Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

20.09.2024 позивач засобами поштового зв`язку звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь три відсотки річних у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання в розмірі 42\~464,95 грн за період з 23.02.2019 по 23.02.2022, а також 3\~028,00 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.11.2013 у справі № 750/5231/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за договором кредиту № 2402/0808/64-024 від 15.08.2008 у розмірі 16\~277,00 доларів США, що еквівалентно 130\~102,00 грн. Рішення суду не виконане, і сума боргу відповідачем не сплачена. Посилаючись на положення\~статті 625 Цивільного кодексу України позивач вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача трьох відсотків річних за час невиконання зазначеного рішення суду. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено для розгляду по суті на 11.11.2024. 15.10.2024 представник відповідача адвокат Лапоша Д.Ю. через систему «Електронний суд» подав відзив, в якому позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні. Указує, що кредитор пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання та не може вимагати його примусового виконання натурального зобов`язання. Крім того, представник відповідача подав заяву про застосування судом строку позовної давності, в якій вказує на те, що строк звернення до суду з даним позовом позивачем пропущено, що є підставою для відмови у задоволенні позову. 11.11.2024 розгляд справи відкладено на 06.01.2025 у зв`язку з неявкою позивача. 06.01.2025 розгляд справи відкладено на 17.01.2025, визнано явку представника позивача у судове засідання обов`язковою. 17.01.2025 розгляд справи відкладено на 14.02.2025 у зв`язку із витребуванням доказів. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнала із зазначених у відзиві підстав. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, представник позивача у позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі, відповідач про причини неявки не повідомив. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.11.2013 у справі № 750/5231/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за договором кредиту № 2402/0808/64-024 від 15.08.2008 у розмірі 16\~277,00 доларів США, що еквівалентно 130\~102,00 грн; стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 1\~301,02 грн у повернення сплачених судових витрат (а.с. 7-8). Зазначене рішення суду відповідачем не виконано, а тому посилаючись на положення статті 625 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), позивач вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача трьох відсотків річних за час його невиконання. Згідно наданого позивачем розрахунку три відсотки річних за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 складають 42\~464,95 грн (а.с. 9). Також, на запит суду Деснянським відділом державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в листі від 12.02.2025 № 13809/27.21-15 надано відповідь про те, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень (далі по тексту АСВП), в тому числі електронного архіву та даних Єдиного державного реєстр виконавчих проваджень, як окремого спецрозділу АСВП, встановлено, що на виконанні у Відділі не перебувало та не перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 750/5231/13-ц, виданого 01.11.2013 Деснянським районним судом м. Чернігова про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Отже, можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено в установленому законом порядку. Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад встановлений Законом час, що порушило б принцип правової визначеності як один із основоположних аспектів верховенства права. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: 1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; 2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; 3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18). У постановах від 23.11.2022 у справі № 285/3536/20, від 18.03.2020 у справі № 442/398/15-ц Верховний Суд зауважив, що натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (оскільки боржник заявив про застосування позовної давності та вона застосована судом), але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 757/44680/15-ц). Отже, встановивши, що на виконанні не перебувало та не перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 750/5231/13-ц, виданого 01.11.2013 Деснянським районним судом м. Чернігова про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості, тобто рішення суду не може бути виконано, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення у цій справі 3 % річних, адже вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором у цьому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18.09.2024 по справі № 761/26741/22 (провадження № 61-4584св24). За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати в разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача. Ураховуючи викладене,

Outcome: dismissed