подальшому, шляхом підписання оновленої заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, фактично підтвердив свої кредитні правовідносини з банком. Позивач звернувся з відповідною анкетою-заявою до відповідача 01.03.2021 року та просив про надання йому банківських послуг. Тобто позивач сам виявив бажання, щоб банк надав йому кредит, дію якого було продовжено на підставі оновленої заяви позивача про приєднання до Умов та Правил. В свою чергу в 2024 році позивач пред`явив цей позов та вказав, що умови кредитного договору є несправедливими, а відтак просив застосувати до нього наслідки нікчемності. В такій поведінці позивача явно вбачаються ознаки недобросовісності та намагання ухилитися від виконання зобов`язань за договором. За змістом ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач не вказав, яким саме законом встановлено недійсність кредитного договору, укладеного з банком у формі анкети-заяви до договору про надання банківських послуг. Отже, укладений сторонами кредитний догові не є нікчемним, банком та позичальником при його укладенні було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, договір укладено у письмовій формі у відповідності до вимог чинного законодавства. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування наслідків нікчемності договору про надання банківських послуг у вигляді анкети-заяви від 01.03.2021 року, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позовні вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними належними, допустимими та достатніми доказами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», а у позові відмовлено, з відповідача судовий збір та судові витрати позивача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed