Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Позивач ТзОВ «Сучасний Факторинг» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09.02.2022 між ТОВ «Сучасний Факторинг» та [PERSON] було укладено Кредитний договір у формі Заяви приєднання до Кредитного договору по продукту «Кредит на товар» № 10221187425. Предметом Кредитного договору у формі Заяви приєднання є надання позичальнику грошових коштів у розмірі 43 510 грн. 04 коп. Позивач свої зобов`язання перед відповідачкою відповідно до умов договору виконав у повному обсязі, однак, відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, не здійснив в повному обсязі сплату отриманих кредитних коштів, відсотків, передбачених договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 04.12.2024 становить 78 753 гривні 17 копійок, з яких: загальна заборгованість за тілом кредиту 43 510 грн. 04 коп., загальна заборгованість за сумою комісії 35 243 грн. 13 коп. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №10221187425 від 09.02.2022 року в розмірі 78 753 гривень 17 копійок, понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 грн. Розгляд справи здійснювати за відсутності представника ТОВ "Сучасний Фвкторинг". Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Ухвалою суду від 06.02.2025 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив суд розглядати справу за відсутності представника позивача. Проти ухвалення заочного рішення, не заперечує. Відповідач неодноразово у судові засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином про, що в матеріалах справи містяться відповідні докази, заяв чи клопотань не надав, про причини неявки не повідомив, а також не скористався правом ознайомлення з матеріалами справи та подачі відзиву на позов. Статтею 131\~ЦПК України передбачено обов`язок учасників судового процесу повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Як наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням по справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Згідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Нормами ст. 129 Конституції України\~встановлено, що одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Частиною 2 ст. 124 Конституції України\~передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Нормами ст. 129 Конституції України\~встановлено, що одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. Відповідно до ст. 6\~Європейської конвенції\~з прав\~людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У частині четвертій статті 10\~ЦПК України і статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею\~13ЦПК України\~визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до\~статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду\~України «Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі» №14від\~18грудня\~2009року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих\~Конституцією України\~прав і свобод людини та здійснення проголошеного\~Основним Законом\~України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша\~статті 263 ЦПК). Судом встановлено, що 09.02.2022 між ТОВ «Сучасний Факторинг» та [PERSON] було укладено Кредитний договір у формі Заяви приєднання до Кредитного договору по продукту «Кредит на товар» № 10221187425. Предметом Кредитного договору у формі Заяви приєднання є надання позичальнику грошових коштів у розмірі 43 510 грн. 04 коп.. Предметом Кредитного договору у формі Заяви приєднання є надання позичальнику грошових коштів у розмірі 43 510 грн. 04 коп., процентна ставка (звичайна) 4,50 % в місяць, пільгова % ставка\~0,00 %, пільговий період - до 09.08.2022 (включно), строк повернення 09.02.2024 (включно). Також 12.02.2022 р. позичальником було підписано Лист - зобов`язання, Таблицю обчислення загальної вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту. Отже, сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитування кредитними коштами. Заперечень щодо підпису паспорту споживчого кредиту відповідачкою не надано. Підписання відповідачкою паспорту споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення її з умовами кредитування, відповідний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 23.12.2019 р. у справі №572/1169/17, від 12.02.2020р. у справі №382/327/18. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Частиною першою\~ст.638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 статті 1048ЦК України ). Частиною 1\~ст. 1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача суму заборгованості за Заявою приєднанням до Кредитного договору по продукту «Кредитна товар» №10221187425 від 09.02.2022 року заборгованість станом на 04.12.2024 в розмірі 78 753 гривні 17 копійок, з яких: загальна заборгованість за тілом кредиту 43 510 грн. 04 коп., загальна заборгованість за сумою комісії 35 243 грн. 13 коп. Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості виписки з особового рахунку станом на 04.12.2024, який долучений до позовної заяви. Відповідність розрахунку та розміру заборгованості не були спростовані відповідачкою ані змістовними запереченнями, ані окремим контррозрахунком, а тому при ухваленні рішення суд керується розрахунком позивача. Факт користування відповідачем кредитними коштами з використання платіжного засобу не спростовано відповідачем іншими належними доказами. Доказів наявності боргу в іншому розмірі відповідачем не надано. Отже, доказом факту користування відповідачем кредитними коштами та наявність заборгованості є виписка по рахунку, яка є належним доказом надання кредитних коштів. Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 20.10.2020р. у справі № 456/3643/17 (провадження № 61-9882 св20). Згідно\~ст .610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Таким чином, згідно наданих суду документів вбачається, що відповідачка допустила прострочення погашення заборгованості по тілу кредиту, відсоткам, а отже повністю грошові зобов`язання не виконала, чим порушила вимоги ст.ст.1049,\~1048,\~1054 ЦК України. За вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Сучасний Факторинг» підлягають задоволенню та стягненню з [PERSON] на користь позивача підлягає заборгованість за Заявою приєднанням до Кредитного договору по продукту «Кредитна товар» №10221187425 від 09.02.2022 року заборгованість станом на 04.12.2024 в розмірі 78 753 гривні 17 копійок, з яких: загальна заборгованість за тілом кредиту 43 510 грн. 04 коп., загальна заборгованість за сумою комісії 35 243 грн. 13 коп. Відповідно до ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 133, 137, 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп.. При стягненні з відповідачки на користь позивача витрат по оплаті професійної правничої допомоги, суд виходить з наступного. Із положень ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до позову долучені копії наступних документів: Договір №28/08/24 про надання правничої допомоги від 28 серпня 2024 року», додаткова угода № 5, Акт №148 прийому-передачі наданих послуг від 11.12.2024 року, платіжну інструкцію №910042 від 11 вересня 2024 року про перерахування ТОВ «Сучасний Факторинг» Адвокатському об`єднанню «Деналі» 6500 грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 р. у справі№ 922/1964/21 роз`яснила, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р.у справі№922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 р. у справі 904/4507/18. Перевіривши зміст наданих документів, суд зазначає, що заявлені до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 6500 грн. є неспівмірними зі складністю цивільної справи (предметом позовних вимог) та обсягом наданих адвокатським об`єднанням послуг позивачу. З урахуванням часу, витраченого адвокатським об`єднанням на виконання робіт, а також приймаючи до уваги те, що у справі не було відзиву на позов, відповіді на відзив, справа розглядалася без участі обох сторін (їх представників), суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, слід зменшити до 3 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved