Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

До Соснівського районного суду м. Черкаси звернулося ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 25.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та\~ [PERSON] укладено Договір позики №75212166, відповідно до умов якого, позикодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 14 940 грн 00 коп. на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99% в день, а позичальник у свою чергу зобов`язався повернути кошти на умовах встановлених договором. 21 грудня 2021 року первісний кредитор та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» уклали договір факторингу №2112, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»\~відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» право грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором позики №75212166 від 25.06.2021. У подальшому 31.03.2023 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу №310323-ФМ, відповідно до умов якого ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» отримало право грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором позики №75212166 від 25.06.2021. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, заборгованість за договором становить 46 461 грн 98 коп., що складається з: 14 940 грн 00 коп. заборгованість за основною сумою боргу та 31 521 грн 98 коп. заборгованість за відсотками. Ухвалою суду від 02.01.2025 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заперечуючи проти задоволення позову 14.02.2025 відповідачем подано до суду відзив, в якому вказує про необґрунтованість позовних вимог. Як зазначено у відзиві позивачем на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором не надано до суду реєстр відступлення прав вимоги, а направлено лише витяг, виготовлення якого цілком залежить від волевиявлення позивача. Також у відзиві [PERSON] просить застосувати позовну давність у справі, посилаючись на те, що у кредитному договорі встановлено строк позики 30 днів, однак у договорі також наявні умови пролонгації або авто пролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. Згідно з договором №75212166 від 25.06.2021 дата остаточного повернення кредиту 120 календарних днів (30 календарних днів строк позики та 90 календарних днів строк авто пролонгації). Умов щодо збільшення строку кредитний договір не містить. Жодних посилань учасників справи на це матеріали справи не містять. З огляду на наведене, на думку відповідача, 24.10.2021 останній день, як проводилось нарахування процентної ставки 1,99% на тіло позики. Як вказує відповідач, 25 жовтня 2021 року закінчився строк дії договору та авто пролонгації. Відтак, вже починаючи з кінця жовтня 2021 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» фактично знало про своє порушене право, проте не заявило про це. Саме з цього моменту, як стверджує відповідач, починається перебіг позовної давності як щодо основного зобов`язаня, так і до застосування відсотків. Також відповідач у відзиві вказує, що заявлена до стягнення сума судових витрат сторони позивача на правничу допомогу є завищеною та не є співмірною із складністю справи. 22 лютого 2025 року представником позивача надано до суду відповідь на відзив, в якій вказує про безпідставність доводів відповідача, оскільки факт переходу прав вимоги до позивача як нового кредитора за кредитною заборгованістю відповідача стверджується наявними у матеріалах справи актами прийому-передачі реєстру заборгованостей та відповідними реєстрами прав вимог. Окремо представник позивача звертає увагу суду, що у матеріалах справи наявні докази здійснення оплати за договорами факторингу, на підставі яких позивач набув права вимоги до відповідача. Щодо строку позовної давності представник позивача, посилаючись на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2021 №211 з 12.03.2020 було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено п.12 відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. Разом з тим, 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє дотепер. Відтак, враховуючи факт продовження загального строку позовної давності визначеного ст.257 ЦК України внаслідок введення карантину (п.12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України), а згодом воєнного стану (п.19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України) загальний строк позовної давності у три роки продовжено та позивачем не пропущено, оскільки позивачем заявлено позовні вимоги у грудні 2024 року, а останній платіж за договором позики здійснено 25.07.2021. Також у відповіді на відзив зазначено, що позивачем нараховані проценти по договору позики за базовою процентною ставкою у розмірі 1,99%, а не застосовано процентну ставку за понадстрокове користування позикою у розмірі 2,77%, що, у свою чергу, передбачено договором. У судове засідання, призначене на 25.02.2025 позивач явку свого представника не забезпечив. Відповідно до відповіді на відзив представник позивача просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання також не прибула, явку свого представника не забезпечила. Клопотань про відкладення розгляду справи відповідач не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що 25.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та\~відповідачем було укладено Договір позики №75212166 (далі договір). Згідно з п.п. 2.1. договору, сума (загальний розмір) позики становить 14 940 грн 00 коп. Відповідно до п.п. 2.2. договору, позика надається строком на 30 днів. Згідно з п.п. 2.3 договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування позикою становить 1,99 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджених наказом № 14/05/2021 від 14.05.2021, у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасно повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Перерахування ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» грошових коштів у сумі 14 940 грн 00 коп. на рахунок відповідача підтверджується копією платіжної інструкції/операції fbdeb780-e005-4123-b766-1561077c6541 від 25.06.2021. Договір позики відповідачем було підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором oynQ024DdT. Відповідно до довідки про ідентифікацію одноразовий ідентифікатор oynQ024DdT було надіслано клієнту на вказану електронну адресу 25.06.2021 о 19:30:04. Факт укладення вказаного кредитного договору та користування кредитними коштами відповідачем не оскаржується, та стверджується наданою 31.01.2025 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання ухвали суду від 02.01.2025 випискою за договором № б/н по картковому рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] за період з 25.06.2021 по 28.06.2021. 21 грудня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» був укладений договір факторингу №2112, відповідно до якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» право грошової вимоги до боржників за договорами позики у тому числі за договором №75212166 від 25.06.2021. Перехід права вимоги за вказаним договором підтверджується реєстром прав вимог №4 до договору факторингу №2112 від 21.12.2021 та актами прийому-передачі Реєстру заборгованостей за Договором факторингу №2112 від 21.12.2021: Додаток №4 до договору факторингу №2112 від 21.12.2021 та Додаток №5 до договору факторингу №2112 від 21.12.2021, актом звірки взаємних розрахунків за договором факторингу №2112 від 21.12.2021. 31 березня 2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» було укладено договір факторингу №310323-ФМ, відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» відступило на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» права грошової вимоги в тому числі за договором №75212166 від 25.06.2021. Перехід права вимоги за вказаним договором підтверджується реєстром боржників до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023, та актами прийому-передачі Реєстру заборгованостей за Договором факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023: Додаток №4 до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 та Додаток №5 до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023, актом звірки за договором факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023. Відповідно до наданого позивачем розрахунку суми заборгованості [PERSON] , у відповідача наявна заборгованість у сумі 46 461 грн 98 коп., що складається з: 14 940 грн 00 коп. заборгованість за основною сумою боргу та 31 521 грн 98 коп. заборгованість за відсотками. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні первісному кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. Матеріали справи не містять доказів належного виконання кредитного зобов`язання відповідачем як на користь первісного кредитора, так і на користь позивача, а тому суд приходить до висновку щодо належності позивача у справі та стягнення боргу саме на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», як нового кредитора. Заборгованість відповідача за договором №75212166 від 25.06.2021, становить 46 461 грн 98 коп., що складається з: 14 940 грн 00 коп. заборгованість за основною сумою боргу та 31 521 грн 98 коп. заборгованість за відсотками. При цьому суд виходить з приписів ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надала суду доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростувала наданий позивачем розрахунок заборгованості, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Щодо клопотання відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає про таке. Пунктом 2.2 договору кредитування встановлено, що строк договору становить 30 днів. Пунктом 5.2 договору кредитування встановлено, що позичальник до моменту підписання договору вивчила цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, розміщених на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування авто пролонгації, їй зрозумілі. Пунктом 7.1 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» визначено, що позичальник має право продовжити строк користування позикою. За продовження строку користування позикою, позичальник сплачує товариству проценти на умовах, обраних позичальником для здійснення певного виду пролонгації. Згідно з п. 7.15 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» позичальник не заперечує та погоджується, що автопролонгація може здійснюватися необмежену кількість разів та не потребує додаткового документального оформлення з боку сторін. Позичальник погоджується, що застосування повторної автопролонгації здійснюється за умови наявності непогашеної позики (її частини) та не потребує додаткової згоди позичальника. Відтак, враховуючи наявність непогашеної заборгованості відповідача перед ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відбулось продовження строку користування позикою, протягом якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» нараховувало відповідачу відсотки за користування кредитними коштами. Востаннє відсотки було нараховано 23.10.2021. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по цивільній справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18), якщо кредитний договір передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, то перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Згідно з Постановою Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до Постанов Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-31-цс15 та від 23 листопада 2016 року у справі № 2104цс16, у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі\~статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Пунктом 12\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначений карантин введеного з 12.03.2020\~Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211\~(із наступними змінами і доповненнями), який тривав до 30 червня 2023 року. Згідно з п.19\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~у період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим\~Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи, що строк позовної давності не сплив та був продовжений на строк дії такого карантину, а в подальшому зупинений у зв`язку із введенням воєнного стану, суд висновує, що позивачем позов пред`явлено у межах строку позовної давності. Відтак, у задоволенні клопотання відповідача про застосування строку позовної належить відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке. Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Звертаючись з даним позовом, позивачем згідно з платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 27.12.2024 сплачено судовий збір за подання даного позову в сумі 2 422 грн 40 коп. Відтак, враховуючи, що позов підлягає задоволенню повністю, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422 грн 40 коп. Крім того, в прохальній частині позову представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у сумі 3 500 грн 00 коп.. На підтвердження реальності вказаних витрат до матеріалів справи долучено договір про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024, витяг з акту №3-П приймання-передачі правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 та платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №579930933.1 від 18.12.2024. Вказані докази у сукупності доводять наявність та реальність витрат позивача на правову допомогу. У відзиві відповідач заперечувала проти задоволення клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на їх завищений розмір та їх неспівмірність зі складністю справи. З огляду на наявність заперечень сторони відповідача проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, суд приходить до висновку, що клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 1 000 грн 00 коп. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Outcome: approved