Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до [PERSON] , в якій позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1669049 від 25.01.2020 у розмірі 29200,00 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн та на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Матеріали позовної заяви сформовані в системі «Електронний суд» 14.12.2024 та підписані представником позивача Лановим Євгеном Миколайовичем, який діє на підставі довіреності. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 25.01.2020 в особистому кабінеті на офіційному сайті ТОВ «Мілоан» (кредитодавець), [PERSON] подала Анкету-заяву на кредит № 1669049. ТОВ «Мілоан» направило відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов договору про споживчий кредит № 1669049 від 25.01.2020. Позивач зазначив, що до укладення договору відповідач отримав проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на сайті Товариства, та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до умов кредитного договору № 1669049 від 25.01.2020 року та на підставі платіжного доручення відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10000,00 грн. Відповідач кредитні зобов`язання належним чином не виконала. 20.08.2020 року відповідно до договору факторингу №02/08 ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 1669049 від 25.01.2020 на користь ТОВ «Діджи Фінанс». 24.01.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-понг» укладений договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно з Додатком № 1 до договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит № 1669049 від 25.01.2020. У зв`язку з не виконанням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, утворилася заборгованість у розмірі 29200,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 10000,00 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 17200,00 грн, заборгованість за комісію 1000,00 грн, заборгованість за пенею 1000,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 19.12.2024 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. До судового засідання представник позивача не з`явився, через підсистему «Електронний суд» надіслав заяву, відповідно до якої просив позов задовольнити та розглядати справу без участі представника позивача. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач до судового засідання неодноразово не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу її зареєстрованого місця проживання. Клопотання про відкладення справи та відзив до суду не надходили. Відповідно до ч. 2 ст.\~43\~ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст.\~131\~ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно\~зі\~ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч.4 ст.\~223, ст.\~280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував представник позивача. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, суд не здійснював. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково на підставі наступного. Судом встановлено, що [PERSON] 25.01.2020 дистанційно в електронній формі заповнила Анкету-заяву на кредит № 1669049, відповідно до якої сума кредиту\~10000,00 грн; строк кредиту\~30 днів з 25.01.2020; дата повернення кредиту 24.02.2020; сума до повернення\~14000,00 грн; комісія за надання кредиту\~1000,00 грн нараховується одноразово за ставкою 10,00% від суми кредиту за договором, проценти за користування кредитом\~3000,00 грн нараховуються за ставкою 1,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, яка погоджена кредитодавцем 25.01.2020. 25.01.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] дистанційно в електронній формі укладений кредитний договір №1669049 (індивідуальна частина) (далі Договір), відповідно до умов якого [PERSON] наданий кредит у розмірі 10000,00 грн строком на 30 днів з 25.01.2020: термін повернення кредиту 24.02.2020 (п.п.1.2 -1.3 Договору). Відповідно до п.1.5. Договору сукупна вартість кредиту, що включає загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити позичальник за Договором (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 4000,00 грн в грошовому виразі та 487,00 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п.1.5.1-1.5.2 Договору. Сукупна вартість кредиту розрахована виходячи з припущення, що Договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що позикодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договору. Комісія за надання кредиту 1000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п.п.1.5.1. Договору). Проценти за користування кредитом 3000,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,00 відсоток від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.п.1.5.2. Договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.п.1.6. Договору). Згідно з п.2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки позичальника, зареєстрованої позичальником для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua. Відповідно до Додатку № 1 до кредитного договору № 1669049 від 25.01.2020 (Графік розрахунків), дата платежу 24.02.2020, кредит\~10000,00 грн, комісія за надання кредиту 1000,00 грн, проценти\~3000,00 грн, разом\~14000,00 грн. Відповідно до ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.\~Якщо сторони\~домовилися укласти\~договір у\~певній формі,\~він вважається\~укладеним з\~моменту надання\~йому цієї\~форми,\~навіть якщо\~законом ця\~форма для\~даного виду\~договорів не\~вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Стаття 652 ЦК України\~дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України,\~може мати\~електронну форму.\~Договір,\~укладений в\~електронній формі,\~є таким,\~що укладений\~у письмовому\~вигляді (ст.ст.\~205,\~207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України\~договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічна правова позиції викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19. Суд дійшов висновку, що Договір від 25.01.2020 підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено його укладання сторонами, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля, договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Відповідач з викладеними у договорі умовами кредитування погодилася без будь-яких зауважень або застережень, що свідчить про наявність волевиявлення відповідача на укладення такого договору саме на таких умовах. Тож, уклавши Кредитний договір № 1669040 від 25.01.2020 року сторони досягли усіх істотних умов щодо взятих на себе зобов`язань. ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання перед відповідачем за Договором виконало та надало кредит шляхом перерахування кредитних коштів на картковий рахунок в сумі 10000,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 14315734 від 25.01.2020 року. Відповідно до ч. 1ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. 20.08.2020 року відповідно до договору факторингу №02/08 та згідно з витягом з Додатку до договору факторингу, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 1669049 від 25.01.2020 на користь ТОВ «Діджи Фінанс». 24.01.2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-понг» укладений договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно з витягом з Додатку до договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит № 1669049 від 25.01.2020 в розмірі 29200,00 грн. На виконання умов Договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» сплатило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» плату, що підтверджується повідомленням директора ТОВ «Діджи Фінанс» Романенка М.Е. від 13.11.2024 № 1/15. Згідно ч. 1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» ПІНГ-ПОНГ» перейшли всі права первісного кредитора у зобов`язаннях за кредитним договором № 1669049 від 25.01.2020 року. 02.09.2024 року позивач направив відповідачу досудову вимогу про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити заборгованість у розмірі 29200,00 грн. Однак, відповідач умови щодо повернення кредиту належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Так, згідно розрахунку заборгованості за договором № 1669049 від 25.01.2020 року заборгованість становить 29200,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 10000,00 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 17200,00 грн, заборгованість за комісію 1000,00 грн, заборгованість за пенею 1000,00 грн. Відповідно до статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1статті 530 ЦК України). Статтею 627\~ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною 1 статті 638\~ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною 1 статті 1055\~ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Вирішуючи питання про розмір заборгованості суд вказує, що за абз. 2 ч. 1\~ст. 1048 ЦК\~в разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, тобто у межах погодженого сторонами кредитування. Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги за ч. 2\~ст. 1050 ЦК. За умовами укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] договору № 1669049 від 25.01.2020, сторони погодили, що строк користування кредитом становить 30 днів, з 25.01.2020 року по 24.02.2020 року, проте відповідно до складеного ТОВ «Мілоан» розрахунку, відсотки за користування кредитними коштами нараховувалися позичальнику по 24.04.2020 року. Згідно з ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) зазначено, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості». У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Отже, після спливу строку кредитування, а саме з 25.02.2020 року припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за договором. Суд зазначає, що нарахування відповідачу відсотків поза межами дії укладеного договору суперечить вимогам закону. Здійснивши розрахунок процентів суд установив, що за період з 25.01.2020 по 24.02.2020 (30 днів) розмір процентів складає 3000,00 грн (10000,00 х 1,00% х 30), що узгоджується із визначеною у Додатку № 1 до договору про споживчий кредит № 1669049 від 25.01.2020 сумою процентів за користування кредитом (3000,00 грн). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України\~«Про захист\~прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з набуттям чинності Закону України\~«Про споживче\~кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже Законом України\~«Про споживче\~кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» Правління Національного\~банку України\~постановою від\~08\~червня 2017\~року №\~49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Отже, дії Товариства щодо встановлення у кредитному договорі комісії за обслуговування кредитної заборгованості та вимога про стягнення нарахованої комісії правомірні. Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19. Суд погоджується з вимогами позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 1\~000,00 грн, так як стягнення пені передбачено п. 4.1 Договору, судом встановлений факт невиконання відповідачем, як позичальником зобов`язань за кредитним договором, що у відповідності до\~ст. 611 ЦК України\~передбачає можливість настання таких наслідків порушення зобов`язання. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 1669049 від 25.01.2020 року у розмірі 15000,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту\~10000,00 грн; заборгованість за відсотками - 3000,00 грн, заборгованість за комісією\~1000,00 грн; заборгованість за пенею 1000,00 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову\~та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою. Дана правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, суду надано договір про надання правової допомоги №43657029 від 07.08.2024 року; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 11.11.2024 року; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом щодо надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ПІНГ-ПОНГ» від 11.11.2024 року; додаткову угоду №16669049 від 11.11.2024 року до договору № 43657029 про надання правової допомоги від 07.08.2024 року прийому-передачі виконаної допомоги за договором про надання правової допомоги від 12.03.2021 року. Так, з акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 11.11.2024 року вбачається, що адвокат Білецький Б.М. надав ТОВ «ПІНГ-ПОНГ» правничу (правову допомогу) загальною вартістю 6000,00 грн, зокрема: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів клієнта, вартість - 2250,00 грн; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, вартість 3000,00 грн; формування додатків до позовної заяви (письмові докази), вартість 750 грн (п.1); послуги надані в повному обсязі та із дотриманням інших умов основного договору (п.3). Акт підписаний сторонами без зауважень. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial