Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

15 жовтня 2024 року [PERSON] з використанням системи «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить надати дозвіл на реєстрацію малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , без згоди батька. Обґрунтовано позов тим, що 24 лютого 2022 року [PERSON] був мобілізований до лав Збройних Сил України та проходив службу на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини [NUMBER] . 03 листопада 2023 року сторони зареєстрували шлюб. 27 березня 2024 року під час виконання бойового завдання біля села Побєда Покровського району Донецької області відповідач зник безвісти. З того дня відповідач не виходив на зв?язок, інформації про його місце перебування немає, у списках полонених він також не значиться. [INFO] народився син сторін - [PERSON] . Позивач звернулася до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини. Однак, Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради відмовило позивачу в прийнятті заяви на підставі пункту 3 статті 87 постанови Кабінету Міністрів України № 265 від 07 лютого 2022 року (особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості, відсутня згода батька). На даний час надати згоду батька на реєстрацію місця проживання дитини неможливо, оскільки відповідач тривалий час перебуває в статусі зниклого безвісти. Крім того, позивач на утриманні має ще двох малолітніх дітей, однак без реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , не може оформити пільги та субсидію як багатодітна мати. Відмова у реєстрації місця проживання дитини суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема, право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, охорону здоров`я та соціальний захист, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. Відповідач відзив на позов не подав. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради подала пояснення, в яких просить прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі і призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті сповіщався завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою його місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явилася, в поясненні просить справу розглянути за її відсутності та прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Представник Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним, причин неявки суду не повідомив, заяв або клопотань не подав. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Згідно із копією витягу із наказу командира начальника [INFO] (по адміністративно-господарській діяльності) № 38 від 24 лютого 2022 року на виконання вимог Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX, відповідно до Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу, «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» 24 лютого 2022 року рядового [PERSON] призвано та направлено для проходження військової служби за призовом під час мобілізації до військової частини військовозобов`язаних [INFO] (а.с. 10 на звороті). 03 листопада 2023 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 10). 06 квітня 2024 року [INFO] [PERSON] направлено сповіщення сім`ї № 17, в якому зазначено, що її чоловік - старший солдат [PERSON] під час виконання бойового завдання біла села Побєда Покровського району Донецької області зник безвісти 27 березня 2024 року (а.с. 6). 07 квітня 2024 року Чернігівським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області за заявою [PERSON] з приводу зникнення безвісти 27 березня 2024 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Побєда Покровського району Донецької області військовослужбовця Збройних Сил України [PERSON] внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024270340001131 (а.с. 5 на звороті). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4 на звороті). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія витягу з Реєстру територіальної громади № 2024/012458737 від 15 жовтня 2024 року (а.с. 5). [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] (а.с. 25). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 242 Цивільного кодексу України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. При цьому, частиною першою статті 18 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклуванні батьків. Згідно зі статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно із частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до пункту 12 частини першої статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи. Пунктом 3 частини першої статті 12 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» визначено, що орган реєстрації відмовляє у внесенні до реєстру територіальної громади інформації про задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) особи у разі, якщо особа подала документи або відомості, передбачені цим Законом, не в повному обсязі. Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлення форми необхідних для цього документів визначає Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 (далі - Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування)). Абзацом 2 пункту 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування)) визначено, що батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати/зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Відповідно до пунктів 16, 17 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку. Згідно з пунктом 33 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку. Таким чином, за відсутності згоди батька на реєстрацію місця проживання дитини позивач позбавлена можливості зареєструвати її за адресою своєї реєстрації. Враховуючи викладене, положення законодавства та те, що місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , до цього часу не зареєстроване та отримати згоду батька на реєстрацію місця проживання дитини неможливо, оскільки він є зниклим безвісти, беручи до уваги те, що відсутність у дитини зареєстрованого місця проживання обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, суд, з урахуванням найкращих інтересів дитини, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити.

Outcome: approved