Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Рішенням Деснянського районного суду від 21\~січня 2025\~року позов [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та стягнення матеріальної шкоди на утримання дитини задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника на утримання її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , за період з 13 серпня 2021 року по 31 серпня 2024 року в розмірі 68494 грн. 16 коп. (шістдесят вісім тисяч чотириста дев`яносто чотири грн. 16 коп.) та Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника на утримання її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , щомісячно по 9168 грн. 80 коп. (дев`ять тисяч сто шістдесят вісім грн. 80 коп.), починаючи з 01 вересня 2024 року і до досягнення [PERSON] вісімнадцяти років. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Заяву про подання доказів у встановлений частиною 8 статті 141 ЦПК України строк зробив представник позивача, адвокат Середа Д.А., у судовому засіданні 21.01.2025. 23 січня 2025 року представник позивача адвокат Середа Д.А. через систему «Електронний суд» надіслав до суду заяву про стягнення витрат на правничу допомогу у даній справі з доказами понесення позивачем таких витрат. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути заяву без його участі. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник відповідача адвокат Новик М.С., який приймав участь у розгляді справи на підставі ордеру серії СВ № 1096473 від 24.08.2024, повідомлений про розгляд даної заяви через систему «Електронний суд», заяв та клопотань до суду не подав. Відповідно до частин 3, 4 статті 270\~ЦПК України суд,\~що ухвалив\~рішення,\~ухвалює додаткове\~судове рішення\~в тому\~самому складі\~протягом десяти\~днів із\~дня надходження\~відповідної заяви.\~Додаткове судове\~рішення ухвалюється\~в тому\~самому порядку,\~що й\~судове рішення.\~У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270\~ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України). У позовній заяві представник позивача зазначив про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу 20000 грн. Відповідач та її представник у відзиві на позов не зазначили про свою незгоду з орієнтовним розміром витрат на правничу допомогу, визначеним позивачем. Після надання позивачем доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в сумі 15000 грн., відповідач та її представник не подали суду заперечень та не просили зменшити їх розмір, не довели їх неспівмірність. Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Середа Д.А. на підставі договору № 453/24 від 23.07.2024 та додаткової угоди від 23.07.2024 (а.с. 109-110). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 453/24 від 23 липня 2024 року [PERSON] сплатила адвокату відповідно до договору № 453/24 від 23 липня 2024 року - 15000 грн. (а.с. 111). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята\~статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) (п. 40) зазначено, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2\~ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13\~ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності». При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Згідно розрахунку-акту від 22.01.2025 до переліку послуг по наданню правничої допомоги віднесено: ознайомлення з матеріалами справи № 750/11045/21 щодо обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, складання, оформлення та надіслання запиту до ГУНП в Чернігівській області щодо надання довідки про нараховану заробітну плату (грошове забезпечення [PERSON] ), підготовка матеріалів, складання і оформлення позовної заяви 6 годин, вартість 5000 грн., представництво інтересів [PERSON] в Деснянському районному суді м. Чернігова 3 год. 20 хв., вартість 10000 грн. (а.с. 110 на звороті). Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, відповідачем ні у відзиві на позовну заяву, ні при розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення не заявлено про зменшення таких витрат чи про їх не співмірність, а тому суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правничу допомогу у даній справі в розмірі 15000 грн., знаходячи таку\~суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та часу, витраченого представником позивача при підготовці позову до суду та участі у трьох судових засіданнях.

Outcome: approved