Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з Російської Федерації в особі уряду Російської Федерації на її користь моральну шкоду у розмірі 50\~000\~000,00 гривень, що на день заявлення позовних вимог у еквівалентах складає 1\~228\~501,23 доларів США, або 1\~134\~350,16 Євро. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 24.02.2022 року Російська Федерація розпочала військову агресію проти України, вчинивши терористичний широкомасштабний збройний напад. На території України йде війна із застосування сучасних систем озброєння, країною агресором здійснюється терор мирного населення, відбувається масове знищення інфраструктури. У збройному нападі на Україну на початковому етапі приймало участь більше 200 тисяч російських військовослужбовців та кількість їх постійно збільшується. Із-за військової агресії значні території України виявились окупованим іноземним російським військом. По не окупованим територіям ведуться постійні обстріли, перш за все потужними ракетами та дронами - камікадзе. Тривають важкі бої безпосередньо по лініям зіткнення. Лінія фронту складає понад 1000\~км. Після початку військового вторгнення російської федерації Указом Президента України від 24.02.2022 року №\~64/2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №\~2102IX, в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який потім неодноразово продовжувався. Вчинена військова збройна агресія Російської Федерації проти України є загальновідомим фактом і у контексті цього позову не підлягає окремому доведенню. Військова збройна агресія Російської Федерації, беззаперечно, спричинила тяжкі наслідки, як для держави у цілому, так і громадян України. Спричиненні такі наслідки і для позивача, та її родини. Зокрема, їй спричинено моральне, і фізичне травмування через війну. Позивач [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, уродженкою с.\~Берестовець, Уманського району, Черкаської області. Була одружена з [PERSON] , 1951 року народження, з котрим розлучилась у 2004 році. Після розлучення зберегли цивілізовані нормальні стосунки. Сім`я проживала у м.\~Вишгороді. У шлюбі народилось двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Своє довоєнне життя та життя своєї родини вважає щасливим. Колишній чоловік останніми роками хворів, пережив інсульт, але вся родина його підтримувала. Нажаль, [INFO] від ускладнень від Covid\~- 19 чоловік [PERSON] помер, що було родинним горем. Не встигла вщухнути біль від цієї болючої втрати, як почалася війна, розпочата 24.02.2022 року широкомасштабним збройним військовим нападом Російської Федерації на Україну. Війна без перебільшення стала величезним психологічним стресом для [PERSON] і родини. Російські загарбники наступали на Україну з багатьох напрямків, у тому числі на Київщину. У перший же день м.\~Київ, і м.\~Вишгород були обстріляні ракетами. Майже за добу загарбники наблизилися і до м.\~Києва та м.\~Вишгорода. Позивач перебувала у страху і паніці, охоплював відчай, з`являлося почуття безвиході. Боялася звичайно і за себе, але більше за синів і їх сім`ї, своїх внуків. Сини умовах ворожої навали на Україну стали добровольцями на захист України. Молодший син [PERSON] воює до сьогоднішнього дня, старший [PERSON] демобілізований з численними хворобами. Після того, як сини пішли на війну, [PERSON] залишилась у м.\~Вишгороді одна. Нікуди виїжджати не хотіла. Постійно було чути відлуння боїв і вибухів. Сирени тривоги і ракетні обстріли були звичайним явищем. Безумовно, що було дуже страшно. Емоції були вкрай негативні. Як мною вказано вище я боялась і за себе, і за родину. Щоб якось розрадити і не зійти з розуму від напруги, ходила до квартири покійного чоловіка, за адресою: [ADDRESS] , прибирати її. Черговий раз знаходилась там 23.11.2022 року. У цей день росіяни обстріляли місто п`ятьма ракетами і одна із них здійснила влучення біля будинку, у якому знаходилась [PERSON] . Будинок був зруйнований, як і квартира покійного чоловіка. [PERSON] була поранена, втратила свідомість, прийшла до тями під руїнами, нічого не пам`ятала і не розуміла. Згадувався тільки великий вогняний клубок і все. У такому стані доправили до Вишгородської центральної районної лікарні, де лікувалась. Це оформлено довідкою травмпункту №\~273, у якій фіксується попередній діагноз: закриті переломи лівої п`яткової кістки зі зміщенням. Довідкою від 25.11.2022 року, зафіксовані додаткові травмування: мінно-вибухова травма, множинні підшкірні гематоми тулуба, ЗЧМТ. За результатами стаціонарного лікування оформлена виписка КНП «Вишгородська ЦРЛ» №\~3442/1587 (період 25.11.2022 року - 28.11.2022 року), якою підтверджувався діагноз: мінно-вибухова травма та струс головного мозгу із цефалгічним синдромом, церебро-астенічним синдромом. Згодом ТОВ «Медичний центр діагностики МРТ» було здійснено МРТ лівого гомілкового суглобу. Довідкою від 24.08.2023 року зафіксовано діагноз: ознаки консолідованого перелому п`яткової та таранної кісток, вільні кісткові тіла, частковий розрив передньої таранно-малогомілкової зв`язки, п`ятково-малогомілкової зв`язки, інтерстиційний надрив дельтовидної зв`язки, остеоартроз 2 ст., синовий, набряк м`яких тканин. Таким чином, факт травмування [PERSON] є офіційно підтвердженим. За фактом ракетного обстрілу, у результаті якого постраждала і позивач, 23.11.2022 року СУ ГУ СБУ у м.\~Києві та Київський області до ЄРДР внесені відомості у кримінальному провадженні №\~2202210110000661 за ознаками ч.\~2 ст.\~438 КК України, за фабулою фіксується нанесення у цей день збройними силами Російської Федерації ракетного удару по м. Вишгороду з пошкодженням житлового будинку [ADDRESS] , загибеллю і пораненню людей. У межах кримінального провадження №\~2202210110000661 призначались стосовно [PERSON] судово-медична експертиза, за результатами якого оформлено висновок експерта №\~34осв-2022. Експертиза призначалась 28.11.2022 року, закінчена 13.01.2023 року. Вказаним висновком підтверджено травмування [PERSON] . Отримане поранення посилило психотравмування позивача. [PERSON] і до цього було психологічно тяжко із-за війни, а після поранення стало ще тяжче. Позивач літня жінка і чітко усвідомлюю, що у її віці поранення лікуються складно. Війна продовжується, тому психологічні проблеми прогресують. На цьому фоні прогресують і фізичні недуги: часто болить серце, постійно підвищується тиск, страждає безсонням. Про все пережите у війну, більш детально описано у поясненні [PERSON] , яке надано адвокату Лупейко\~О.В., котрий здійснює правовий захист позивача. Виходячи з вищевикладеного, [PERSON] впевнено стверджує, що війна, яку розпочала Російська Федерація проти України, вочевидь спричинила їй глибоке психотравмування та заподіяла моральну шкоду. Вважає, що країна-агресор має відшкодувати заподіяну нею шкоду, яку [PERSON] оцінює у 50\~000\~000,00 грн. і не рахує цю суму завищеною. На переконання позивача, той біль, що пережила та переживає й сьогодні, вартує набагато більшого. Про всю гамму своїх емоційних почуттів під час війни [PERSON] повідомила спеціаліста-психолога [PERSON] , котрому замовлялось її психологічне дослідження. За його деталізованим висновком від 10.07.2024 року, позивачу спричинено психотравмування та, заподіяно моральну шкоду. При цьому, за вказаним спеціалізованим висновком спричинена [PERSON] моральна шкода знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі збройним нападом на Україну Російської Федерації. 09.08.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 29.11.2024 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі з викладених у позові підстав та надав аналогічні пояснення викладеним у позові. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Відзив на позовну заяву у встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк не направив. Відповідно до правових позицій, викладених у Постанові КЦС ВС від 14.04.2022 року у справі №\~308/9708/19, після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено Російську Федерацію, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії Російської Федерації, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Кріт того, у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24.02.2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до посольства Російської Федерації в Україні з огляду на припинення його роботи на території України. Верховний Суд установив підстави для висновку про те, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства Російської Федерації в Україні запитів щодо згоди Російської Федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням Російською Федерацією збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24.02.2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з Російською Федерацією. Судом було вжито усіх можливих процесуальних заходів задля належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання та створення учасникам процесу належних умов для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надано сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення, відповідно до положень статей 280, 282 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.\~1 ст.\~15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.\~1 ст.\~16 ЦК України). Відповідно до ч.\~1 ст.\~4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч.\~1 ст.\~5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України. У статті 129 Конституції України, закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. Частиною 1 статті 12\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу приписів ч.\~1, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, що підтверджується копією її паспорта, наявного у справі. 10.12.2004 року [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] виданого 10.12.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області. Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 20.04.2023 року, [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] , та перейшла у спадок сину [PERSON] . З 17.06.2021 року [PERSON] зареєстрована та проживає в будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.11.2022 року вбачається, що Слідчим управлінням ГУ СБУ у м. Києві та Київській області Вишгородським районним управлінням ГУ НП у Київській області 23.11.2022 року 17:43:03 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.\~2 ст.\~438 КК України. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 23.11.2022 року близько 14 години 05 хвилин, представниками збройних сил Російської Федерації, завдано ракетного удару по м.