Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилався на те, що з відповідачкою перебуває у шлюбі, який між ними зареєстровано 09.08.2014 року у якому у них народилося двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказував, що з часом почуття любові, поваги та розуміння між ними згасли і поступово стосунки між ними зіпсувались, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин. Намагання зберегти сім`ю були без результативними. Він зрозумів, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного і врешті-решт прийшов до висновку, що їх шлюб доцільно розірвати. Крім того, відповідачка почала часто їздити за кордон та згодом повідомила йому, що створила там нову сім`ю, це і стало підставою у остаточного припинення їхніх відносин як подружжя. Починаючи з березня 2023 року вони разом не проживають, спільного господарства ми не ведуть та спільним побутом не пов`язані. Також вказував, що спору у них з приводу місця проживання дітей, їх виховання та утримання немає. Вони досягли згоди з цього питання шляхом укладення нотаріального договору. [PERSON] залишається проживати з ним та повністю перебуватиме на його утриманні, а [PERSON] залишається проживати з матір`ю. Необхідність встановлення судовим рішенням факту, що він, як батько своєї дитини самостійно її виховує обумовлюється тим, що для набуття статусу «одинокий батько», що згідно норм Податкового Кодексу України дає підстави для отримання допомоги на утримання дитини в розмірі 150% від соціальної пільги, а також право на додаткову відпустку. В інший спосіб тримати статус «одинокий батько», а ніж встановлення судом даного факту, неможливо, адже законодавчого визначення цього терміну немає. Натомість, згідно усталеної практики Верховного Суду, статус «одинока матір» є тотожним статусу «одинокий батько», адже батьки, згідно норм чинного законодавства, рівні в своїх правах. Встановлення факту має для нього важливе юридичне значення, оскільки підтвердить статус «одинокого батька» і дасть можливість йому оформити документи щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховуються тільки одним із батьків, змінити місце проживання дитини без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає разом із дитиною, користуватись гарантіями у сфері трудових відносин, реалізувати право одинокого батька на першочергове отримання житла. На підставі викладеного просив розірвати шлюб між ними. Сина [PERSON] залишити проживати разом з ним та встановити факт що він самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину. У судове засідання позивач не з`явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Від неї надійшла заява у якій просила розглянути справу без її участі. Позов визнала в повному обсязі та не заперечувала, щодо позовних вимог. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 09.08.2014 року Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Стярокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №165, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . У шлюбі у сторін народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відповідно до копій свідоцтв про народження. Як було встановлено в ході розгляду справи, спільне життя сторін на склалось через різні погляди на сімейне життя. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено. Таким чином, суд вважає, що збереження їх сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Щодо вирішення питання про залишення дитини проживати разом із батьком та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком суд зазначає наступне. Так Верховний Суд у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно із вимогою про розірвання шлюбу. Відповідно до нотаріально посвідченого, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кашул Н.Д., договору мі ж батьками, вони дійшли згоди, що Син [PERSON] проживатиме разом з батьком та перебуватиме на його самостійному вихованні та утриманні, а син [PERSON] проживатиме з матір`ю та перебуватиме на її самостійному вихованні та утриманні Крім того відповідно до ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Звертаючись із даною вимого позивач посилався на те, що встановлення факту самостійного виховання дитини надасть йому можливість оформити документи щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховуються тільки одним із батьків, змінити місце проживання дитини без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає разом із дитиною, користуватись гарантіями у сфері трудових відносин, реалізувати право одинокого батька на першочергове отримання житла. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] , батько [PERSON] самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину. Отже факт проживання дитини з батьком та здійснення ним самостійного виховання дитини підтверджується належними доказами. Також судом приймається до уваги і визнання відповідачкою позовних вимог, що підтверджує факт самостійного виховання та утримання батьком дитини. Виходячи з того, що із змісту заяв по суті наданих як позивачем так і відповідачкою жодного сумніву щодо відсутності спору з приводу того з ким із батьків будуть проживати діти, у суду не виникає, обидві сторони справи згідні з тим, що [PERSON] після розірвання шлюбу залишається й надалі проживати разом із батьком та перебуватиме на його утриманні та вихованні, а також, що позивач потребує встановлення даного юридичного факту, суд вважає, що дане питання можливо вирішити одночасно із вимогою про розірвання шлюбу.

Outcome: approved