Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 29 квітня 2014 року сторони перебувають у шлюбі, мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З квітня 2021 року відповідач залишила сім"ю та місце постійної реєстрації, з того часу додому не поверталась, в даний час можливо проживає в м.Київ. [PERSON] фактично самоусунулась від виховання малолітніх дітей, не приймає жодної участі в їх житті, утриманні та вихованні, практично не спілкується з родиною, рідко навідує дітей. Подружні відносини між сторонами припинились, шлюб існує формально, і з квітня 2021 року позивач самостійно виховує і утримує дітей. В силу своїх релігійних переконань [PERSON] не вважає можливим ставити питання про розірвання шлюбу та позбавлення відповідачки батьківських прав, однак потребує визначення місця проживання дітей та встановлення факту, що він самостійно їх виховує та утримує. Вказаний позов надійшов на розгляд Володимирецького районного суду 07.10.2024 року, та прийнятий до розгляду в порядку загального позовного провадження. 02.12.2024 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 07.02.2025 року органом опіки та піклування надано суду висновок в порядку ст.19 Сімейного Кодексу. Інших заяв від учасників справи не надходило, процесуальних дій не вчинялось. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, підтвердив викладені у позові обставини та додатково пояснив, що він не звертається до суду із позовом про розірвання шлюбу та позбавлення дружини батьківських прав, оскільки це суперечить його релігійним переконанням. Просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] , будучи належно повідомленою про час і місце проведення судових засідань, до суду не з"явилась, про причини неявки суд не повідомила, про перенесення часу судових засідань не клопотала. Відзиву, пояснень чи заперечень з приводу позовних вимог, а також будь-яких доказів з приводу заявленого позову не надала. Представник відповідача - органу опіки та піклування - надав суду клопотання про розгляд справи у своїй відсутності, проти позову не заперечував. У відповідності до вимог ст.19 Сімейного Кодексу надав суду письмовий висновок з приводу питань, порушених в позові . Згідно ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. У відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому згідно\~ст.280 ЦПК України\~суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до таких висновків. З 29.04.2014 сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] . Заочним рішенням Володимирецького районного суду від 15.09.2022 року за позовом [PERSON] даний шлюб було розірвано, проте заочне рішення було скасовано за заявою відповідача, і в подальшому позов [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без розгляду ухвалою Володимирецького районного суду від 05.03.2023 року. Таким чином, на даний час сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] та [PERSON] є батьками сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] та [NUMBER] . Позивач [PERSON] та його малолітні діти зареєстровані та проживають разом за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] також зареєстрована за вказаною адресою, проте за місцем реєстрації не проживає, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, витягом з [PERSON] реєстру, а також актом обстеження умов проживання від 03.09.2024 року. Відповідно до\~ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України , а регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст.15 Сімейного Кодексу України,\~сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до ч. 1\~ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно\~ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як вбачається зі ст.ст.141, 160, 161 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно правової позиції ВС, висловленої у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 486/709/16-ц, три визначенні місця проживання дитини судам необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Таким чином, положення чинного сімейного законодавства передбачають, що при вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини, у першу чергу, повинні враховуватись інтереси самої дитини. Згідно з ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» та у рішенні від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вказував, що при визначені найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У справі «Хант проти України» ЄСПЛ в своєму рішенні від 07.12.2006 року зазначає, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Як вбачається зі ст.157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В той же час, під час судового засідання на підставі належних допустимих та достатніх доказів встановлено, що матір малолтініх дітей [PERSON] за відсутності будь-яких об"єктивних причин, всупереч вимогам закону, самоусунулась від утримання та виховання дітей , не спілкується з ними в достатньому обсязі, не приймає участі у вирішенні питань, пов"язаних із розвитком та вихованням доньки та сина. Вказані обставини підтверджуються актом обстеження умов проживання родини [PERSON] , характеристиками дітей, наданими навчальними закладами - [PERSON] ліцею та дитячого садочку " [PERSON] " селища Рафалівка - з яких вбачається, що вихованням малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] займається виключно батько, матір життям дітей не цікавиться, заклади освіти не відвідує; письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] , матеріалами архівної цивільної справи №556/2127/21, яка оглянута в судовому засіданні. Факт ухилення [PERSON] від участі у вихованні малолітніх дітей також підтверджено висновком органу опіки та піклування Рафалівської селищної ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету ради №11 від 28.01.2025 року. З урахуванням встановлених обставин справи, на думку суду позивач довів ту обставину, що він самостійно виховує та утримує двох малолітніх дітей, і що проживання дітей з батьком найкраще відповідатиме їх інтересам, забезпечить фізичний, моральний, духовний розвиток дітей, належний рівень освіти, виховання та підготовку до самостійного життя. Не менш важливою, на думку суду, є та обставина, що з часу свого народження, малолітні [PERSON] та [PERSON] постійно проживають в селищі Рафалівка разом з батьками, а з квітня 2021 року - тільки з батьком, у вказаному вище житлі, відвідують освітні заклади, мають сформований сталий уклад життя, побут та коло спілкування, тому визначення місця проживання дітей з батьком забезпечить їх перебування у звичному для них та найбільш сприятливому в даних умовах середовищі. При цьому суд також враховує, що чинним законодавством передбачено вичерпний перелік обставин, за наявності яких дитину не можна передати на виховання батькам - відсутність у них самостійного доходу; зловживання спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка батька, яка може зашкодити розвиткові дитини однак всі ці обставини в даному випадку відсутні. Згідно з частиною 3\~статті 45 ЦПК України, суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. З огляду на вище вказане, суд вважає доведеними поза розумним сумнівом позовні вимоги [PERSON] , та приймаючи до уваги, ту обставину, що відповідачка [PERSON] з квітня 2021 року не проживає разом з дітьми, матеріально їх не забезпечує, не приймає участі у виховання дітей, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому суд приходить до висновку, що встановлення місця проживання дітей, а також встановлення факту самостійного утримання та виховання дітей віком до 18 років позивачем надасть йому можливості захисту прав та інтересів дітей, діяти в інтересах дитини у випадках, передбачених Законом, незалежно від волі відповідачки та її згоди. Питання про повернення сплаченого\~\~при подачі позовної заяви судового збору позивач не ставить. На підставі викладеного,

Outcome: approved