Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася в суд з позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким: - позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини, а саме сина [PERSON] , [INFO] ; - щомісячно стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обгрунтування поданого позову, [PERSON] , зазначає, що [INFO] народився [PERSON] .. Матір`ю дитини записна - [PERSON] .. Наказом Чугуївської міської військової адміністрації від 25.03.2024 №394 малолітньому [PERSON] , [INFO] , встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Наказом Служби у справах дітей від 10.05.2024 №22 надано згоду на тимчасове влаштування малолітнього [PERSON] , [INFO] , який є дитиною позбавленою батьківського піклування, в сім`ю [PERSON] на період до прийняття рішення про влаштування його в сім`ю опікуна. З вказаного наказу вбачається те, що передати дитину позивачці було рекомендовано саме медичним закладом, в якому очевидно, що перебувала дитина та була залишена там його матір`ю. В подальшому рішенням Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради від 13.05.2024 №557 вирішено призначити [PERSON] опікуном над дитиною позбавленою батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , а також встановлено місце його проживання за адресою місця проживання позивачки, разом з нею. Разом з тим, з вказаним рішенням засвідчено, що згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відомості про батька дитини, [PERSON] , були винесені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою та зі слів матері дитини. Крім цього, рішенням підтверджено, що опіку над дитиною було встановлено у зв`язку з тим, що згідно акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України дитину було покинуто в закладі охорони здоров`я. Позивач перебуває в офіційно зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується їх свідоцтвом про шлюб, та в подальшому вони мають намір усиновити малолітнього [PERSON] . Згідно листів Центру соціальних служб від 24.01.2024 та від 08.04.2024 сім`я [PERSON] знаходилася під соціальним супроводом, на момент вагітності дитиною [PERSON] проживала в орендованому приміщенні гаражу, яке не відповідало санітарно- гігієнічним нормам для проживання з новонародженою дитиною. 23.01.2024 було відвідано відповідачку з дитиною за місцем їх проживання, в результаті чого встановлено, що санітарно-гігієнічні умови проживання сім`ї незадовільні, в будинку холодно, брудно, всюди купи сміття, розбиті вікна, сморідно, відсутні комунікації, меблі та посуд, для дитини не створені необхідні умови. Під час обстеження вдома нікого не було, але знайшовши відповідачку в центрі міста було складено акт про пакт передачі дитини у зв`язку з написанням відповідачкою заяви про обстеження дитини в медичному закладі. Так, 23.01.2024 відповідач склала заяву, в якій просила влаштувати її дитину до державного закладу. Також відповідач написала і заяву про згоду на обстеження та лікування дитини в закладі охорони здоров`я, де в подальшому і покинула дитину. З вказаних підстав дитину було направлено до обласної дитячої лікарні, де дитина і знаходилася до моменту передачі її під опіку позивачці. Відповідач не мала матеріального доходу, вела бродяжний спосіб життя, колом її спілкування були лише безхатьки. Для повернення дитини відповідач не зробила нічого, в неї взагалі відсутні прояви материнського інстинкту. А тому Центр соціальних служб вважає за неможливе повернення дитини матері (відповідачу по справі). Відповідно до складеного акту проведення оцінки рівня безпеки дитини помешкання за місцем проживання дитини не було пристосоване для проживання, мати дитини не має виховного потенціалу, а тому зроблено висновок про небезпечне проживання дитини разом з матір`ю. Крім цього, згідно листа Служби у справах дітей від 24.01.2024 будинок за місцем мешкання дитини з матір`ю знаходиться в непридатному для проживання стані. [PERSON] було виявлено з немовлям на вулиці. При температурі -6 градусів Цельсія дитини була одягнена в осінній комбінезон, теплі речі та кошти для існування взагалі були відсутні, що засвідчила і сама мати дитини. [PERSON] було попереджено про відповідальність за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків. Так, 23.01.2024 відносно неї був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Однак, відповідач так і не стала на шлях виправлення, до виконання батьківських обов`язків не приступила. Сімейний лікар, яка оглядала дитину, доповіла, що дитина була голодна, памперс був переповнений сечею, одяг на дитині був брудний. Вказані факти засвідчені і листами Служб у справах дітей від 14.12.2023, 23.01.2024, 12.12.2023, згідно яких інформація надавалася задля вжиття заходів відносно матері дитини, яка належним чином не виконувала своїх батьківських обов`язків. З листа Обласної клінічної лікарні від 06.12.2023 вбачається, що [PERSON] справила враження людини із низькою