Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, уточнивши яку (а.с. 51-55), просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь матеріальну шкоду у сумі 70609 грн 42 к. та моральну шкоду у сумі 100000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона (позивачка) є донькою [PERSON] . У зв`язку з укладенням шлюбу вона змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Вироком Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 22.09.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України, а також стягнуто з останнього на її користь матеріальну шкоду у сумі 352240 грн та моральну шкоду у сумі 100000 грн. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.03.2018 року зазначений вирок скасований в частині цивільного позову та направлено матеріали провадження у цій частині на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства. Вироком суду першої інстанції було установлено, що відповідач [PERSON] , позбавивши життя її батька [PERSON] , заволодів наступним майном: автомобілем марки Опель Астра Ф, державний номер [NUMBER] ; грошовими коштами в сумі 16000 дол. США та 10000 грн. Згідно з вказаним вироком автомобіль повернуто їй, як потерпілій по кримінальній справі, проте матеріальна шкода у вигляді грошових коштів не відшкодована. Дані грошові кошти, якими заволодів відповідач, були об`єктом спільного майна подружжя - її батька [PERSON] та матері [PERSON] , які перебували у шлюбі з 05.02.1987 року. Отже, на підставі ст. 60, ч. 1 ст. 70 СК України, грошові кошти, викрадені відповідачем, були спільною сумісною власністю її батьків та належали їм порівну по частині кожному, а саме: доля матері - 8000 дол. США та 5000 грн, доля батька - 8000 дол. США та 5000 грн. На думку позивачки, до виниклих правовідносин також слід застосувати положення ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК України, якими врегульовано рівність часток кожного із співвласників майна, що є у спільній сумісній власності, у разі його виділу чи поділу. Після смерті батька до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявами про прийняття спадщини після смерті батька звернулися вона, [PERSON] , її матір, дружина покійного [PERSON] , та від імені сина [PERSON] - його законний представник [PERSON] . З урахуванням того, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, позивачка вважає, що кожен із спадкоємців має право на відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої відповідачем у наступному розмірі: 1) 8000 доларів США : 3 = 2666 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17.07.2019 року становить 2586,4142 за 100 доларів США, складає 2666 х 25,86 = 68942,76 грн; 2) 5000 грн : 3 = 1666,66 грн. Отже, спричинена їй (позивачці) матеріальна шкода має бути їй відшкодована відповідачем у загальній сумі 70609,42 грн (68942,76 + 1666,66). Окрім того, наслідки протиправної поведінки відповідача, як суттєво психотравмуючі, обумовили порушення її психоемоційної сфери, звичного способу життєдіяльності та викликали появу негативних психологічних переживань, тобто спричинили їй моральні страждання. Смерть батька призвела до сильних душевних та фізичних страждань, адже батько для неї був порадником, авторитетом, надійною опорою у всіх життєвих ситуаціях. Ця втрата стала для неї непоправною, спричинила тривалу душевну біль, почуття тривоги, душевних та фізичних страждань, які тягнуться до цього часу. Виходячи саме з цих критеріїв, вона оцінила спричинену їй моральну шкоду у сумі 100000 грн, яку просить стягнути з відповідача. В подальшому, [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди до 297548,80 грн, яку просила стягнути з відповідача, посилаючись на те, що, по-перше, 25.05.2021 року постановою Одеського апеляційного суду залишена без задоволення апеляційна скарга [PERSON] та рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02.04.2019 року по справі № 495/4035/18 залишено без змін. Цим рішенням стягнуто на користь [PERSON] відшкодування частки викрадених відповідачем грошових коштів (доларів та гривень), тому в силу положень ст. 13 ЦПК України зазначене рішення суду є обов`язковим для виконання та врахування для інших судів. По-друге, за час зупинення розгляду даної справи суттєво змінився офіційний курс долара США до національної валюти України. Станом на 12.12.2022 року курс долара складає за 1 долар США 36,5686 грн. Заважаючи на це, розмір спричиненої відповідачем матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, складає суму 8000 дол. США (1/2 частина із викрадених 16000 дол. США) х 36,5686 грн = 292548,80 грн + 5000 грн (1/2 частина із викрадених 10000 грн) = 297548,80 грн. Окрім того, третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду у розмірі 276729,78 грн, витрати на поховання у розмірі 33900 грн та моральну шкоду у розмірі 100000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , з яким вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі з 05.02.1987 року. Вироком Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 22.09.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України, та стягнуто з останнього на користь [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 352240 грн та моральну шкоду у сумі 100000 грн. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.03.2018 року вказаний вирок скасований у частині цивільного позову та направлено матеріали провадження у цій частині на новий розгляд у порядку цивільного судочинства. Вироком суду першої інстанції було установлено, що відповідач [PERSON] , позбавивши життя її чоловіка [PERSON] , заволодів наступним майном: автомобілем Опель Астра Ф, державний номер [NUMBER] ; грошовими коштами в сумі 16000 дол. США та 10000 грн. Згідно з вказаним вироком, автомобіль повернуто [PERSON] , як потерпілій по кримінальній справі, проте матеріальна шкода у виді викрадених грошових коштів та витрат на поховання відповідачем не відшкодована. Відповідно до ст. 60, ч. 1 ст. 70 СК України, грошові кошти, викрадені відповідачем, були спільною сумісною власністю подружжя та належали їй та її покійному чоловіку порівну, тобто по частині кожному, а саме її доля - 8000 доларів США та 5000 грн, доля [PERSON] - 8000 доларів США та 5000 грн. Отже, відповідач зобов`язаний відшкодувати їй особисто 8000 доларів США, що еквівалентно 202560 грн (офіційний курс НБУ станом на 16.08.2019 року - 2532,16 грн за 100 дол. США) та 5000 грн, що складає загальну суму 207560 грн (202560 грн + 5000 грн). Після смерті чоловіка до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявами про прийняття спадщини звернулись вона ( [PERSON] ), її донька [PERSON] та від імені сина [PERSON] його законний представник [PERSON] . З урахуванням того, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, [PERSON] вважає, що кожен із спадкоємців має право на відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої відповідачем у наступному розмірі: 1) 8000 доларів США : 3 = 2666 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.08.2019 року становить 2532,16 за 100 доларів США, складає 2666 х 25,32 = 67503,12 грн; 2) 5000 грн : 3 = 1666,66 грн. Отже, спричинена їй (третій особі) матеріальна шкода має бути їй відшкодована відповідачем у загальній сумі 276729,78 грн (207560 + 67503,12). Окрім того, вона сплатила: приватному підприємцю [PERSON] за захоронення [PERSON] 4900 грн; ФОП [PERSON] за виготовлення надгробного пам`ятника [PERSON] 18900 грн; ФОП [PERSON] за установку надгробного пам`ятника [PERSON] 11000 грн, а всього 33900 грн, яка мають буди їй відшкодовані відповідачем на підставі ст. 1201 ЦК України. Смерть чоловіка призвела її до сильних, тривалих душевних та фізичних страждань, адже він був порадником, господарем та помічником, надійною опорою у всіх життєвих ситуаціях для неї, доньки та онука. Виконував значний обсяг фізичної праці щодо утримання їх спільного майна в належному стані, матеріально забезпечував сім`ю. Ця втрата стала для неї непоправною, спричинила тривалу душевну біль, почуття тривоги, душевних та фізичних страждань, які тягнуться до цього часу. Виходячи з цих критеріїв, спричинену їй моральну шкоду вона оцінює у 100000 грн, яку просить стягнути з відповідача. Ухвалами суду від 13.12.2022 року та 23.02.2023 року позовні вимоги третьої особи [PERSON] про відшкодування збитків, завданих злочином, у загальній сумі 276729,78 грн залишено без розгляду. Позивачка [PERSON] до судового засідання не з`явилась, але подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить справу розглянути без її участі. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до судового засідання не з`явилась, а від її представника [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить справу розглянути без її участі. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] до судового засідання не з`явився, але подав до суду пояснення щодо позову [PERSON] , в якому зазначив, що заявлені позовні вимоги [PERSON] , на його думку, якщо і можуть бути задоволені, то виключно в аспекті стягнення з відповідача витрат на поховання. При цьому зауважив, що йому, 11 річній дитині на момент поховання батька, було очевидно, що все виглядало ну дуже економно та якось не по-людськи, що викликає у нього сумніви у розмірах сум, витрачених на поховання, що зазначені у додатках до позову третьої особи. Водночас, зі слів його матері йому відомо, що вона пропонувала [PERSON] фінансову допомогу в організації похорону, приготування обіду, але отримала відповідь про відсутність потреби в цьому. З приводу стягнення з відповідача на користь [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 276729,78 грн вказав наступне. Так, в матеріалах справи № 495/7581/18 наявна копія вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2016 року по кримінальній справі № 496/1661/16-к, в мотивувальній частині якого зафіксований розмір шкоди, завданої обвинуваченим - 352240 грн. В межах вказаної суми відповідачу було оголошено обвинувачення, саме в її межах відповідач визнав цивільний позов [PERSON] . Саме вказана сума була стягнута з обвинуваченого на користь цивільного позивача. Потерпілою по вказаній справі була виключно [PERSON] , яка не повідомила про нього, як іншого потерпілого, та невідомо чому - про свою матір [PERSON] , яка, в свою чергу, самостійно із заявою про визнання її потерпілою також не зверталась. Вона не приймала жодної участі під час досудового слідства та розгляду кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій. Причина цьому очевидна, і [PERSON] і [PERSON] знали, що шлюб між його татом, [PERSON] , та [PERSON] за його ініціативою було розірвано на підставі рішення суду, яке набрало законної сили ще в березні 1995 року. З 1995 року [PERSON] не жив разом із [PERSON] , а тільки навідував доньку та гараж, розташований біля будинку [ADDRESS] . По необізнаності в питанні права, [PERSON] просто не знав, що рішення суду про розірвання шлюбу із [PERSON] він має особисто подати для виконання до органів РАЦС. З весни 1997 року по літо 2007 року його батьки мешкали під одним дахом. Після розставання з його матір`ю батько спочатку мешкав у вагончику на господарстві в балці біля с. Вигода та продовжував займатись розведенням птиці та риби, а потім переїхав до будинку [ADDRESS] , в якому зробив косметичний ремонт та розпочав будівництво нового будинку. Увесь цей час біля [PERSON] був та допомагав йому (за проживання та отримування оплати праці) відповідач, а не [PERSON] ані [PERSON] , ані [PERSON] не знали про обставини загибелі [PERSON] та точну суму коштів, яка була у нього в наявності на момент смерті. Під час розгляду кримінальної справи № 496/1661/16-к в суді першої інстанції [PERSON] не була навіть свідком по справі, не заявляла вона і про те, що викрадені обвинуваченим грошові кошти біли спільним майном подружжя. [PERSON] не оскаржувала вирок в частині стягнення з відповідача на користь [PERSON] усієї суми матеріальної шкоди, в тому числі з приводу фіксації розміру викраденого та/або застосування перерахунку коштів в дол. США до гривневого еквівалента на день ухвалення судового рішення. Під час апеляційного розгляду справи № 496/1661/16-к [PERSON] , також не ставила питання про визнання її потерпілою, до суду із цивільним позовом не зверталась. В матеріалах справи № 495/7581/18 відсутні будь-які докази, які би доводили, що [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON] продовжила жити з ним у шлюбі без реєстрації, приймала участь у господарчій діяльності [PERSON] , та, як наслідок, набула право на спільних коштів. Також, ані [PERSON] , ані [PERSON] не вступили у спадщину, а лише подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно до спадкової справи не надали. В дійсності, шлюб між [PERSON] та [PERSON] після ухвалення рішення по справі № 2-347 в лютому 1995 року не поновлювався і не тривав. Рішення набрало законної сили 01.03.1995 року. Для видачі свідоцтва про розірвання шлюбу сторони в органи РАЦС не звертались. Доказів того, що сім`я була збережена та [PERSON] і [PERSON] продовжували проживати однією сім`єю, мали спільне господарство та бюджет матеріали справи не містять. На підставі вищевикладеного, враховуючи постанову Одеського апеляційного суду від 25.05.2021 року по справі № 495/4035/18, третя особа [PERSON] вважає, що позовні вимоги [PERSON] по справі № 495/7581/18 про стягнення матеріальної шкоди є необґрунтованими, не доведеними належними доказами і не можуть бути задоволені. Окрім вказаного вище, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] у своєму поясненні повідомив суду про факт прийняття [PERSON] , [PERSON] та його матір`ю [PERSON] від його імені спадщини після смерті [PERSON] , про обставини цивільної справи № 2-347 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , про розгляд судами різних інстанцій цивільних справ № 496/956/18 та № 495/4035/18 та процесуальну поведінку [PERSON] , виклавши своє бачення цих подій. З приводу стягнення з відповідача на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 100000 грн третя особа [PERSON] зазначив, що такі позовні вимоги також не можуть бути задоволені з огляду на таке. [PERSON] з лютого 1995 року не дружина [PERSON] жодних сімейних зв`язків між нею та [PERSON] не було. [PERSON] піклувався виключно про добробут [PERSON] [PERSON] не є потерпілою від злочинних дій [PERSON] [PERSON] цілеспрямовано ігнорує той факт, що у [PERSON] тільки із [PERSON] (матір`ю третьої особи [PERSON] ) були тривалі, міцні та обдумані стосунки, були спільні цілі на майбутнє. В квартирі [ADDRESS] [PERSON] належала 1/3 частина, у цій квартирі мешкала його донька, тому очевидно, що він міг щось у ній привести до ладу. [PERSON] можливо і був помічником, надійною опорою, але не для [PERSON] , а для [PERSON] . Саме [PERSON] , а потім і онукові [PERSON] допомагав матеріально, водночас [PERSON] матеріально не забезпечував. За життя [PERSON] [PERSON] жодного разу не посилалась на те, що є його дружиною, не приймала участь у його господарстві, у заробітку коштів, не розділяла тяготи проживання у вагончику, не мешкала разом з ним та ін., тому не зрозуміло, як вона могла понести непоправну втрату та зазнати триваючого душевного болю від батькової загибелі. Лише у серпні 2018 року [PERSON] згадала, що вона є дружиною [PERSON] , погоджувалась з тим, що шлюб між нею та [PERSON] було розірвано, поки не отримала інформацію із РАЦСу, а також скористалась смертю [PERSON] та бюрократичним обмеженням щодо реєстрації розірвання шлюбу, яке існувало в Кодексі про шлюб та сім`ю, та зазіхає на частину зароблених [PERSON] коштів та його майно, до заробітку, виникнення яких вона не мала жодного стосунку. Не [PERSON] , а його (третьої особи [PERSON] ) мати з весни 1997 року по 2007 рік була дружиною [PERSON] , допомагала по господарству, була його підтримкою та соратником. Третя особа [PERSON] вказує, що [PERSON] використовує наслідки порушення закону (не виконання рішення, яке набрало законної сили про розірвання шлюбу у 1995 році) для заявлення вимоги щодо коштів та майна його батька ( [PERSON] ), до яких жодного відношення не має. [PERSON] не є потерпілою, в дійсності моральної шкоди вона не зазнала, діє, як загарбник, порушує закони, чинить негідно і не може отримати за це ще винагороду у вигляді компенсації за не понесені страждання, а тому [PERSON] вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині вимог про стягнення моральної шкоди також не можуть бути задоволені. Окрім вказаного вище пояснення, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] подав до суду друге пояснення щодо позову [PERSON] , в якому зазначив, що зважаючи на обставини справи № 496/1661/16-к, № 495/4035/18, № 495/7581/18, поведінку та дії [PERSON] з часу знайдення тіла вбитого [PERSON] позовні вимоги не можуть бути задоволені у повному обсязі. З приводу стягнення з відповідача на користь [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 297548,80 грн вказав, що в матеріалах справи № 495/7581/18 наявна копія вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2016 року по кримінальній справі № 496/1661/16-к в мотивувальній частині якого зафіксований розмір шкоди, завданої обвинуваченим - 352240 грн. В межах вказаної суми відповідачу було оголошено обвинувачення, саме в її межах відповідач визнав цивільний позов [PERSON] . Саме вказана сума була стягнута з обвинуваченого на користь цивільного позивача. Як під час досудового розслідування, так і під час розгляду справи № 496/1661/16-к в суді першої інстанції, [PERSON] «забула» повідомити про його існування, про те, що він також є дитиною загиблого, а відтак і другим потерпілим. По матеріалам вказаної справи потерпілою була виключно [PERSON] . В цивільному позові вона просила стягнути з обвинуваченого [PERSON] всю суму матеріальної шкоди виключно на свою користь. Також [PERSON] було повернуто викрадений у батька автомобіль Опель Астра Ф, р/н [NUMBER] . [PERSON] вважає, що якби [PERSON] вела себе чесно та по совісті, з обвинуваченого ще у 2016 році можна було б стягнути завдану шкоду, розподіливши її справедливо - між двома дітьми загиблого [PERSON] . В дійсності, з моменту знайдення тіла батька, [PERSON] робить все можливе та не можливе, аби позбавити його (третю особу [PERSON] ) прав та інтересів, пов`язаних із наслідками загибелі [PERSON] , а саме не стає на заваді своїй матері [PERSON] в обмеженні його прав, позбавила його можливості примусово стягнути з відповідача шкоду на виконання рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02.04.2019 року по справі № 495/4035/18, своєю бездіяльністю позбавляє його отримати частину спадщини, яка відкрилась [INFO] у зв`язку зі смертю батька [INFO] , з вересня 2016 року одноособово користується автомобілем Опель Астра Ф, р/н [NUMBER] , та об`єктами нерухомості, які входять до спадкової маси по спадковій справі № 334/2016. [PERSON] достовірно відомо, що житловий будинок та землю за адресою: [ADDRESS] [PERSON] планував привести до ладу та подарувати йому ( [PERSON] ) Для цього за вказаною адресою було завезено будівельні матеріали. Вказаний будинок [PERSON] здає в оренду, будівельні матеріали розпродала. Окрім вказаного вище, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] у своєму поясненні повідомив суду про факт прийняття [PERSON] , [PERSON] та його матір`ю [PERSON] від його імені спадщини після смерті [PERSON] , про обставини цивільної справи № 2-347 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , про розгляд судами різних інстанцій кримінальної справи № 496/1662/16-к та цивільних справ № 496/956/18, № 495/4035/18, та процесуальну поведінку [PERSON] , виклавши своє бачення цих подій. Третя особа [PERSON] зазначає, що саме дії [PERSON] та її матері [PERSON] призвели до судових розглядів, у тому числі необхідності зупинення розгляду справи, а тому про стягнення збитків у вигляді курсової різниці не може йти мови, про що свідчить також чисельна судова практика. На його думку, на користь [PERSON] , якщо і може бути стягнуто, то виключно майнова шкода у розмірі 176120 грн, що становить від викрадених у загиблого батька коштів, розмір яких визначений у судових рішеннях по справі № 496/1661/16-к, які набрали законної сили. З приводу стягнення з відповідача на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 100000 грн третя особа [PERSON] зазначив, що [PERSON] , на його думку, не має морального права на отримання такої шкоди, адже не зрозуміло, як вона могла страждати через порушені сімейні зв`язки через смерть батька, коли з самого дня його поховання ні разу не заговорила до нього - живого та рідного брата, продовження їх спільного батька. Далі [PERSON] описує спільне життя та побут його батьків [PERSON] та [PERSON] , які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство в с. Вигода, зазначивши, що [PERSON] та [PERSON] не мали жодного стосунку до як заробітку коштів, так і до придбання [PERSON] нерухомості. Коли йому (третій особі [PERSON] ) виповнилось 2,5 роки, його батьки розійшлися, але незважаючи на це [PERSON] піклувався про нього, виховував та матеріально забезпечував. У серпні 2015 року [PERSON] зник. По факту його зникнення було розпочато досудове розслідування. Його мати ( [PERSON] ), [PERSON] та дядько [PERSON] шукали [PERSON] разом із працівниками поліції. Як виявилось згодом, його вбив відповідач [PERSON] . На похороні [PERSON] навіть не підійшла до нього (третьої особи) та не підтримала його. В подальшому, [PERSON] припинила бачитись з ним, дзвонити тощо. В суді [PERSON] заявила, що він не може бути потерпілим по кримінальній справі, а усі викрадені у [PERSON] кошти мають бути стягнуті тільки на її користь. Автомобіль [PERSON] , який викрав [PERSON] , передали [PERSON] і з того часу він з мамою його не бачили. [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, незважаючи на те, що існує рішення суду про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] робить усе, щоб він не отримав свою частку у спадщині, та разом із [PERSON] втягнула його з матір`ю у численні суди, які тривають з 2017 року по цей час. [PERSON] користується майном, яке б мало бути розподілене між ними після смерті батька, здає будинок в оренду, розпродає завезені батьком будівельні матеріали. Отже, для [PERSON] не має жодного значення наявність між ними кровного споріднення. Тривалий час турботу про його добробут та майбутнє проявляє не його рідна сестра, яка зазначає, що для неї, нібито, важливі сімейні зв`язки, а їх розірвання завдає душевних страждань, а стороння людина. За таких обставин третя особа [PERSON] вважає, що в ставленні до батька [PERSON] . [PERSON] була також ж нещирою, як і по відношенню до нього. Зазначення нею в позовній заяві від 17.07.2019 року про нанесення моральних страждань є дуже перебільшенням, як і сума, якою вказані страждання оцінені. З урахуванням особи [PERSON] та її поведінки з 2016 року, [PERSON] зазначає, що на її користь по справі № 495/7581/18 може бути стягнута набагато менша сума, ніж 100000 грн. 19.04.2024 року третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] через свого представника [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив суд врахувати зміст усіх його пояснень та заяв при ухваленні рішення по справі № 495/7581/18. Відповідач [PERSON] відбуває покарання в ДУ «Вознесенська виправна колонія (№ 72)». Відповідно листа ДУ «Вознесенська виправна колонія (№ 72) від 28.03.2023 року № 12-1018/Нг засуджений [PERSON] отримав позовну заяву з документами по справі № 495/7581/18, що підтверджується розпискою від 27.03.2023 року, проте від пояснень по суті позовних вимог відмовився. За час розгляду судом справи відзиву, заяв, клопотань чи будь-яких письмових пояснень від відповідача на адресу суду не надходило, а тому суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Приймаючи до уваги заяви позивачки [PERSON] , представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] - [PERSON] , письмові пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги як позивачки [PERSON] , так і третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні установлено, що в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходилось кримінальне провадження № 496/1662/16-к за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 289 КК України. Колегією суддів Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області установлено наступне. 14 серпня 2015 року приблизно о 19.00 годині, більш точний час не встановлено, обвинувачений [PERSON] , знаходячись біля будівлі, розташованої на відстані 400 метрів від будинку [ADDRESS] , під час сварки, виниклої на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи навмисно, з метою вбивства, здійснив постріл з мисливської рушниці марки «ТОЗ-БМ» сторону [PERSON] , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді вогнепального дробового поранення грудної клітини, від якого потерпілий [PERSON] помер на місці події. Далі, продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачений [PERSON] , 14 серпня 2015 року приблизно о 19.30 годині, більш точний час не встановлено, діючи умисно, таємно, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, перебуваючи біля будівлі, розташованої на відстані 400 метрів від будинку [ADDRESS] побачив автомобіль марки «Opel Astra», державний номер [NUMBER] , який фактично належав потерпілому [PERSON] та перебував у його користуванні. Після чого шляхом відкриття замків автомобіля за допомогою штатного ключа, з метою незаконного заволодіння, проник до вказаного автомобіля, завів двигун та з місця події зник, розпорядившись вказаним автомобілем на власний розсуд. Продовжуючи свої злочинні дії, 14 серпня 2015 року приблизно о 23.00 годині, більш точний час не встановлено, обвинувачений [PERSON] , перебуваючи біля недобудованого будинку, розташованого на земельній ділянці 36, розташованого по [ADDRESS] , що належав потерпілому [PERSON] , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переконавшись у таємності своїх дій, скориставшись ключами, які заздалегідь знайшов в салоні автомобілю марки «Opel Astra», державний номер [NUMBER] та проник до гаражного приміщення вищезазначеної недобудованої будівлі, звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 16000 доларів США, що момент вчинення кримінального правопорушення за курсом НБУ (1 долар США складав 21,39 гривень), що складало 342240 гривень та 10000 гривень, чим спричинив потерпілому матеріальний збиток загалом на суму 352240 гривень. Після вчинення кримінального правопорушення обвинувачений [PERSON] з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд. Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2016 року обвинуваченого [PERSON] було засуджено за ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до 10 років позбавлення волі. Цивільний позов потерпілої [PERSON] задоволено частково, стягнуто з обвинуваченого [PERSON] на її користь майнову шкоду у сумі 352240 грн. В задоволенні інших позовних вимог майнового характеру відмовлено у зв`язку з недоведеністю потерпілою майнових вимог на заявлену суму. Стягнуто з обвинуваченого [PERSON] на користь потерпілої компенсацію моральної шкоди у сумі 100000 грн. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.03.2018 року вказаний вирок суду скасовано у частині цивільного позову [PERSON] та направлено матеріали провадження у цій частині на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без змін. Підставою для скасування вироку у частині цивільного позову [PERSON] стало те, що на час ухвалення вироку Білгород-Дністровському районному суду Одеської області не було відомо про існування неповнолітнього потерпілого [PERSON] , [INFO] , і було прийнято рішення тільки по цивільному позову [PERSON] . Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що 05.02.1987 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] було укладено шлюб, згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . [INFO] у подружжя [PERSON] народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . З огляду на вищенаведене слідує, що [PERSON] , якого було вбито відповідачем [PERSON] , являється чоловіком третьої особи [PERSON] та батьком позивачки [PERSON] . Окрім цього, [PERSON] являється також батьком третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копія рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18.07.2016 року. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною першою статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У абзаці першому пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.92 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій відповідач [PERSON] викрав у [PERSON] грошові кошти в сумі 16000 доларів США, що момент вчинення кримінального правопорушення за курсом НБУ (1 долар США складав 21,39 гривень) складало 342240 гривень та 10000 гривень. Потерпілими у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] визнано дітей вбитого [PERSON] : [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 02.04.2019 року, яке постановою Одеського апеляційного суду від 25.05.2021 року залишено без змін, позовну заяву [PERSON] , яка діяла в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень задоволено - стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , матеріальну шкоду, завдану злочином у сумі 176120 грн, що становить половину коштів, викрадених у вбитого [PERSON] , та моральну шкоду у розмірі 100000 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 2761 грн 20 к. За таких обставин, відповідач [PERSON] повинен відшкодувати позивачці [PERSON] , як потерпілій, матеріальну шкоду, завдану злочином, у розмірі половини викрадених ним у [PERSON] грошових коштів у розмірі 8000 доларів США та 5000 грн. За змістом статті 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на день ухвалення рішення вартість 1 долара США по відношенню до гривні становить 41,51 грн, відтак суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню спричинена ним внаслідок вчинення кримінального правопорушення матеріальна шкода, яка станом на момент розгляду справи, складає 337080 грн (8000 дол. США * 41,51) + 5000 грн). Доводи третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] про те, що з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] має бути стягнута матеріальна шкода у розмірі половини суми, зафіксованої у вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2016 року, яка становить 352240 грн суд відхиляє, оскільки вони суперечать правилам статті 1192 ЦК України. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] , протиправні дії якого перебувають у причино-наслідковому зв`язку із завданою позивачці [PERSON] матеріальною шкодою, на підставі частини першої статті 1166, частини першої статті 1177 ЦК України та статті 1192 ЦК України, повинен відшкодувати позивачці матеріальну шкоду у розмірі 337080 грн, а тому порушене право позивачки підлягає захисту шляхом задоволення позовних вимог у цій частині у повному обсязі. Щодо позовної вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на поховання [PERSON] суд дійшов наступного висновку. Відповідно до абзацу першого статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.92, у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Тому вимоги про стягнення витрат на поховання можуть пред`являтись як особами, що мають право на відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника, так і сторонніми до потерпілого громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості. На підтвердження витрат на поховання [PERSON] та спорудження надгробного пам`ятника третьою особою [PERSON] надані копія накладної № 31 від 03.03.2016 року про придбання гробу, хреста та ін., усього на суму 4900 грн (а.с. 76), копія рахунку від 20.07.2016 року про придбання надгробного пам`ятника, вартість якого склала 18900 грн (а.с. 77) та копія накладної № 36 від 10.04.2019 року про оплату установки пам`ятника, вартість якої склала 11000 грн (а.с. 78). Доводи третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] про невідповідність, на його погляд, похорон [PERSON] тому, як він відносився за життя, зокрема, до своєї доньки, позивачки [PERSON] , суд до уваги не приймає, оскільки вони правового значення не мають. Жодних доказів того, що його мати [PERSON] , діючи в його інтересах, з якою, з його слів, [PERSON] прожив десять років матеріально приймала участь у похороні [PERSON] суду також не надано. Зважаючи на те, що вина відповідача [PERSON] у скоєнні, зокрема, умисного вбивства [PERSON] установлена вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2016 року, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.03.2018 року та набрав законної сили, останній зобов`язаний відшкодувати третій особі [PERSON] витрати, які вона понесла у зв`язку з похованням [PERSON] та спорудженням надгробного пам`ятника у розмірі 33900 грн, відтак позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на поховання [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про відшкодування позивачці [PERSON] та третій особі, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна ; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Як роз`яснено у пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, а пунктом 9 вказаної постанови установлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд враховує той факт, що позивачка [PERSON] втратила батька, а третя особа [PERSON] - чоловіка, зазнали істотних негативних змін у житті, безумовно перенесли моральні страждання, пов`язані зі смертю [PERSON] , зокрема, з пошуком його тіла та з похованням. Беручи до уваги наведені факти, а також те, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, зважаючи на характер та обсяг моральних страждань позивачки [PERSON] та третьої особи [PERSON] , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає необхідним і достатнім визначити розмір моральної шкоди по 100000 грн кожній, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню у повному обсязі. Доводи, викладені третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] у поясненні про те, що [PERSON] не має право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю [PERSON] , оскільки фактично не являлась його дружиною з моменту розірвання шлюбу у 1995 році суд відхиляє, оскільки вказані обставини були предметом розгляду справи № 496/956/18 судами усіх інстанції і 24.12.2021 року Верховний Суд своєю постановою поставив крапку у цьому спорі та залишив без задоволення касаційну скаргу [PERSON] , яка діяла в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , залишивши постанову апеляційного суду Одеської області від 26.12.2018 року, якою у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту розірвання шлюбу відмовлено - без змін. Так само суд не приймає до уваги пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] про те, що, на його думку, на користь [PERSON] має бути стягнута шкода у меншому розмірі, посилаючись на її поведінку по відношенню до нього, як до брата, оскільки вони правового значення також не мають. Ухвалою суду від 17.07.2019 року за заявою позивачки [PERSON] накладено арешт на кв. [ADDRESS] , загальною площею 33,90 кв.м, житловою площею 25,50 кв.м, з допоміжними господарськими будівлями: частина сараю «Б1», яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі за №508, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 91243905208. Відповідно до частини сьомої статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки вмотивованих клопотань про скасування заходів забезпечення позову від учасників справи до суду не надходило, підстав для їх скасування судом не установлено, у зв`язку з чим зазначені заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили. Враховуючи те, що при зверненні з позовами до суду позивачка [PERSON] та третя особа [PERSON] були звільнені від сплати судового збору, а позовні вимоги задоволено повністю, тому суд дійшов висновку, що на підставі частини шостої статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 1% від суми задоволених позовних вимог, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить суму 5314 грн 50 к.

Outcome: approved