Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Цісар Ірина Валентинівна звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову вказує, що 10 жовтня 1997 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, в якому [INFO] народилась позивачка - [PERSON] . 21 квітня 2016 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/1670/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. На той момент у відповідача (батька позивачки) вже була нова родина і він практично одразу припинив будь-яке спілкування з позивачкою. На момент розлучення батьків позивачки, [PERSON] було 7,5 років і вона не могла зрозуміти, чому її тато не приходить до неї, не відповідає на телефонні дзвінки, та посилається на зайнятість на роботі. Зазначає, ставши більш дорослою, позивачка намагалась налагодити хоч якісь стосунки з батьком, писала йому повідомлення, телефонувала, але він на контакт як не йшов, так і не йде зараз. В цьому році позивачка закінчила навчання в 10 класі Рівненського ліцею «Лідер», одночасно професійно займається баскетболом в КЗ «Обласна спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву» Рівненської обласної ради, має І дорослий спортивний розряд. Для придбання спортивного одягу та спеціального взуття, які коштують досить дорого, потрібні чималі кошти, однак відповідач ніяк не реагував на прохання позивачки надати хоча би незначну фінансову допомогу на їх придбання. Зазначає, що коли почалась широкомасштабна війна в Україні, відповідач жодного разу не зателефонував і не спитав, чи не потребує вона допомоги, та не поцікавився, що з нею, де вона перебуває, чи в безпеці. Крім того, зазначає, що 25.01.2024 року відповідач на заяву мами позивачки [PERSON] до служби у справах дітей з проханням провести бесіду з - відповідачем [PERSON] - про обов`язки батька і необхідність спілкування зі донькою, надав пояснення, які за своїм змістом взагалі не відповідають дійсності. Зокрема, відповідач стверджує, що залишив їм у користування свою квартиру, щоб нібито мінімізувати негативний вплив від розлучення на них з братом. Дане твердження спростовується поданою відповідачем 30.11.2016 року до Рівненського міського суду позовною заявою до мами позивачки про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, в якій він фактично просив суд виселити її (це відбулось лише через 6.5 місяців після розірвання шлюбу), а коли суд йому відмовив у задоволенні позовних вимог, намагався оскаржити дане рішення суду в Апеляційному та Верховному судах. На той момент позивачці було лише 8 років, а тому в такому віці вона не змогла би сама жити в квартирі, яку батько нібито залишив для користування дітям та колишній дружині. Крім того, відповідач також звертався до служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради із заявою щодо перевірки цільового витрачання аліментів, які він сплачує на утримання позивачки. Всі ці обставини негативно впливають на психологічний стан позивачки, її усвідомлення людських та сімейних цінностей. Оскільки відповідач фактично не спілкується з позивачкою взагалі (остання зустріч відбулась 13 березня 2021 року), не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не дбає про її нормальне самоусвідомлення. У зв`язку з викладеним позивачка звертається до суду з даним позовом та просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неї. Ухвалою суду від 27.08.2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 27.09.2024 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначає, що підставою звернення до суду на думку позивачки, є невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо його участі у вихованні дитини та піклуванні про неї. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не порушував та не порушує зазначених норм права піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечує рівень необхідного харчування, медичного догляду, лікування доньки, спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; виявляє інтерес до її внутрішнього світу; створює умови для отримання нею освіти. При цьому робить це свідомо і систематично. Долучені до матеріалів справи письмові докази підтверджують зазначені обставини. Після розлучення батьків у 2016 році за їх спільною згодою дитина проживає з матір`ю. Протягом зазначеного періоду часу до дня подачі позовної заяви до суду жодних претензій з боку матері дитини чи самої дитини щодо участі батька у її вихованні та утриманні не було. Усі питання щодо зазначених обставин вирішувалися вчасно та виключно в інтересах дитини. Батько не пропустив жодного свята, щоб не привітати дитину, вітав її особисто з Днем першого дзвоника та Днем останнього дзвоника. Завжди був і є присутнім в житті дитини. Жодним чином, поведінка відповідача щодо дитини, його спосіб життя, відношення та поводження з нею не були протиправними. Тобто поведінка відповідача не є систематично свідомо винною. Крім того, зазначає, що він виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання дитини та піклування про неї, він не зловживає правами батька. Так, надає дозволи на виїзд дитини на змагання, відпочинок за межами Рівненської області тощо, у випадках, коли необхідний нотаріально посвідчений дозвіл батька. Крім того, він звертався до управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації з заявою про перевірку цільового використання стягувачем аліментів на дитину. Також зазначає, що в нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджується листом відділу державної виконавчої служби у місті Рівному від 05.03.2024 року № 69950, оплата додаткових витрат, що підтверджується платіжними інструкціями від 23.04.2024 року, 19.09.2024 року, свідчать про добросовісне виконання відповідачем обов`язку щодо матеріального утримання дитини. Також періодично перераховує на картковий рахунок [INFO] кошти на оплату дрібних побутових витрат. Жодних заходів впливу на відповідача, як батька дитини, на його свідомість щодо участі або недостатньої участі у її вихованні, утриманні дитини та піклуванні про неї не застосовувалось. Вважає, що позивачкою не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обставин, що позбавлення відповідача батьківських прав позитивно вплине на подальше життя дитини, її фізичний та духовний розвиток. У зв`язку з викладеним просить в позові відмовити. 20.11.2024 р. позивачкою подано до суду відповідь на відзив, зазначає, що долучені до відзиву фото з Інстаграму, на яких зображена позивачка, фактично роздруковані з чужих соціальних мереж. Зазначає, що після розлучення з матір`ю позивач довго не могла усвідомити, чому батько перестав взагалі з донькою спілкуватись. Рішення про позбавлення його батьківських прав було прийняте позивачкою виважено, усвідомлено і цілком доросло. Жодного виливу з цього приводу з боку матері на неї не було і не могло бути. Стосовно забезпечення рівня необхідного харчування, медичного догляду, лікування, спілкування, надання доступу до культурних та інших духовних цінностей, сприяння засвоєнню загальновизнаних норм моралі, виявлення інтересу до внутрішнього світу дитини, створення умов для отримання освіти - все це є брехнею. Відповідач жодним чином не робив всього того, про що зазначається у відзиві на позов, всі ці роки він навіть не намагався цього робити. Крім того відповідач почав надавати дозволи на виїзд на змагання, відпочинок лише після випадку, коли мама позивачки після неодноразових звернень до [PERSON] про надання такого дозволу, змушена була звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Що стосується відсутності заборгованості по аліментам та оплати додаткових витрат в сумі 1000,00 гривень за весь 2024 рік, вважає, що це не є підтвердженням належною виконання батьківських обов`язків Відповідачем. Ухвалою суду від 16.01.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Цісар І.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Позивач зазначила, що вона проживає з мамою і старшим братом, з татом не спілкується. Остання зустріч з батьком була з її ініціативи в грудні 2024 року, де тато запитував її чому вона подала позов до суду. Також зазначили, що відповідач сплачує аліменти в мінімальному розмірі, заборгованості по аліментам не має. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Сурікова С.І. в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог. Відповідач зазначив, що коли доньці був потрібний дозвіл на виїзд на змагання та відпочинок, він все робив вчасно для того, щоб його надати. Коли були потрібні їй кошти, відповідач їх надавав. Зазначає, що донька та її старший брат і колишня дружина проживають в його квартирі, відповідач приблизно 5-7 років проживає окремо. Вважає, що позивачкою не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обставин зазначених у позові. При цьому, відповідач категорично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, вказуючи, що бажає спілкуватися з донькою, приймати участь у її вихованні. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради в судове засідання не з`явилася, 18.02.2025 року подала до суду заяву в якій підтримала наданий до суду висновок від 13.01.2025 року № 08-01-65/25, просила рішення прийняти в інтересах дитини. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції від 24.04.2008 року, актовий запис № 933. Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21.04.2016 року у справі №569/16704/15-ц шлюб між батьками [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З довідки Рівненського ліцею «Лідер» №130 від 04.06.2024 року вбачається, що [PERSON] , тато учениці 10-Б класу Рівненського ліцею «Лідер» [PERSON] , [INFO] , протягом навчання доньки у ліцеї не цікавився її успішністю, у навчальний заклад не з`являвся. Мама учениці [PERSON] бере активну участь у роботі класу, систематично цікавиться поведінкою та навчанням дитини, її стосунками з однокласниками. З довідки Обласної спеціалізованої дитячо-юнацької спортивної школи Олімпійського резерву від 25.06.2024 р. №188, вбачається, що [PERSON] , [INFO] є ученицею відділення баскетболу, щоденно відвідує навчально-тренувальні заняття в спортивному залі та на відкритому майданчику. В сезоні 2022-2023 року Маргарита в складі команди ОСДЮСШОР стала чемпіонкою України в змаганнях Всеукраїнської юнацької Баскетбольної Ліги серед дівчат 2008-2009р.р. і їй присвоєно І дорослий спортивний розряд. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] і [PERSON] знає давно. [PERSON] хрестив її сина. Свідку відомо, що [PERSON] після розірвання шлюбу не цікавиться життям [PERSON] , не бере участі у її вихованні. Зі слів [PERSON] , [PERSON] почав з нею спілкуватися тільки після подачі позову до суду. В матеріалах справи наявна копія заяви [PERSON] від 08.01.2024 р. в якій вона просить орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради провести бесіду з [PERSON] про обов`язки батька і необхідність спілкування з їхньою донькою [PERSON] 2008р.н. В поясненнях [PERSON] службі у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, зазначив, що відомості викладені в заяві [PERSON] від 08.01.2024 р. не відповідають дійсності. З часу розлучення та по даний момент він приймав участь в житті дітей: сплачував аліменти та додаткові витрати на дітей, спілкувався та зустрічався з ними, водив на розваги, купляв їм подарунки, цікавився та сприяв фізичному, духовному та моральному розвитку дітей. Колишня дружина [PERSON] постійно і по даний час створює перешкоди у спілкуванні з дітьми: налаштовує їх проти батька, не дозволяла спілкуватися та забирати дітей на зустрічі, блокувала його номер телефону у себе та у дітей, фактично обмежувала йому доступ для спілкування з дітьми. Згідно висновку від 26.03.2024 р. за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину [PERSON] , одержувач аліментів забезпечує потреби дитини відповідно до суми коштів, сплачених на дитину платником аліментів, розмір яких становить понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно частини 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. У своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Тобто, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради №08-01-65/25 від 13.01.2025 року питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 21.11.2024 та 09.01.2025 року. Комісія з питань захисту прав дитини, розглянувши матеріали справи, прийняла рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] , а відтак орган опіки та піклування вважає за не доцільне позбавляти батьківських прав [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] . У висновку зазначено, що під час обстеження матеріально-побутових умов проживання за адресою: [ADDRESS] встановлено, що за даною адресою проживає неповнолітня [PERSON] разом з мамою, [PERSON] . Квартира трьохкімнатна, з усіма комунальними зручностями, мебльована, наявна необхідна побутова техніка. В кімнатах чисто, прибрано. Неповнолітня [PERSON] має окрему кімнату, обладнану усім необхідним. 21.11.2024 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради було прийнято рішення: надати місячний термін для налагодження стосунків батька [PERSON] з дочкою [PERSON] та заслухати розгляд ухвали Рівненського міського суду на черговому засідання комісії. У поясненні від 06.01.2025 [PERSON] вказала, що 03.12.2024 її батько [PERSON] написав їй у застосунку «Вайбер» з пропозицією щось їй подарувати на новорічні свята. У відповідь [PERSON] запропонувала батькові зустрітися 08.12.2024. Зустріч тривала впродовж однієї години. Ніякої пропозиції щодо налагодження стосунків [PERSON] не запропонував. Весь час говорив про те, що він хворий, безробітний і що [PERSON] своїм позовом хоче зруйнувати його репутацію. Дівчина отримала привітання на Різдво та Новий рік у застосунку «Вайбер», ніякої фінансової допомоги або подарунків [PERSON] не отримувала і не потребує. 10.12.2024 [PERSON] було перераховано дитині 300 грн. на додаткові витрати. [PERSON] пояснив, що телефонує доньці, пише їй повідомлення. Вважає, що не має підстав для позбавлення його батьківських прав. На виконанні у державного виконавця ВДВС у м. Рівному перебуває виконавче провадження№60952214 про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , згідно розрахунку заборгованості по аліментах у [PERSON] станом на 29.02.2024 року заборгованість зі сплати аліментів, відсутня. Згідно копії рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12.11.2021 р. у справі №569/14377/21 з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 2439,17грн. Згідно копії рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16.03.2023 р. у справі №569/16364/22 з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 4733,40грн. В матеріалах справи наявна копія характеристики видана головним лікарем КЗ ЦПМСД «Ювілейний», з якої слідує, що [PERSON] за період перебування на посаді лікаря ортопеда-травматолога зарекомендував себе позитивно, як фахівець у медичній галузі. Виконуваний ним об`єм робіт свідчить про високий професіоналізм і відданість роботі. За характером спокійний та врівноважений, впевнений у собі та цілеспрямований, вирізняється чесністю, порядністю, відповідальністю, інтелігентністю, людяністю, добротою, надійністю, умінням тримати слово. В колективі користується повагою та авторитетом. В судовому засіданні відповідач зазначив, що в 2021 він звільнився з посади лікаря ортопеда-травматолога КЗ ЦПМСД «Ювілейний», та на даний час не працює. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показав, що з [PERSON] він знайомий є його другом та сусідом, йому відомо, що батько постійно цікавиться життям доньки [PERSON] . Вимогами статті\~12\~ЦПК України\~передбачено,\~що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Як визначено в статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, і їх взаємний у сукупності, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд прийшов до висновку, що позивач не довела та не надала суду доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків. Також матеріали справи не містять доказів вчинення протиправних дій відповідачем, які б свідчили про негативний вплив на дитину, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку із відмовою в позові слід залишити за позивачем. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed