Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.07.2023 року по 07.08.2023 року в сумі 15\~590,38 грн., стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 79\~151,16 грн. В обґрунтування позову вказав, що з 30.08.2021 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем та 04.08.2023 року його було звільнено за угодою сторін. Однак починаючи з липня 2023 року відповідач не виплачував йому заробітну плату. Позивач звертався до відповідача із заявою про виплату заборгованості по заробітній платі, однак відповіді так і не отримав. За таких обставин просить стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.07.2023 року до 07.08.2023 року в розмірі 15590,38 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.08.2023 року по 06.02.2024 року у розмірі 79151,16 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08.05.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного\~провадження з викликом (повідомленням)\~учасників справи. Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України. Відповідно до\~ч.\~2ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша статті 233 КЗпП України). Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Оскільки відповідачем не надано доказів письмового повідомлення позивача про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, то суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] з 30.08.2021 року по серпень 2023 року являвся працівником ТОВ «Дієса». Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст.\~116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч. 1 ст.\~117\~КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до\~п.\~162.1\~ст.\~162\~Податкового кодексу\~України платниками\~податку на\~доходи фізичних\~осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Згідно п. 164.2 ст. 164 цього Кодексу до бази оподаткування цим податком належать доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту). Відповідно до п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами. Крім того, згідно п. 16-1 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є, зокрема, особи, визначені\~пунктом 162.1\~статті 162 цього Кодексу. Ставка збору на момент спірних правовідносин становила 1,5%. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору з доходів особи, визначені\~пунктом 162.1\~статті 162 цього Кодексу, здійснюються в порядку, встановленому для податку на доходи фізичних осіб. Згідно п. 14.1.180. ст. 14 Податкового кодексу України\~податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок на доходи фізичних осіб до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому\~статтею 18 та\~розділом IV\~цього Кодексу. Тобто, із нарахованої працівнику заробітної плати роботодавець як податковий агент вираховує податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, якій самостійно сплачує до державного бюджету замість свого працівника. При цьому, працівник отримує дохід вже після сплати з нього податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Згідно Відомостей ПФ України про застраховану особу [PERSON] він у червні 2023 року отримав від ТОВ «Дієса» (ЄДРПОУ 36483471) дохід у розмірі 16118,92 грн., за липень 2023 року 6700 грн., та серпень 2023 року 9265,25 грн. (а.с. 214-215). 23.02.2024 року позивач подав засобами поштового зв`язку заяву, в якій просив здійснити виплати йому належних сум після звільнення з роботи (а.с. 8-9). Як вбачається з наданих відповідачем розрахункових листів за червень, липень та серпень 2023 року [PERSON] мав оклад 6700 грн. Так, за червень 2023 року йому нараховано 16118,92 грн., з яких 6700 грн. оклад, 9418,92 грн. премія. За липень 2023 року позивачу нараховано заробітну плату у розмірі 6700 грн. (оклад). За серпень 2023 року позивачу нараховано 9265,25 грн., що є компенсацією відпустки (а.с. 201-202). Тобто, з урахуванням відрахувань податку на доходи фізичних осіб (18%) та військового збору (1,5%) [PERSON] відповідачем повинна бути виплачена заробітна плата за червень 2023 року у розмірі 16118,92х(100%-18%-1,5%) = 12975,73 грн., за липень 2023 року 6700х(100%-18%-1,5%) = 5393,50 грн., за серпень 2023 року 9265,25х(100%-18%-1,5%) = 7458,52 грн. При цьому, згідно з виписки по картковому рахунку від відповідача позивачу надходили такі грошові кошти, а саме: 27.06.2023 року - 2451,99 грн. заробітна плата за червень 2023 року; 21.07.2023 року - 2941,91 грн. заробітна плата за червень 2023 року; 31.07.2023 року 7582,23 грн. заробітна плата за червень 2023 року, а всього за червень 2023 року разом 2451,99+2941,91+7582,23 = 12976,13 грн.; 07.08.2023 року 5393,50 грн. заробітна плата за липень 2023 року; 07.08.2023 року 7458,52 грн. заробітна палата за серпень 2023 року (а.с. 216-223). Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати відсутня. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.\~77-80\~цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст.\~69, ст.\~76 ЦПК України). Згідно ч.ч.\~3,\~4\~ст.\~12\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відтак, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, встановлені ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд позбавлений можливості самостійно витребовувати від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи та докази. У свою чергу, позивачем не надано жодних доказів того, що розмір його заробітної плати є іншим ніж той, який вказаний у досліджених судом документах. Правом на подання клопотань про витребування доказів, призначення судових експертиз, які могли б підтвердити дані обставини позивач не скористався. Суд не бере до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості, оскільки вони ґрунтуються на вихідних даних щодо розміру заробітної плати позивача, які не підтверджені жодними доказами. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його безпідставністю та недоведеністю.

Outcome: dismissed