Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

03.10.2016 р. позивач в особі заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області звернув до суду позов, в якому просив визнати недійсним рішення Глевахівської селищної ради № 714-31-V від 03.09.09 в частині передачі у власність земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, а саме серії ЯД № 334457 від 25.11.09, виданого [PERSON] на земельну ділянку площею 0,14 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 3221455300:02:004:0038, яка розташована по [ADDRESS] ; серії ЯД № 334459 від 25.11.09 виданий на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 3221455300:02:004:0040, яка розташована по [ADDRESS] ; серії ЯК № 087181 від 06.12.10, виданий на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 3221455300:02:003:0010, яка розташована по [ADDRESS] , та скасувтаи їх державну реєстрацію. Витребувати на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області та у постійне користування Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин та генетики НАН України» (надалі - ДП) з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,14 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 3221455300:02:004:0038, яка розташована по [ADDRESS] , вартість якої складає 5003,98 грн.; [PERSON] на земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 3221455300:02:004:0040, яка розташована по [ADDRESS] , вартість якої складає 2859,42 грн.; [PERSON] на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 3221455300:02:003:0010, яка розташована по [ADDRESS] , вартість якої складає 3574,27 грн. В подальшому, за клопотаннями, судом було замінено позивача та орган прокуратури на належних. Заявлені вимоги прокурор мотивує тим, що надані спірнимим рішеннями земельні ділянки знаходяться в межах земель, переданих в користування ДП, а також 27.12.2010 р. Васильківським міжрайпрокурором подано заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Київської області від 30-31.12.08, що задоволена 21.04.2010 р. та прийнято нове рішення, яким в позові Глевахівської селищної ради відмовлено в повному обсязі. Останнє рішення 02.07.2010 р. залишено без змін постановою Київського міжобласного апеляційного суду. Прокурор в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали через безпідставність та необгрунтованість, а також 14.03.2017 р. подали до суду заяву про застосування строків позовної давності, вказуючи на те, що спірні земельні ділянки вибули з володіння ДП ще в 2008 р. на підставі рішення Господарського суду Київської області від 30.12.2008 р. у справі № 18/595-08/17/4, що було переглянуте за участі 02.07.2010 р. представника прокуратури та ДП, а тому право на захист прав та інтересів держави виникло у прокурора з 03.07.2010 р. та спливло 03.07.2013 р. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими до суду не з`явилися, правом на подання відзиву не скористалися. Представник Глевахівської селищної ради надіслав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позов не визнає. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що 03.09.2009 р. рішенням Глевахівської селищної ради № 714-31-V відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків і господарських споруд. 25.11.2009 р. відповідачам [PERSON] та [PERSON] видано державні акти на право власності на земельні ділянки відповідно серії ЯД № 334457 та ЯД № 334459 та площею 0,1400 га з кадастровим номером 3221455300:02:004:0038; площею 0,0800 га з кадастровим номером 3221455300:02:004:0040. 21.04.2010 р. рішенням Господарського суду Київської області у справі № 18/595-08/17/4 встановлено виділення у користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», що є правонаступником ДСВ НАНА України, 383,3 га із земель колгоспу «Україна» та 300 га неосвоєних земель забудови, згоди на вилучення яких Президія Національної академії наук України та президії налузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу не надавали, як і не було добровільної відмови землекористувача від права користування земельною ділянкою. 29.11.2010 р. відповідачу [PERSON] видано державний акт серії ЯК № 087181 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3221455300:02:003:0010. Згідно листа Управління Держземагенства у Васильківському районі вих. № 5221/01-1 від 11.12.2014 р. на № 8506 вих 14 від 09.12.14 упродовж 2009-2010 років клопотань щодо внесення змін до державного акту на право постійного користування ДВГ НААУ в Управлінні не виявлено. З 19.05.2010 р. Управлінням, на виконання припису прокуратури № 1533-вих. від 17.05.2010 р., вжито дієвих заходів та призупинено вичнення будь-яких дій щодо оформлення правовстановоюючих документів на земельні ділянки ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» до вирішення питання в порядку визначеному главою 25 ЗК України. Також зазначено, що координати земельних ділянок загальною площею 387,19 га, що обліковуються за ДП, та вилучені згідно рішення Господарського суду Київської області Глевахівською селищною радою до управління не подавались. 05.01.2015 р. Управління Держземагенства у Васильківському районі на лист Васильківської міжрайонної прокуратури повідомило, що земельні ділянки з кадастровими номерами доданими до запиту мають перетин із земельними ділянками ДП, згідно обмінних файлів, які надано листом Васильківської міжрайонної прокуратури Київської області від 26.12.2013 № 8331 вих 13. Відповідно до частини першої статті\~2\~ЦПК\~України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею\~263\~ЦПК\~України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті\~8\~Конституції України\~передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Статтею\~15\~ЦК\~України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття\~15\~ЦК\~України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей\~12\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею\~89\~ЦПК\~України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи\~доказів). Відповідно до частини першої статті\~16\~ЦК\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із частиною першою статті\~21\~ЦК\~України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу. Відповідно до частини третьої статті\~152\~ЗК\~України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті\~155\~ЗК\~України). Виходячи з положень статей\~8\~124\~Конституції України, статей\~26,\~30,\~87-90,\~97,\~100,\~102,\~118,\~123,\~128,\~143-146,\~149,\~151,\~153-158,\~161,\~210,\~212\~ЗК\~України, глав\~27\~33\~34\~ЦК\~України, статті\~15\~ЦПК\~України, судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11 (провадження № 14-525цс18), від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс18), постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 297/1903/16-ц (провадження № 61-26296св18). Встановлено, що факт правомірності володіння та користування земельною ділянкою позивачем, що підтверджено наданими доказами у справі. Частиною п`ятою статті\~116\~ЗК\~України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 911/2701/17 (провадження № 12-258гс18) вказано, що частиною п`ятою статті\~116\~ЗК\~України унормовано, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Земельні ділянки формуються як об`єкти цивільних прав: власності, постійного користування, оренди відповідно до закону, і припинення прав щодо цих об`єктів також має відбуватись виключно у відповідності до закону». Вимоги про визнання\~недійсним та скасування рішення Глевахівської селищної ради та державних актів відпвоідачів\~є правомірними, такими, що підтверджуються наданими суду доказами, та стосуються виключно законних прав та інтересів позивача як користувача земельної ділянки, а тому доводи відповідача щодо неефективного способу захисту є безпідставними. Подібний висновок щодо захисту прав позивача, порушеного внаслідок накладення земельних ділянок, шляхом визнання недійсними рішення сільської ради, державного акта на право власності на земельну ділянку і скасування його державної реєстрації наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 540/861/16-ц (провадження № 14-660цс19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначено, що «у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право особи порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста». \~ \~ \~ \~У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право ДП «ДСВ\~ІФРГ НАН\~України» порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у користуванні позивача, де проходить її межа, чи порушена межа його земельної ділянки відповідачами. При цьому, прокурором та позивачем клопотань про проведення експертизи впродовж слухання справи заявлено не було. Також, має місце застосування строку позовної давності, заявленого відповідачем, оскільки з поданого прокурором 03.10.2016 р. до суду позову та доданих до нього доказів встановлено, що строк позовної давності для захисту прав ДП «ДСВ\~ІФРГ НАН\~України» розпочався з 02.07.2010 р. дати набрання чинності рішенням суду про відмову у задоволенні плозову Глевахівської селищної ради про вилучення земельних ділянок, а тому позивачем порушено строки звернення до суду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову.

Outcome: dismissed