\~Вишгород Київської області, внаслідок чого спричинили пошкодження будинку під [ADDRESS] , загибель та поранення цивільних осіб. [INFO] , [PERSON] [INFO] , отримала травму та встановлено діагноз: закритий перелом лівої п`яткової кістки зі зміщенням, що підтверджується довідкою виданою 25.11.2022 року №\~3273 травмпунктом КНП «Вишгородська центральна районна лікарня» ВМР. Відповідно до довідки від 25.11.2022 року хірургічного відділення КНП «Вишгородська центральна районна лікарня» ВМР, [PERSON] , [INFO] , діагностовано: мінно-вибухова травма. Множинні підшкірні гематоми тулуба. Забій м`яких тканин лівої стопи. ЗЧМТ. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №\~3442/1587 [PERSON] [INFO] , перебувала на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КНП «Вишгородська центральна районна лікарня» ВМР з 25.11.2022 року по 28.11.2022 року. 24.08.2023 року [PERSON] , [INFO] , пройшла обстеження в ТОВ «Медичний центр діагности «МРТ» згідно висновку якого, МР ознаки консолідованого перелому п`яткової та таранної кісток. Вільні кісткові тіла. Частковий розрив передньої таранно-малогомілкової зв`язки, п`яткова-малогомілкової зв`язки. Інтерстиційний надрив дельтовидної зв`язки. Остеоартроз 2 ст. Синовіїт. Набряк м`яких тканин. Як вбачається з висновку експерта №\~34осв.-2022 року, проведено експертизу за матеріалами кримінального провадження від 23.11.2022 року, на підставі постанови старшого слідчого ВРЗЗС СВ Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області лейтенанта [PERSON] , відносно [PERSON] , [INFO] , обставини справи: 23.11.2022 року внаслідок ракетного обстрілу Збройними силами Російської Федерації відбулося влучання ракети в житловий будинок [ADDRESS] , внаслідок чого [PERSON] , [INFO] , перебуваючи в квартирі [ADDRESS] , отримала тілесні ушкодження. На вирішення експертизи поставлені питання: 1. Які тілесні ушкодження маються на тілі [PERSON] , [INFO] , їх характер, локалізація, механізм та давність утворення? 2.\~Яка ступінь тяжкості кожного окремо та всіх у сукупності тілесних ушкоджень, наявних на тілі [PERSON] , [INFO] ? Згідно висновку експерта №\~34осв.-2022 року, при освідуванні [PERSON] , [INFO] , 28.11.2022 року з урахуванням даних наданої медичної документації та консультативного заключення консультанта-рентгенолого у останньої виявлені тілесні ушкодження у вигляді: а)\~забою мяких тканин тім`яної області зліва; б)\~синців (в проекції нижнього края правої лопатки, у поперекової області зліва/два/, по задній поверхні правої гомілки у верхній та середній третині, по задній поверхні лівого стегна у нижній третині, в проекції зовнішнього краю лівої лопатки); в)\~перелома лівої п`яткової кістки. Вищезазначені тілесні ушкодження могли виникнути від дії топого (-их) предмета (-ів), можливо у строк 23.11.2022 року та за обставин, що викладені у постанові про призначення даної експертизи. На підставі заяви [PERSON] від 10.04.2024 року про проведення психологічного дослідження, спеціалістом-психологом [PERSON] проведено психологічне дослідження [PERSON] , [INFO] , на предмет психотравмування та визначення розміру моральної шкоди, спричиненої їй у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, за результатами якого видано висновок спеціаліста-психолога від 31.05.2024 року. Згідно з висновком спеціаліста-психолога від 31.05.2024 року: 1.\~Досліджена ситуація, пов`язана зі впливом на життя і здоров`я [PERSON] збройної агресії Російської Федерації на Україну, є, беззаперечно, психотравмуючою для неї. 2.\~Глибина інтенсивності, протяжність психотравмуючого впливу на особистість [PERSON] за обставинами, що були піддані дослідженню, є надзвичайними, гіпертрофованими і потенційно небезпечними для її фізичного і психологічного здоров`я. 3.\~За обставин, які розглянуті у дослідженні, заявниці [PERSON] завдано моральної шкоди. 4.\~Між спричиненою заявниці [PERSON] моральною шкодою та психотравмуючими факторами, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. 5. Визначений самостійно [PERSON] розмір морального відшкодування за завдану моральну шкоду є адекватним психотравмуючій ситуації. Рекомендований розмір морального відшкодування [PERSON] за даними психологічного дослідження встановлюється у 50\~000\~000,00 (п`ятдесят мільйонів) гривень, у т.ч. з урахуванням фактору, що сама [PERSON] вважає таку суму мінімально адекватною для можливого часткового відновлення морального (психологічного) здоров`я. До позовної заяви долучено письмові пояснення [PERSON] , надані нею у відповідності до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». За своїм змістом вони аналогічні змісту позовної заяви та поясненням, наданими позивачем безпосередньо в судовому засіданні, тому суд не вбачає за необхідне надавати їм окрему оцінку як письмовому доказу. З 2014 року Російська Федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14.12.1974 року, як акт збройної агресії. Згідно заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 року №\~337-VІІІ, збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20.02.2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії). Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07.04.2014 року) та «Луганської народної республіки» (27.04.2014 року). Третя фаза збройної агресії Російської Федерації розпочалася 27.08.2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації. 24.02.2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії Російської Федерації проти України - повномасштабне вторгнення Збройних Сил Російської Федерації на суверенну територію України. Указом Президента України від 24.02.2022 року №\~64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №\~2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року. Закон України\~«Про міжнародне\~приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави. Водночас міжнародно-правові норми про юрисдикційний імунітет держави уніфіковано у двох конвенціях: Європейській конвенції про імунітет держав, прийнятій Радою Європи 16 травня 1972 року, та Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятій резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї 02.12.2004 року. Ці Конвенції втілюють концепцію обмеженого імунітету держави, визначають, в якій формі є можливою відмова держави від імунітету («явно виражена відмова від імунітету» на підставі укладеного міжнародного договору чи контракту, або «відмова від імунітету, яка передбачається», коли іноземна держава вступає у судовий процес і подає зустрічний позов у суді іноземної держави), а також закріплюють перелік категорій справ, у яких держава не користується імунітетом у суді іншої держави-учасниці. Як Європейська конвенція про імунітет держав 1972 року (стаття\~11), так і Конвенція ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року (стаття\~12) передбачають, що Договірна держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді справи в суді іншої Договірної держави, який зазвичай має компетенцію розглядати справи, які стосуються грошової компенсації (відшкодування) у разі смерті чи заподіяння тілесного ушкодження особі чи заподіяння шкоди майну або його втрати в результаті дій чи бездіяльності держави, якщо така дія чи бездіяльність мали місце повністю або частково на території держави суду. У рішенні від 23.03.2010 року у справі «Цудак проти Литви» (Cudakv.Lithuania) ЄСПЛ визнав існування звичаєвих норм у питаннях державного імунітету, переважання в міжнародній практиці теорії обмеженого імунітету держави, але наголосив на тому, що обмеження має переслідувати законну мету та бути пропорційним такій меті. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Російської Федерації в особі уряду Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок збройної агресії Російської Федерації на території України. У цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії Російської Федерації) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. Дії іноземної держави вийшли за межі своїх суверенних прав, оскільки будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну. У пункті 4 частини першої статті 2 Статуту ООН закріплений принцип, згідно з яким всі Члени Організації Об`єднаних Націй утримуються у своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-якимось іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй. Отже, починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства Російської Федерації в Україні запитів щодо згоди Російської Федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням Російською Федерацією збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А починаючи з 24.02.2022 року таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних відносин України з Російською Федерацією. У постанові від 22.06.2022 у справі №\~311/498/20, Верховний Суд також зазначив, що у разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й Російською Федерацією, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом. Таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18.05.2022 року у справі №\~428/11673/19 (провадження №\~61-8291св21) та у справі №\~760/17232/20-ц (провадження №\~61-15925св21), зазначивши додаткові аргументи непоширення судового імунітету Російської Федерації у спірних правовідносинах, а саме: підтримання юрисдикційного імунітету Російської Федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; судовий імунітет Російської Федерації не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету Російської Федерації є несумісним із міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення Російською Федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом. Отже, Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України. Таким чином, Російська Федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме Російська Федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. Відповідно до ч.\~1, 2 ст.\~23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно до ч.\~1 ст.\~1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.\~1 ст.\~1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно до ч.\~1 ст.\~1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ч.\~3, 5 ст.\~23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього. При цьому на потерпілого (позивача) покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу). У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини цих органів та осіб. Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого. У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується потерпілому (позивачеві) одноразовим платежем, а також іншим майном або в інший спосіб. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.12.2020 року в справі №\~752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01.09.2020 року у справі №\~216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23\~ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v.\~BULGARIA, №\~68490/01, §\~62, ЄСПЛ, 12.07.2007 року). Також, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Беззаперечно, що кожен громадянин, який проживав в Україні, у тому числі громадяни України, які були вимушені шукати безпечні умови для свого життя та життя своєї родини внаслідок збройної агресії Російської Федерації, прийняли рішення виїхати на період воєнного стану за межі України, зазнали безумовних моральних страждань. Беззаперечно, що кожен громадянин, який не покинув територію України, не відчуває себе в безпеці після введення в Україні воєнного стану, був позбавлений звичного ритму життя, звичайного спілкування з близькими та друзями. Проте це не позбавляє особу, яка звернулась до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації обов`язку обґрунтувати та довести у суді належними доказами, а суд - обов`язку встановити на підставі наданих доказів елементи правопорушення, що призвело до завдання моральної шкоди (не тільки наявність шкоди, але й те, що вона є наслідком саме діяння держави-відповідача (причинно-наслідковий зв`язок). Позивач [PERSON] просить стягнути з Російської Федерації в якості відшкодування моральної шкоди суму коштів в розмірі 50\~000\~000,00 гривень, що на день заявлення позовних вимог у еквівалентах складає 1\~228\~501,23 доларів США, або 1\~134\~350,16 Євро. Частиною 1 статті 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду, суд бере до уваги, що в національному та міжнародному законодавстві відсутні чітко визначені критерії для обчислення розміру компенсації моральної шкоди у грошову еквіваленті. Натомість спори зі схожими правовідносинами були предметом розгляду ЄСПЛ. Зокрема, суд бере до увагу рішення ЄСПЛ у справі «Грузія проти Росії (ІІ)» (заява №\~38263/08, рішення Великої Палати від 28.04.2023), яким ЄСПЛ зобов`язав Росію сплатити Грузії багатомільйонні компенсації за порушення прав грузин внаслідок російської збройної агресії у 2008 році, зокрема, ЄСПЛ присудив 8\~240\~000,00 євро в якості компенсації моральної шкоди щонайменше 412 особам, постраждалим від відсутності адекватного розслідування російською стороною загибелі цивільних під час активної фази бойових дій, що умовно складає по 20\~000,00 євро на одну особу. З урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин, характеру спричиненої їй моральної шкоди, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що визначений позивачем розмір грошової компенсації моральної шкоди є непропорційним засадам справедливості та розумності. Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації за спричинену позивачу моральної шкоди, суд виходить із тривалості порушення, яке продовжує існувати і на даний час, його наслідків для позивача, яка змушена докладати зусиль для влаштування свого побуту внаслідок втрати житла, вік позивача, для якої такі кардинальні зміни в її житті є складними та обтяжливими. Враховуючи характер душевних страждань, стресу, яких позивач зазнала у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України і повністю обґрунтованих побоювань за свою безпеку та безпеку своєї родини, а також характер та обсяг страждань, які полягають у порушенні налагодженого способу життя та змушення її докладати зусиль для досягнення звичного життя, суд, здійснюючи свою оцінку на основі справедливості, вважає розумним присудити позивачу в якості відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 5\~000\~000,00 гривень. При цьому висновок спеціаліста-психолога від 31.05.2024 року в частині завдання моральної шкоди в розмірі 50\~000\~000,00 грн. суд вважає завищеним, що не може вважатися співмірним із змістом порушених прав та їх обсягів, виходячи з підстав обґрунтованих у позові. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На переконання суду, відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 5\~000\~000,00\~гривень відповідатиме заподіяним їй моральним стражданням і буде достатнім та необхідним для відшкодування спричиненої шкоди та відновлення душевного стану. Крім того, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (стаття 524 ЦК України). Тлумачення частини другої статті 524\~ЦК України свідчить, що учасники цивільного обороту можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті в договорі. Отже, підстав для допустимості визначення відшкодування (компенсації) шкоди в іноземній валюті, окрім випадків якщо зокрема, її викрадено, чинний ЦК не містить. Вказаний розмір моральної шкоди заподіяної позивачу суд вважає достатнім та справедливим, виходячи із обставин справи та наданих позивачем доказів. Відповідно до курсу провідних валют, що були встановлені Нацбанком України на четвер 06.08.2024 року (дата подання позову), склали: Долар США (USD)\~41,1966 грн.; Євро (EUR)\~45,1474 грн. Відповідно до ч.\~1 ст.\~141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.\~6 ст.\~141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 22 стаття 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Враховуючи викладене, з відповідача в дохід держави України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 13\~420,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial