Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , через представника - адвоката Волошину І.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Старосинявська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання із [PERSON] однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. В обґрунтування вимог позивач вказує, що вона зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] з 24 грудня 1998 року по теперішній час. Разом з нею за цією ж адресою у період з 11 листопада 2011 рок по день смерті [INFO] проживав [PERSON] . Спадкоємцями майна першої черги щодо майна померлого є [PERSON] - донька та [PERSON] - мати, яка відмовилася від прийняття належної їй частки у спадщині за законом на спадкове майно на користь [PERSON] , про що 20 жовтня 2023 року подала заяву до нотаріуса. Позивач [PERSON] відповідно до ст.1264 ЦК України є спадкоємцем за законом четвертої черги як особа, яка проживала зі спадкоємцем однією сім`єю не менше 5 років до часу відкриття спадщини, тому для реалізації можливості оформити спадкові права необхідно в судовому порядку встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше 5 років до часу відкриття спадщини. Позивач зазначає, що ухвалою Старосинявського районного суду від 04 липня 2024 року залишено без розгляду її заяву про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем однією сім`єю не менше 5 років до часу відкриття спадщини та роз`яснено її право подати позов на загальних підставах. Підставою для залишення позову без розгляду стало заперечення факту [PERSON] , яка була у даній справі заінтересованою особою. Позивач [PERSON] вказує, що вона з [PERSON] у період з 11 липня 2011 року по 01 червня 2023 року проживала в [ADDRESS] як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, в іншому шлюбі не перебували. Рішенням Летичівського районного суду від 05 березня 2013 року було розірвано шлюб [PERSON] , тому позивач стверджує, що з врахуванням судової практики з 5 березня 2013 року вони проживали з померлим однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Оскільки відповідач [PERSON] - донька померлого заперечує факт їхнього проживання однією сім`єю, тому вона з метою захисту своїх прав вимушена звертатися до суду. З врахуванням наведеного, позивач просить суд встановити факт проживання із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини - [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 21 серпня 2024 року відкрито провадження у вказаній справі, постановлено про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 31 жовтня 2024 року залучено до участі у даній цивільній справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, - [PERSON] . Ухвалою Старосинявського районного суду від 15 листопада 2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті, задоволено клопотання про виклик свідків. Ухвалою Старосинявського районного суду від 13 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - адвоката Волошиної І.В. про поновлення строку для подання заяви про зміну предмету позову та залишено без розгляду заяву. У судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Волошина І.В. підтримали позов з підстав, викладених у позовній заяві, та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечила відносно задоволення позову, посилаючись на те, що не вважає, що її покійний син та позивач [PERSON] проживали як сім`я, як чоловік та дружина, оскільки всі обов`язки щодо допомоги сину виконувала вона. У 2014 році мав місце факт підпалу сина, коли він був у [PERSON] в с.Лисанівці, він перебував у лікарні, так як отримав 40 % опіків, однак його лікуванням займалась вона, після виписки з лікарні він приїхав до неї та жив три місяці. Після того він поїхав до [PERSON] , так як в неї були часто різні святкування, а це йому подобалось, тому і проживав в неї періодично. Однак вважає, що вони не жили як сім`я, спільного господарства вони не вели, коштів [PERSON] позивачці не давав, а допомагав їй, більшість часу був на заробітках, коли його мобілізували, то всі необхідні речі для нього купляла вона, в лікарні, коли захворів доглядала його вона та її дочка, всі синові речі та документи знаходяться в неї, після смерті вона здійснила поховання сина. Від спадщини на користь позивача вона відмовилась, бо через смерть сина перебувала на той час у стресовому стані. Просить у позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Куцоконь В.В. заперечив відносно задоволення позову, посилаючись на недоведення взаємовідносин між позивачем та покійним [PERSON] , які б мали ознаки саме сімейних відносин. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, заперечила факт проживання позивача із її померлим батьком однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вказавши, що батько залишив їх із матір`ю, коли їй було 12 років, через рік повернувся, потім вони із матір`ю розлучились. Однак, вона та сестра підтримували відносини із батьком на бабусею [PERSON] , на канікули приїжджали до бабусі у с.Пилявку та батько був також у бабусі. Був період, коли батько був у [PERSON] та там відбувались п`янки та бійки, також періодично був за кордоном на заробітках та вона з ним спілкувалась, перед смертю вона була в лікарні в батька та він не хотів реєстрації шлюбу із [PERSON] . Тому просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні заперечила відносно задоволення позову, посилаючись на те, що не вважає, що її покійний батько перебував у шлюбних відносинах із [PERSON] , були моменти, коли він проживав у [PERSON] , але більше був у бабусі. До початку війни батько був на заробітках у Польщі та вони спілкувались по телефону. В подальшому подала заяву про розгляд справи без її участі, у задоволенні позову просить відмовити. Представник третьої особи Старосинявської нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, попередньо державний нотаріус Гоменюк О.О. подала заяву про розгляд справи без її участі. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, вважає, що позовна заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01 червня 2023 року, актовий запис №1057, виданим Хмельницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 20 жовтня 2023 року зареєстровано спадкову справу №72/2023 щодо спадкодавця [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі №74418044. (а.с.18 Том 1) Відповідно до довідки №144 від 05 жовтня 2023 року, виданої Старосинявською селищною радою, [PERSON] дійсно з 11 липня 2011 року по 01 червня 2023 року проживала разом з [PERSON] в цивільному шлюбі, без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . (а.с.20 Том 1) У виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1637/767 від 24 квітня 2023 року зазначене місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . (а.с.22-23 Том 1) Згідно рішення про розірвання шлюбу Летичівського районного суду Хмельницької області у справі №2/2210/448/12 від 05 березня 2013 року, яке набрало законної сили 18 березня 2013 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Митковецькою сільською радою, актовий запис №1 від 12 січня 1997 року. (а.с.16 Том 1) Позивач [PERSON] згідно даних у паспорті з 24 квітня 1988 року перебула в шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 09 лютого 2008 року (а.с.14 Том 1, а.с. 4 Том 2) Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 11 серпня 1973 року, суд встановив, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23 серпня 1979 року змінила прізвище на [PERSON] ) (а.с.93 Том 1) Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00041936189 від 20 жовтня 2023 року встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (у зв`язку з одруженням змінила прізвище на [PERSON] ). (а.с.99 Том 1) Із матеріалів спадкової справи №72/2023, зареєстрованої 20 жовтня 2023 року щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , встановлено, що мати померлого [PERSON] 20 жовтня 2023 року подала заяву, якою відмовилась від прийняття належної їй частки у спадщині за законом на користь [PERSON] , а дочка померлого [PERSON] 20 жовтня 2023 року подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті батька. (а.с.81,82 Том 1) Також 20 жовтня 2023 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , з яким вона проживала однією сім`єю з 2011 року. (а.с.83 Том 1) Також встановлено, що спадкоємцем за законом першої черги є дочка - [PERSON] , [INFO] , яка заяви про прийняття спадщини не подавала. Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №74417937 від 20 жовтня 2023 року інформація щодо [PERSON] , який помер [INFO] , відсутня. (а.с.87 Том 1) Згідно відповіді на запит державного нотаріуса Гоменюк О.О. №369/02-14/223 від 20 жовтня 2023 року Відділ державної реєстрації актів цивільного стану та місця проживання Старосинявської селищної ради зазначив, що відомості про зареєстроване місце проживання [PERSON] в реєстрі територіальної громади відсутні. Згідно відповіді старости с. Митківці Меджибізької селищної ради №45 від 26 жовтня 2023 року на запит нотаріуса повідомлено, що [PERSON] , який помер [INFO] , на території Меджибізької селищної ради села Митківці не був зареєстрований та не проживав. Державний нотаріус Старосинявської державної нотаріальної контори Гоменюк О.О. повідомила позивачу, що для видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , є необхідність встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, без встановлення даного факту неможливим є видача свідоцтва про право на спадщину за ст.1264 ЦК України. На підтвердження вказаних в заяві обставин позивач надала фотографії із [PERSON] з відповідними написами: «31.12.2018 р. На фото [PERSON] та [PERSON] , зустріч Нового 2019 року, за адресою: [ADDRESS] »; « [INFO] . На фото [PERSON] та [PERSON] с.Шрубків, святкування дня народження подруги [PERSON] »; « [INFO] . На фото [PERSON] та [PERSON] , святкування дня народження [PERSON] »; «2019 рік. На фото [PERSON] та [PERSON] , с.Карпівці»; « [INFO] . На фото [PERSON] та [PERSON] , с.Шрубків»; «2019 рік. На фото [PERSON] та [PERSON] , [ADDRESS] »; «29.06.2019 р. На фото [PERSON] та [PERSON] , с.Шрубків»; « червень 2019 р. На фото [PERSON] та [PERSON] , с.Шрубків» (а.с. 25-32 Том 1) Згідно наданих позивачем квитанцій АТ КБ «Приватбанк» (дублікати чеків 20515534708, 20515528581) 17.12.2022 [PERSON] поповнила карту/рахунок [PERSON] на суму 200 грн. та 1000 грн. (а.с.24 Том 1) Постановою Старосинявського районного суду від 06 березня 2014 року [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме за вчинення за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] насильства у сім`ї (а.с.67 Том 1) У медичній довідці №429971 на отримання дозволу на об`єкт дозвільної системи від 17.12.2019 року на ім`я [PERSON] та декларації із сімейним лікарем №0001-5ТЗМ-РТ00 [PERSON] зазначено його місце проживання за адресою: [ADDRESS] . (а.с.176, 232 Том 1) Згідно листа бесід солдата [PERSON] , [INFO] , зазначено: сімейний стан - розлучений, наявні дані про матір [PERSON] , сестру та брата, відомості про дружину, в тому числі і цивільний шлюб, - відсутні, домашня адреса: [ADDRESS] . (а.с. 177 Том 1) В ході судового розгляду допитана за її згодою, як свідок, позивач [PERSON] суду пояснила, що у 2011 році вона познайомилась із [PERSON] , а у червні цього року в нього виник спір з матір`ю та він приїхав до неї та залишився жити, на роботу спочатку він не ходив, але в неї було господарство, яке він допомагав їй утримувати, допомагав у 2012 році бути із її батьком в лікарні, а в 2013 році вона продала коня та купила трактора, то він на ньому їздив, бували випадки, що [PERSON] випивав, то тоді йшов із дому, бувало був у мами, але повертався до неї та вони проживали разом. В 2016 році був на роботі в Києві, а вона їздила до нього на святкування дня народження, в 2017 року він влаштувався на роботу в охорону, був на роботі по три місяці, а на місяць приїжджав до дому. До матері він їздив допомагати по господарству, але повертався жити до неї. У 2021 році [PERSON] поїхав на заробітки у Польщу, а коли приїхав у 2022 році, то його мобілізували, а потім виявили онкологічну хворобу, від якої він помер [INFO] . Також за заявою сторони позивача були допитані свідки, які надали суду відповідні показання. Так, допитана свідок [PERSON] повідомила суду, що проживає недалеко від [PERSON] та їй відомо, що [PERSON] прийшов до неї у 2011 році, вони разом вели господарство, так як у позивача були корови та коні, періодично їздив на заробітки у м.Київ, також він копав метал та так заробляв. У 2016 році вона залишалась у них на господарстві, бо позивач їздила у м.Київ до [PERSON] на день народження, він казав на неї [PERSON] та вони жили як чоловік та дружина. Свідок [PERSON] суду пояснила, що їй відомо, що [PERSON] познайомилась із [PERSON] у 2011 році, а у 2013 році вони разом приїжджали до неї в гості у с.Ставниця, з 2016 року вона переїхала проживати у с.Паньківці, то часто бувала в них в гостях, [PERSON] добре відносився до її сина. Вони жили разом у будинку позивачки, утримували разом господарство, дрова разом заготовляли, метал викопували. Зі слів позивачки їй відомо, що вони їздили допомагати матері [PERSON] у с.Пилявка. Бували випадки, що вони сварились, але потім знову жили разом. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, повідомила, що у 2011 році [PERSON] познайомився із [PERSON] та залишився у неї проживати, у позивачки була худоба, то вони разом її утримували, а також їздили до його матері допомагати. Також він разом з позивачкою вели до школи її сина [PERSON] та жили як сім`я. [PERSON] були між ними, бувало, що [PERSON] їхав до матері, але потім зову повертався до [PERSON] . [PERSON] їздив на роботу в м.Київ вахтовим методом, потім їздив на заробітки за кордон, а коли почалась війна був мобілізований. За клопотанням сторони відповідача допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] суду показала, що проживає неподалік господарства [PERSON] та їй відомо, що після того, як [PERSON] розійшовся із дружиною із с.Митківці він в більшості проживав у матері в с.Пилявка, певний період він проживав із [PERSON] , але він також у 2015 році привозив до матері і іншу жінку [PERSON] . Із [PERSON] вони сварились, а у 2019 році вона бачила, як [PERSON] привезла речі [PERSON] на подвір`я до матері, коли він там був. [PERSON] казав до її чоловіка, що він не хоче одружуватись та, що ходить в гості до [PERSON] . Коли [PERSON] мобілізували, то всі речі для служби в ЗСУ йому купляла мати та сестра. Перед тим, як його призвали на службу він приїжджав до матері із [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є старостою села Пилявка, суду показала, що в період з 2014 по 2019 рік [PERSON] проживав на території села без реєстрації, а так як жив не постійно то по погосподарських книгах він рахувався, як дачник, і за ним в даному селі зареєстрована земельна ділянка. Вона неодноразово бачила його, він допомагав матері, по розмовах знає, що періодично їздив на заробітки у м. Київ, за кордон в Польщу. Також їй відомо, що у с.Лисанівці була жінка [PERSON] , один раз вона бачила її з [PERSON] та тракторі, коли вони сіно везли. Згідно довідки Старосинявської селищної ради №96 від 23 вересня 2024 року. Виданої [PERSON] , її син [PERSON] в період 2014-2019 роки проживав з нею на території Пилявківського Старостинського округу без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , і спільно вели домашнє господарство. (а.с. 194 Том 1) Станом на 13.03.2017 року зареєстроване місце проживання [PERSON] було: [ADDRESS] , про що свідчить довідка №524 виконавчого комітету Меджибізької селищної ради. (а.с.195 Том 1) Сповіщення сім`ї №10/609/1 від 01 червня 2023 року [INFO] про смерть військовослужбовця [PERSON] надіслане матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . (а.с.196 Том 1) Згідно даних військового квитка [NUMBER] від 30 листопада 2022 року [PERSON] , [INFO] , був призваний 03 грудня 2022 року у ЗСУ по мобілізації. Відповідно до довідки №115 від 24 жовтня 2024 року, виданої Старосинявською селищною радою, [PERSON] похоронила свого сина [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , похованні відбулось на території кладовища с.Пилявка 03 червня 2023 року (а.с.198 Том 1) Відповідач [PERSON] понесла витрати на ритуальні послуги та поминальний обід, про що надала рахунок та накладну ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] (а.с.199 Том 1) Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). Згідно ст.293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду (ч.4 ст.315 ЦПК України). З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Старосинявського районного суду від 04 липня 2024 року заяву [PERSON] , заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини - залишено без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право. Заявнику роз`яснено право подати позов на загальних підставах в порядку позовного провадження (а.с. 8-9). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статтею 1218 ЦК України). Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення статті 74 СК України. Аналіз зазначених норм свідчить, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного харчування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, наявність спільного бюджету, наявність даних, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності, враховуючи встановлені обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позивачем у справі не доведено належними та допустимими доказами факту проживання однією сім`єю як чоловік та дружини не менше п`яти років до часу відкриття спадщини із [PERSON] , оскільки надані позивачем світлини (фотографії), з яких об`єктивно неможливо встановити дату та час, показання свідків про спільне проживання, самі по собі без доведення протягом зазначеного у позові періоду факту наявності у них спільного бюджету, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонту, придбання майна для спільного користування, та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю, протягом не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Також суд враховує, що надані відповідачем докази дають підстави дійти висновку, що померлий [PERSON] також періодично проживав у матері [PERSON] , саме відповідач [PERSON] займалася похованням спадкодавця [PERSON] та організацією поминального обіду. Щодо обраного позивачем способу захисту її прав та заявленої вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення суд зазначає наступне. Із положень п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України слідує, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 5 ч.1 ст.315ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Ч. 1 ст.15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі Chahal v. the United Kingdom (заява №22414/93, пункт 145, рішення від 15 листопада 1996 року) вказав, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань (див. рішення у справі Vilvarajah and Others v. the United Kingdom; заяви №№13163/87, 13164/87, 13165/87, 13447/87, 13448/87 52854/99, пункт 122, від 30 жовтня 1991 року). Отже, застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року (справа №523/14489/15-ц) сформульовано правовий висновок про те, що у справах позовного провадження юридичні факти належать до предмета доказування та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Вимога про встановлення юридичного факту може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом ІV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення юридичного факту у справі позовного провадження є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування такого факту має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах позовного провадження, а лише підставою для вирішення такої справи. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (ч.2 ст.16 ЦК України). Із матеріалів справи слідує, що між сторонами виник спір щодо права позивача [PERSON] на спадкування майна померлого [PERSON] , як спадкоємцем четвертої черги відповідно до ст.1264 ЦК України, тобто особою, яка проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. За обставин цієї справи, враховуючи наявність після смерті [PERSON] також і спадкоємців першої черги та спору між ними, належним способом захисту порушеного права позивача є позов про визнання права власності на частку у спадковому майні, під час розгляду якого позивачкою мають бути доведені підстави для визнання за нею права на спадкування майна померлого. Заявлена позивачем вимога у даній справі про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщинине є вимогою, яка забезпечує ефективний захист прав у справах про визнання права на спадкове майно, а лише підставою для її вирішення. Відтак, зважаючи на те, що позивач не заявила позовних вимог на захист тих порушених відповідачами прав, для реалізації яких їй необхідно встановити юридичний факт, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки в даному випадку права позивача не можуть бути захищені у обраний нею спосіб та заявлена вимога про встановлення юридичного факту не забезпечує ефективний захист прав позивача у даній справі. Зазначені висновки суду відповідають правовій позиціям Верховного Суду, що викладені у постановах від 28 грудня 2020 року у справі № 482/2163/17, від 20 серпня 2024 року у справі № 683/3230/21. За змістом ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи встановлені обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини - [INFO] з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав. На підставі ст.141 ЦПК України, зважаючи на відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені стороною позивача розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed