Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

[PERSON] , в особі свого представника адвоката Мухіна О.І., звернулася до суду з позовом до Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус ЗМНО Кияниця Надія Володимирівна, про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , [INFO] . До початку воєнної агресії проти України [PERSON] мешкала у м. Києві. Після 24.02.2022 [PERSON] , як військовозобов`язаного, було мобілізовано до лав ЗСУ, а [PERSON] , з міркувань безпеки, була вимушена іммігрувати через Румунію в Угорщину, де мешкала з 04.03.2022 по 20.05.2022. 21.05.2022 [PERSON] переїхала до Молдови, де знаходилася до травня 2024 року. Незважаючи на відстань, між батьком та донькою було тісні взаємовідносини, вони часто спілкувалися. Весь час, починаючи з 2015 року та до загибелі батька, [PERSON] перебувала на утриманні [PERSON] , оскільки її доходи не забезпечували належний рівень життя позивача. [INFO] батько [PERSON] , перебуваючи у складі Збройних Сил України, загинув внаслідок бойових дій у населеному пункті Зайцеве, що розташоване в Бахмутському районі Донецької області. Позивач після виїзду з України знаходилась у скрутному фінансовому стані, джерелами її існування були кошти, які їй перераховував [PERSON] (до загибелі) та її мати [PERSON] . Перебуваючи у пригніченому стані після загибелі батька, знаходячись за межами України, [PERSON] направила свої сили на навчання. У 2023 році вона отримала право на навчання у Європейському Університеті Лідерства, що знаходиться в Турецькій Республіці Північного Кіпру. З 06.05.2024 [PERSON] продовжує навчання у Європейському Університеті Лідерства, де навчається дотепер. У зв`язку з наведеними життєвими обставинами, скрутним фінансовим станом, в якому знаходилась позивач перебуваючи за межами України, у неї була відсутня можливість реалізації свого права на спадщину, в тому числі отримання грошового забезпечення після смерті батька. Лише у травні 2024 року позивач змогла знайти кошти для виїзду до міста Стамбул в Турецькій Республіці, де знаходиться Генеральне консульство України, і 30.05.2024 позивач, з метою отримання спадщини після загиблого батька, оформила заяву про прийняття спадщини та довіреність на представництво її інтересів на свою мати [PERSON] . 15.07.2024 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Н.В. отримано заяву [PERSON] про прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] [PERSON] , після чого заведено спадкову справу № 48/2024. 15.07.2024 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Н.В. було направлено [PERSON] повідомлення № 253/02-14 про те, що нею пропущено строк для прийняття спадщини. Як зазначає позивач, враховуючи той факт, що перебування на території України з 24.02.2022 є небезпечним з огляду на військові дії РФ, у тому числі на території Запорізької міської територіальної громади, у зв`язку з чим [PERSON] вимушена перебувати і навчатися за кордоном, нею пропущено строк на прийняття спадщини з поважних причин. Посилаючись на вказані обставини позивач, просила визначити [PERSON] додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , а також стягнути із Запорізької міської ради на користь [PERSON] судові витрати. Ухвалою судді від 05.11.2024 позовну заяву [PERSON] , залишено без руху, та надано позивачу строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви. 13.11.2024 на адресу суду надійшла заява [PERSON] , в особі представника-адвоката Мухіна О.І., якою усунуто недоліки, про які зазначено в ухвалі від 05.11.2024. Ухвалою судді від 14.11.2024 у цій справі прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Цією ж ухвалою встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Також, вказаною ухвалою витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кияниці Н.В. копію спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 02.12.2024\~від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кияниці Н.В. до суду надійшла копію спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 03.12.2024 представником Запорізької міської ради Мірошниченко О.О. подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що Запорізька міська рада не є належним відповідачем у цій справі. В позовній заяві відсутня інформація про майно, яке входить до спадкової маси після померлого [INFO] [PERSON] , відсутнє місце проживання спадкодавця, відсутня інформація щодо нерухомого майна розташованого на території Запорізької територіальної громади, відсутнє підтвердження наявності будь-яких коштів на рахунках у філії Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк». Оскільки спадкове майно після померлого [INFO] [PERSON] не визначено, то у Запорізької міської ради відсутня навіть потенційна можливість звернутися до суду з вимогами про визнання спадщини відумерлою. Враховуючи вказані обставини, відповідач вважає, що у даній цивільній справі необґрунтовано зазначено відповідачем Запорізьку міську раду. Крім того, представник вважає не обґрунтованими та не доведеними поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Так, як зазначає позивач, причиною пропуску строку для прийняття спадщини є те, що вона переїхала за кордон. Проте, подати заяву про прийняття спадщини вона мала право або нотаріусу за місцем відкриття спадщини, або шляхом надсилання її нотаріусу поштою, підпис спадкоємця на якій засвідчено нотаріусом. Вказані обставини свідчать про те, що позивач мала можливість подати заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, і жодного підтвердження поважної причини пропуску строку позивачкою не надано. Крім того, представник відповідача вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення із Запорізької міської ради судових витрат, оскільки Запорізька міська рада не створювала будь-яких перешкод у реалізації права позивача на спадкування. 09.12.2024 представником позивача адвокатом Мухіним О.І. подано відповідь на відзив, в обґрунтування якого зазначено, що місцем відкриття спадщини позивачем визначено м. Запоріжжя, оскільки спадщина загиблого [PERSON] знаходиться у межах територіальної громади м. Запоріжжя і приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу відкрито спадкову справу з підстави можливої наявності грошових коштів на розрахунковому рахунку, відкритому у Запорізькому відділенні АТ «Державний ощадний банк України» та перерахованих Військової частиною [NUMBER] . Позиція Запорізької міської ради щодо відсутності поважних та об`єктивних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є помилковою, оскільки позивач була відсутня на території України протягом тривалого часу, з березня 2022 року по теперішній час. Тривалий час перебування [PERSON] за кордоном в різних місцях і країнах є само по собі ускладнюючим фактором, оскільки потребує кожного разу вчинення дій щодо реєстрації в місці перебування, подолання мовного бар`єру, налагодження свого побуту, пошук роботи (джерела заробітку), навчання та ін. При цьому, у місцях перебування [PERSON] були відсутні українські представництва, де вона могла б подати відповідну заяву чи було відсутнє вільне місце в черзі до таких представництв. Інших заяв по суті справи не надходило. 06.01.2025 від представника позивача адвоката Мухіна О.І. надійшло клопотання про долучення письмових доказів. Ухвалою суду від 22.01.2025, прийнято відмову позивача [PERSON] , в особі представника-адвоката Мухіна Олега Івановича, від позовних вимог в частині стягнення із Запорізької міської ради на користь [PERSON] судових витрат. Закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , в особі представника-адвоката Мухіна Олега Івановича, до Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус ЗМНО Кияниця Надія Володимирівна, про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини, та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 17.02.2025. У судовому засіданні представник позивача адвокат Мухін О.І. позовні вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини підтримав та просив їх задовольнити з підстав, які викладені у позовній заяві. У судове засідання, призначене на 17.02.2025, представник Запорізької міської ради не з`явилася, направивши до суду заяву, в якій просила справу розглянути за відсутності представника відповідача та ухвалити законне і обґрунтоване рішення. Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності представника Запорізької міської ради. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявній у ній докази у сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видано відділом реєстрації актів громадянського стану Хортицького району м. Запоріжжя 13.01.1998. [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер у с. Зайцеве Бахмутського району Донецької області, актовий запис № 1907, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , яке видано Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 14.09.2022. 30.05.2024 [PERSON] написала заяву про прийняття спадщини за законом після померлого батька [PERSON] . Вказана заява складена у м. Стамбул Турецької Республіки та справжність підпису позивача засвідчено на ній консулом Генерального консульства України в Стамбулі (Турецька Республіка). На підставі вказаної заяви [PERSON] , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Н.В. 15 липня 2024 року було заведено спадкову справу № 48/2024 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . До складу спадкового майна входять грошові кошти, що перебували на момент смерті [PERSON] на його банківських рахунках, відкритих у АТ КБ «Ощадбанк». Інші особи із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса не звертались. Повідомленням приватного нотаріуса Кияниця Н.В. від 15.07.2024, [PERSON] роз`яснено про необхідність повідомити про склад спадкового майна, а саме, повідомити про майно, що належало спадкодавцю на час відкриття спадщини. Крім того, позивачу роз`яснено, що у разі якщо вона не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, то строк для її прийняття було пропущено, але він може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску поважними. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4\~ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною першою статті 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтями 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частинами першою, другою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22. Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивач у справі, як донька померлого [PERSON] , є спадкоємцем першої черги, і у встановлений законом строк, до 09.03.2023, не подала до нотаріуса відповідну заяву про прийняття спадкового майна після смерті свого батька. Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька, позивач та її представник посилались на наявність поважних та об`єктивних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки позивач внаслідок військової агресії виїхала за межі України, на території України не перебувала протягом тривалого часу, з березня 2022 року по теперішній час. Тривалий час перебування [PERSON] за кордоном в різних місцях і країнах є ускладнюючим фактором, оскільки потребувало кожного разу вчинення дій щодо реєстрації в місці перебування, подолання мовного бар`єру, налагодження свого побуту, пошук роботи (джерела заробітку), навчання та ін., при цьому, у місцях перебування [PERSON] були відсутні українські представництва, де вона могла б подати відповідну заяву чи було відсутнє вільне місце в черзі до таких представництв. Проте, саме по собі проживання спадкоємців за межами України не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємці не позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права шляхом подання відповідних заяв про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку. Так, згідно п. 3.5 вказаного Порядку, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса. Згідно з підпунктом 3.11.3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2004 року за № 1649/10248, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. Тобто, положеннями чинних нормативно-правових актів передбачено право спадкоємця направити нотаріусу поштовим зв`язком заяву про прийняття спадщини без посвідчення підпису спадкоємця уповноваженою особою, а у подальшому оформити заяву належним чином, засвідчивши підпис на заяві нотаріально або в консульській установі. Виходячи із сталої судової практики, проживання за кордоном не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою через досить тривалий проміжок часу про прийняття спадщини. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 11 лютого 2019 року в справі № 460/2967/15-ц, провадження № 61-29447 св 18, від 15 лютого 2021 року в справі № 569/12599/18, провадження № 61-7798 св 19, від 21 жовтня 2021 року в справі № 332/3796/19, провадження №61-10896 св 21,від 08 червня 2022 року в справі № 571/731/21, провадження № 61-3430 св 22, від 27 червня 2022 року в справі № 202/1188/19, провадження № 61-11828 св 21, від 14 листопада 2022 року в справі № 148/1923/20, провадження№ 61-3145 св 22. Крім того, у своєму позові позивач та її представник посилались на те, що [PERSON] перебувала у місцях, де були відсутні українські представництва, в яких вона могла б подати відповідну заяву чи було відсутнє вільне місце в черзі до таких представництв. Проте, жодного доказу на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано. Так, зі змісту позовної заяви встановлено, що позивач на момент загибелі батька та спливу строку на подання заяви про прийняття спадщини проживала у Молдові, і згідно офіційних відомостей, у даній країні наявні консульські установи та представництва України. З огляду на викладені вище обставини, суд доходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] у цій справі слід відмовити, оскільки позивачем не доведено, що пропущення строку на подання заяви про прийняття спадщини було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Outcome: dismissed