Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі від доходу платника аліментів щомісячно. Позов обґрунтовувала тим, що вона з відповідачем з 22.11.2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] народився син [PERSON] .. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 17.08.2011 року шлюб розірваний, сина залишено проживати з матір`ю. Зазначає, що з моменту розірвання шлюбу відповідач жодної участі у вихованні сина не бере, його успіхами не цікавиться, витрат, пов`язаних з виконанням батьківських обов`язків, не несе. На даний час син навчається у вищому навчальному закладі, потребує витрат на утримання, а тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина до завершення останнім навчання. Ухвалою суду від 29.10.2024 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначене судове засідання у справі (а. с. 29). У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] , адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] , подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі (а. с. 35). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Згідно відповідей з Єдиного державного демографічного реєстру (а. с. 23) та Виконавчого комітету Бурштинської міської ради Івано-Франківської області (а. с. 34) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований\~у [ADDRESS] . Відповідач повідомлявся про дату, час та місце судового засідання за адресою його місця реєстрації, проте до суду повернулися конверти з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 43-44, 58-59). Згідно з вимогами ст.\~128\~ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації про їхні адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. При цьому днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, [PERSON] повідомлений про дату, час і місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Крім цього, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99 від 14 жовтня 2003 року). Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Таким чином, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву на позов до суду не надав, будь-яких клопотань та заяв від відповідача до суду не надходило, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін за наявними у ній матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, установив, що 22.11.2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого виконкомом Бурштинської міської ради 22 листопада, 2004 року, серія [NUMBER] (а. с. 6). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого виконкомом Бурштинської міської ради 17 червня 2005 року, серія [NUMBER] (а. с. 9), відповідно до якого [PERSON] є батьком [PERSON] . Згідно з копії виписки з рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 17.08.2011 року шлюб між сторонами розірвано, сина [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з [PERSON] (а. с. 12). Станом на дату розгляду справи сину сторін - [PERSON] виповнилося 19 років. Відповідно до копії довідки від 23.10.2024 № 301, виданої Львівським національним університетом імені Івана Франка, [PERSON] є студентом 3 курсу освітнього ступеня бакалавр денної форми здобуття освіти факультету електроніки та комп`ютерних технологій Львівського національного університету імені Івана Франка за спеціальністю «171 електроніка», при цьому, зазначений в довідці термін навчання - «з 15.09.2022 р. по 30.06.2026 р.» (а. с. 13). Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Ст. 12 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства та є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на денному відділенні вона не має можливості працювати та заробляти собі на життя, а отже у батьків виникає обов`язок утримувати таку дитину. Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON] має право на отримання від відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] на період навчання. Згідно вимог\~ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Ч. 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно зі змістом ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що повнолітній син сторін [PERSON] , має 19 років, продовжує навчання на денній формі і, у зв`язку з навчанням, об`єктивно позбавлений можливості працевлаштування; проживає разом із матір`ю, а відтак основний тягар з його утримання, що включають в себе також незаплановані (непередбачувані) витрати, лежить саме на позивачу. Позивачка не має можливості одна у повній мірі матеріально утримувати спільну з відповідачем дитину. Водночас, будь-яких доказів, які б спростовували позовні вимоги та їх обгрунтування, відповідач суду не надав. Вирішуючи позов по суті, суд враховує положення ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд зазначає, що обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дітей, які хоча й досягли повноліття, однак продовжують навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їм можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітніх у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Таким чином, враховуючи у сукупності досліджені докази, з урахуванням того, що утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання є обов`язком обох батьків, відповідач в свою чергу добровільно не надає матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, оскільки перебуває виключно на повному утриманні своєї матері, того, що розмір призначених аліментів має бути обґрунтованим, справедливим, необхідним та достатнім для розумного задоволення потреб дитини, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову\~- 25 жовтня 2024 року і до припинення ним навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Саме такий розмір аліментів, на переконання суду, забезпечить інтереси дитини, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дитини, а також загальним засадам сімейних відносин справедливості, розумності та моральності. Згідно п. 6 ч. 1 ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно п. 3 ч.1 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Приписами ч. 6 ст.\~141\~ЦПК\~України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Враховуючи зазначене, а також положення п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 968,96 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved