Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Орган опіки та піклування м. Черкаси в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] та громадянин Арабської Республіки Єгипет [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] . На момент народження дитини реєстрація народження малолітнього в органах РАЦС відбулася на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. У серпні 2020 року громадянин Арабської Республіки Єгипет [PERSON] та громадянка [PERSON] звернулися до відділу РАЦС із заявою про встановлення батьківства, що передбачено вимогами ст. 126 СК України. 19.08.2020 працівниками правоохоронних органів на території Черкаського жіночого кризового центру виявлено малолітнього [PERSON] без супроводу дорослих, про що складено Акт органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. На підставі даного акту, рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 01.09.2020 № 776 малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 29.09.2020 № 936 малолітнього влаштовано на виховання та спільне проживання в дитячий будинок сімейного типу [PERSON] . Громадянка [PERSON] тривалий час не працює, не має постійного місця проживання, схильна до бродяжництва. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.06.2024 громадянка [PERSON] позбавлена батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] . З пояснень мами-виховательки вбачається, що з моменту влаштування малолітнього на виховання в її родину, батьки із сином не спілкувалися та не зустрічалися, не цікавилися його життям, здоров`ям, духовним та моральним розвитком, не вітали зі святами. Родина Футоймасів перебуває під соціальним супроводом фахівців Черкаського міського центру соціальних служб. За інформацією фахівців Центру протягом 2020-2024 років громадянин Хуссейні Махмуд [PERSON] та [PERSON] не зверталися до них із заявами щодо отримання соціальних послуг, спрямованих на повернення малолітнього на виховання в родину. Станом на листопад 2024 року будь-яких письмових чи усних заяв від громадян [PERSON] або [PERSON] щодо повернення малолітнього сина [PERSON] на виховання у родину до служби у справах дітей Черкаської міської ради не надходило. Засідання Комісії громадяни двічі проігнорували, хоча про час та дату засідання були повідомлені належним чином. Зібраними документами підтверджено, що батьки ухиляються від виконання покладених на них обов`язків по вихованню, утриманню та лікуванню дитини, що виражається в їх бездіяльності та свідомому нехтуванні батьківськими обов`язками, чим позбавили дитину права на належне батьківське виховання та утримання. Комісією не встановлено жодних обставин, які б унеможливлювали виконання батьками обов`язків по вихованню та утриманню малолітнього. Позбавлення батьківських прав громадян повністю відповідає інтересам малолітнього. За таких обставин, змушені звернутися до суду з даним позовом, просять суд позбавити Хуссейні [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , на його утримання, на особовий рахунок дитини у відділенні державного Ощадного банку України, починаючи з 09.01.2025 року та до повноліття дитини. Стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , на його утримання, на особовий рахунок дитини у відділенні державного Ощадного банку України, починаючи з 09.01.2025 року та до повноліття дитини. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.01.2025 року відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.02.2025закрито підготовне провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача - Молчанович Н.О. скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені, із заявами чи клопотаннями до суду не зверталися. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Суд, взявши до уваги висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого. сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб". З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 26.08.2020 року, актовий запис № 01 (видане повторно). Реєстрація народження малолітнього в органах РАЦС відбулася на підставі ст. 135 СК України. Відповідно до Акту органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 19.08.2020 року вбачається, що працівниками правоохоронних органів на території Черкаського жіночого кризового центру виявлено малолітнього [PERSON] без супроводу дорослих. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 01.09.2020 № 776 малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 29.09.2020 № 936 малолітнього [PERSON] влаштовано на виховання та спільне проживання в дитячий будинок сімейного типу [PERSON] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.06.2024 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] . 24.11.2024 року громадянку [PERSON] відвідано за адресою проживання, однак [PERSON] не надала доступ до помешкання. Її було повідомлено про час та дату проведення засідання Комісії. Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Європейська конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Європейської конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»). При цьому, право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Європейської конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Так, в даній конкретній ситуації позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Європейської конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Виходячи з конкретних обставин справи, втручання у право відповідачів здійснюється з метою захисту прав і свобод малолітньої дитини, що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Європейської конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети» такого втручання. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 2 п. 16 Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року вказує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків, як підстава для позбавлення батьків батьківських прав, має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В матеріалах справи мається Висновок Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 18947-01-21 від 15.12.2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав громадян [PERSON] та [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] . Отже, приймаючи до уваги той факт, що відповідачі фактично не приймають участі у вихованні дитини, не надають допомоги на його утримання, протягом тривалого часу свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітнього, тим самим діють всупереч інтересам дитини, позбавляючи його права на належне батьківське виховання та утримання, суд доходить до висновку, що це є підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст.166 СК України вбачається, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку утримувати дитину. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд на вимогу позивача вирішує питання про стягнення аліментів на дитину. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв`язку між останніми. Обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають до задоволення, до стягнення з відповідачів підлягають аліменти на утримання дитини в розмірі по 1/8 частини доходів щомісячно з кожного відповідача, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан відповідачів, які не обмежені у працездатності, отже мають можливість працювати та за рахунок заробітку брати участь в утриманні дитини. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачі не скористалися своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивача.

Outcome: approved