Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

у жовтні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ "Дебт Форс" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги позивач мотивував тим, що йому стало відомо, що 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було видано виконавчий напис № 204115 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості у розмірі 37726,56 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем Кошарським О.В. було відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. В подальшому стягувача ТОВ "Вердикт Капітал" було змінено на ТОВ "Дебт Форс". Позивач зазначає, що вчинення вищезгаданого виконавчого напису здійснено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», положень актів цивільного законодавства України, якими врегульовані питання про вчинення виконавчих написів нотаріусами, а відтак є таким, що не підлягає виконанню. Таким чином позивач просить суд визнати вчинений виконавчий напис недійсним. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2024 року справу було передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. 27 грудня 2024 року справа надійшла до зазначеного суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2025 року цивільну справу № 761/36627/24 було передано судді Шаповаловій К.В. Ухвалою суду від 22 січня 2025 року було відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Окрім того, даною ухвалою суду було задоволено клопотання позивача та витребувано від ТОВ «Дебт Форс» завірені належним чином копії матеріалів, які надавалися приватному нотаріусу КМНО Остапенком Є.М. для вчинення ним виконавчого напису № 204115 від 22 червня 2021 року; витребувано від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кошарського О.В. завірені належним чином копії матеріалів, які надавалися разом із виконавчим написом № 204115 від 22 червня 2021 року з метою відкриття виконавчого провадження. 28 січня 2025 року до суду від ТОВ «Дебт Форс» надійшла інформація, у якій зазначено, що відповідач не має можливості виконати ухвалу суду від 22 січня 2025 року, оскільки документи на підставі яких було вчинено виконавчий напис надавалися приватному нотаріусу попереднім кредитором - ТОВ «Вердикт Капітал» та зберігаються у матеріалах справи нотаріуса. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кошарським О.В. ухвалу суду від 22 січня 2025 року виконано не було, запитувані документи - суду не надано. 03 лютого 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог обгрунтовуючи свою позицію наступним. Представник відповідача зазначає, що відповідно до вимог статті 87 Закону України «Про нотаріат», п. 1.1. ч. 1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем: за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів Разом із відзивом представником відповідача було подано до суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, у якому представник відповідача зазначив, що належними та допустимими доказами понесення витрат на надання правової допомоги є договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, детальний опис вчинених дій (наданих послуг). Представник відповідача зазначив, що позивачем не було долучено до позову належних та допустимих документів, які б підтверджували оплату позивачем правничої допомоги у розмірі 5500,00 грн. Загалом представник відповідача зазначає, що вказаний розмір коштів, понесених позивачем на правову допомогу є завищеним та неспівмірним із обсягом фактично виконаної адвокатом роботи. Позивач не скористався своїм правом та не подав до суду відповіді на відзив. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи позовної заяви, доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до копії виконавчого напису від 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис № 204115, за яким звернуто стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал», яке є стягувачем, заборгованість за кредитним договором № CCNG-600277693 від 11 жовтня 2013 року. Строк, за який проводиться стягнення: з 18 травня 2021 року по 28 травня 2021 року. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника - 37 726, 56 грн. Виконавчий напис містить інформацію про те, що [PERSON] є боржником за кредитним договором № CCNG-600277693 від 11 жовтня 2013 року, укладеним між ним та АТ «Альфа Банк» правонаступником прав та обов`язків якого на підставі договору факторингу №2 від 18 травня 2021 року є ТОВ «ФК «Флексіс», правонаступником якого, в свою чергу на підставі договору факторингу №18-05/2021 від 18 травня 2021 року є ТОВ «Вердикт Капітал». Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кошарським О.В. постановою від 20 жовтня 2021 року було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису від 22 червня 2021 року № 204115, зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації. Окрім того, приватним виконавцем 25 жовтня 2021 року у межах виконавчого провадження № [NUMBER] було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 27 травня 2024 року приватним виконавцем у межах виконавчого провадження № [NUMBER] було винесено постанову про зміну сторони виконавчого провадження з ТОВ "Вердикт Капітал" на його правонаступника - ТОВ "Дебт Форс". Відповідно до пункту 1 частин другої, шостої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно зі статтею 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» визначено, що виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до пунктів 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Так, відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Як роз`яснено у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. У вчиненому спірному виконавчому написі не вказано, на підставі яких документів останній було вчинено. Відповідачем та приватним виконавцем Кошарським О.В. не було належним чином виконано ухвалу суду від 22 січня 2025 року та не надано суду копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис №204115 від 22 червня 2021 року. Загальна сума, що підлягає стягненню у вчиненому спірному виконавчому написі вказана у розмірі 37726,56 грн. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Отже, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість повинна бути безспірною. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15, яка в силу Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою до застосування цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини. Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано; визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", у тому числі в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 22 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили вищевказаною постановою. Доказів того, що кредитний договір № CCNG-600277693 від 11 жовтня 2013 року був нотаріально посвідчений, суду надано не було. Суд відхиляє доводи відповідача щодо правомірності вчинення виконавчого напису щодо стягнення з боржника заборгованості та факту безспірності його вчинення, з огляду на те, що суду не були надані копії документів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис, та суд не мав можливість перевірити безспірність заборгованості, крім того, кредитний договір, на якому був вчинений виконавчий напис, не був нотаріально посвідчений, протилежного суду доведено не було та відповідачем вказаний факт у відзиві не спростовувався. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було перевірено безспірність наявної суми заборгованості, не повідомлено боржника про вчинення такого напису та надання можливості останньому висловити свої заперечення щодо заборгованості. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим позивач просив стягнути з відповідача витрати понесені ним на правничу допомогу у розмірі 5500,00 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до пункту 1.1 договору про надання правової допомоги №29/24 від 08 травня 2024 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Безсмертним С.М., адвокат зобов`язується за замовленням клієнта надати йому послуги у сфері права, склад яких визначено додатком №1, а клієнт зобов`язується приймати надані послуги та оплачувати їх. Додаток № 1 є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до додатка №1 до договору про надання правової допомоги № 29/24 від 08 травня 2024 року, адвокат зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у договорі, надавати клієнту такі послуги: підготування та направлення документів, стосовно визнання виконавчого напису нотаріуса № 204115 від 22.06.2021, вчиненого ПН КМНО Остапенком Є.М., таким, що не підлягає виконанню, та супровід судового провадження, загальна вартість послуг становить 5500,00 грн. Згідно із актом виконаних робіт, адвокатом було надано клієнту наступні послуги: усна консультація з вивченням документів та аналізом судової практики - 0,5 год. - 500 грн; ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження - 0,5 год. - 500 грн, написання, оформлення (друк, посвідчення копій) та подання заяви про забезпечення позову - 1500,00 грн; написання, оформлення (друк, посвідчення копій) та подання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - 3 год. - 3000 грн. Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера № 29 від 08 травня 2024 року, [PERSON] сплатив на користь адвоката Безсмертного С.М, кошти у розмірі 5500,00 грн, підстава: договір про надання правової допомоги № 29/24 від 08 травня 2024 року. Отже, адвокатом надано суду докази щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу. Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, зважаючи на те, що у акті виконаних робіт адвокат зазначає, що ним здійснювалися, зокрема, послуги з друку, посвідчення копій та подання позовної заяви до суду, вартість яких адвокат оцінює в 3000,00 грн, втім вбачається, що позовна заява подавалася до суду через підсистему Електронний суд, що саме по собі не потребує від адвоката друку та посвідчення копій документів, а має місце лише сканування документів та надсилання їх разом із позовною заявою до суду через підсистему Електронний суд, суд вважає, що ціна вказаної послуги є необумовленою та завищеною. Те ж саме стосується заяви про забезпечення позову, яка подавалася до подачі позову. Зважаючи на заперечення, подані представником відповідача, у яких зазначено, що вартість послуг адвоката є завищеною, з огляду на те, що розгляд справи проводився у порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи предмет та підстави позову, а також те, що існує числення практика щодо вирішення аналогічних спорів, що не потребує від адвоката значного часу на аналіз судової практики та формування змісту позовної заяви, суд дійшов до висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволення у розмірі 3500 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн за вимогу про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Окрім того, позивач просив суд стягнути із відповідача судовий збір за подачу до суду заяви про забезпечення позову, яка подавалася до подачі позову. З відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 21 травня 2024 року (справа № 761/18528/24) було задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та зупинено стягнення у виконавчому проваджені № [NUMBER], відкритого на підставі виконавчого напису № 204115, вчиненого 22 червня 2021 року ПН КМНО Остапенком Є.О. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості у розмірі 37 726, 56 грн. Враховуючи викладене, стягненню із відповідача також підлягає судовий збір у розмірі 605,60 грн за подачу позивачем до суду заяви про забезпечення позову. Враховуючи викладене та

Outcome: approved