соціальною відповідальністю, яка не має сформованих навичок відповідального батьківства. З її слів за попередніми двома дітьми вона позбавлена батьківських прав. Крім цього, актами обстеження умов проживання засвідчено, що умови проживання відповідачки з дитиною були непридатними та для виховання і розвитку дитини взагалі не було створено жодних умов. Згідно інформації з державних реєстрів жодного майна у власності відповідач не має. Актом про дитину покинуту в закладі охорони здоров`я від 06.03.2024 засвідчено, що в Обласній дитячій клінічній лікарні матір`ю було покинуто дитину - [PERSON] . З 23.01.2024 мати дитину у лікарні не відвідувала. Відомості про інших родичів відсутні. Довідкою про родичів дитини підтверджено, що інформація стосовно братів/сестер та інших родичів [PERSON] відсутня, а довідкою про житло, майно дитини підтверджено, що малолітній не має власного житла, майна, яке могло б залишитися йому від матері. 10.06.2024 відповідач склала заяву, яку подала до служби у справах дітей та в якій вказала, що знає, що її будуть позбавляти батьківських прав стосовно її малолітнього сина [PERSON] , вказала, що бути в суді вона не має можливості та просила слухати справу без її присутності, позовні вимоги підтримала. Тобто, протягом тривалого проміжку часу та по сьогоднішній день дитина проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , і перебуває на її повному матеріальному забезпеченні та утриманні. Саме позивач виховує дитину, піклується про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Умови проживання дитини з позивачкою задовільні, взаємовідносини між нею та дитиною доброзичливі та сімейні, як між матір`ю та дитиною, у тому числі створені всі необхідні умови для розвитку, занять та відпочинку малолітнього [PERSON] . Дитина забезпечена необхідними побутовими речами та одягом, взуттям відповідно до віку, також придбані предмети та речі для розвитку і виховання дитини. Санітарно-гігієнічні норми дотримуються, в квартирі чисто, дитина доглянута, нагодована та охайна. Мати дитини взагалі ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина, ніколи не виховувала його та не піклувалася про нього, а також не бере участі в його утриманні. Мати взагалі відсутня в житті дитини, не пооживає разом з нею, не відвідує її, не спілкується з нею та не цікавиться її життям. Фактично мати дитини свідомо та в добровільному порядку, усвідомлюючи Факт своєї бездіяльності, усунулася від виконання своїх батьківських обов`язків без поважних причин. Відповідач взагалі не спілкується з дитиною, не цікавиться нею та не приходить до неї, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її виховання, потреби та підготовку до самостійного життя. Вона не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування сина. Отже, відповідач не піклується про дитину та не виховує її, не цікавиться її життям, а також матеріально не забезпечує її. А тому наявні підстави для покладення на відповідача відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків, застосування до неї такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідачки буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідачка в подальшому буде позбавлена можливості негативно впливати на психіку і розвиток дитини до моменту зміни нею свого ставлення до сина та поновлення у встановленому порядку батьківських прав, а тому позивач вважає доцільним і необхідним звернутися до суду з позовною вимогою про позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дитини - сина. Також, позивач вважаю доцільним стягувати з відповідачки аліменти на утримання дитини. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 26.07.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 05.11.2024 закрито підготовче судове засідання , справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач, [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідачка, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. Від представника служби у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, Міндарь Н.В., надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції [INFO] народився [PERSON] , батьками якого вказано: [PERSON] та [PERSON] (а.с.23) Відомості про батька дитини [PERSON] вказані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 112). Згідно акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 06.03.2024 виявлено покинуту дитину чоловічої статі, [INFO] - [PERSON] (а.с.26) Згідно повідомлення служби у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради від 24.01.2024 №01-25/22, адресованого начальнику служби у справах дітей по Шевченківському району департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Н. Гладченко, повернення малолітньої дитини [PERSON] у сім`ю на момент звернення неможливе. (а.с.27) Згідно акту проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] , потребує влаштування його до медичного закладу, про що ознайомлена [PERSON] (а.с.32-35) Згідно листа в.о. генерального директора КНП ХОР "ОКЛ" від 06.12.2023 №42/3579, адресованого начальнику служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Гладченко Н.О., [PERSON] [INFO] передчасно народила хлопчика у Регіональному перинатальному центрі. З 14.11.2023, [PERSON] , знаходилася по догляду за дитиною у відділенні постінтенсивного догляду, реабілітації та виходжування недоношених новонароджених Регіонального перинатального центру. 05.12.2023 самовільно залишила відділення. (а.с.38) Згідно наказу заступника начальника Чугуївської міської військової адміністрації Шепелева І. від 25.03.2024 №394 "Про встановлення малолітньому [PERSON] , [INFO] , статусу дитини позбавленої батьківського піклування" встановлено малолітньому [PERSON] [INFO] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. (а.с.29) Згідно наказу заступника начальника служби у справах дітей Чугуївської міської ради Харківської області, Лисенко К., №22 від 10.05.2024 "Про тимчасове влаштування малолітнього [PERSON] , [INFO] , дитини, позбавленої батьківського піклування в сім`ю [PERSON] " надано згоду на тимчасове влаштування малолітнього [PERSON] , [INFO] , який є дитиною, позбавленою батьківського піклування, в сім`ю [PERSON] на період прийняття рішення про влаштування його в сім`ю опікуна. рекомендовано Харківській обласній дитячій клінічній лікарні передати малолітнього [PERSON] , [INFO] , в сім`ю [PERSON] (а.с.24) Згідно довідки про родичів дитини, [PERSON] , [INFO] , інформація відсутня. (а.с.29) Згідно довідки про житло, майно дитини, [PERSON] , [INFO] , не має власного житла, майна, яке залишилося йому від матері.(а.с. 29) Згідно рішення виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області №557 від 13.05.2024 "Про встановлення опіки над дитиною, позбавленою батьківського піклування, [PERSON] " призначено [PERSON] опікуном над дитиною, позбавленою батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] . (а.с.24, 25) Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , позивач, [PERSON] , перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] .. Згідно висновку Слобожанської селищної ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , Слобожанський селищний голова, [PERSON] , вважає таке позбавлення доцільним. (а.с.74) Крім дослідження письмових доказів, в судовому засіданні було допитано свідка, [PERSON] , який надав суду покази, в яких зазначив, що вони разом з позивачкою перебувають у шлюбі 9 років, проте через стан здоров`я, не можуть мати дітей. Численні спроби завагітніти були безрезультатні, тому вирішили взяти дитини з дитячого будинку. Звернулися до соціальних служб, зібрали відповідний пакет документів. Їм з позивачкою запропонували взяти хлопчика - [PERSON] , якого вони в подальшому мають намір усиновити. Про біологічних батьків хлопчика [PERSON] нічого не відомо. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ст. ст. 150, 164 Сімейного кодексу України (надалі СК України). Відповідно до ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України, кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину, а також несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути судом позбавлені батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Згідно п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 вказаної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Дослідивши наявні у справі докази та встановивши обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачка, в порушення вищенаведених принципів щодо виховання дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] , а тому існують підстави для позбавлення її батьківських прав щодо сина. В свою чергу, належним чином повідомлена відповідач не надала суду жодного доказу на спростування позиції позивача. Крім того, в матеріалах справи міститься заява відповідачки, [PERSON] , адресована заступнику начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Чугуїввської міської ради, Лисенко К.О. , в якій відповідачка повідомила, що їй відомо про те, що її мають намір позбавити батьківських прав відносно її сина, просила розглядати справу у її відсутність, просила позбавити її батьківських прав. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частина 3 ст. 166 СК України передбачає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27.09.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує інтереси дитини, матеріальне становище відповідача, відсутність стабільного заробітку (доходу), а тому вважає правильним стягнути з неї аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не меньше 50 відсотків прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене, оскільки позивачем заявлено дві позовні вимоги, необхідно стягнути з відповідачки судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн. на користь позивачки та 968,96 грн. на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved