Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що він в період з 06.12.2014 року по 10.03.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. Являється особою з інвалідністю 3 групи, що підтверджується відповідним посвідченням та свідоцтвом про хворобу № 872 від 27.11.2015 року, відповідно до п.12 якого встановлений діагноз: хронічний вертеброгенний попереково-крижовий радикуліт з ураженням L5-S1 корінців зліва з помірним порушенням функції лівої ноги, нестійка ремісія. Остеохондроз грудного, поперекового відділу хребта, грижі Шморля Д12-ІЛ, L3-L5 хребців, протрузія міжхребцевого диску L4-L5 хребця, лівобічний сколіоз першого ступеня грудного відділу хребта з помірним порушенням функцій хребта та больовим синдромом при фізичних навантаженнях. Виразкова хвороба дванадцятипалої кишки, фаза ремісії. Незначна рубцева деформація цибулини дванадцятипалої кишки без порушення евакуаторної функції. Захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини. Наприкінці лютого -на початку березня 2014 року перекинуті з Російської Федерації війська без розпізнавальних знаків окупували Кримський півострів. З цього моменту фактично розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, у ході якої були окуповані Автономна Республіка Крим, а також частина Донецької та Луганської областей України. Його безпосередня участь в бойових діях мала істотний вплив на психічний, фізичний та моральний стан, оскільки за час йог перебування у зоні проведення Операції об`єднаних сил (колишня зона проведення Антитерористичної операції), він неодноразово був свідком загибелі та поранення своїх товаришів, інших учасників бойових дій та мирних громадян, особисто постійно піддавався ризику поранення та загибелі, був змушений використовувати зброю та зазнав інших множинних грубих порушень його конституційних прав, зокрема, гарантованого Конституцією України права на життя, адже, він постійно реально сприймав загрозу бути вбитим або пораненим, внаслідок військової операції став інвалідом у молодому віці, тривале лікування в госпіталях, лікарнях. Враховуючи характер душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України та, в першу чергу, з його безпосередньою участю в бойових діях, пов`язаною із ризиком для життя та здоров`я, приймаючи до уваги факт противоправної окупації частини території держави і беззаконня, яке панує на цій частині території України, - вважає, що у результаті противоправних дій Російської Федерації особисто йому завдана моральна шкода. Просив стягнути з Російської Федерації на його користь моральну шкоду у розмірі 11020000 грн., що є еквівалентно 250000 євро за офіційним курсом НБУ, завдану внаслідок заподіяння каліцтва під час виконання [PERSON] обов`язків щодо захисту Батьківщини в результаті збройної агресії Російської Федерації проти України. Позивач вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, подавши письмову заяву. Відповідач належним чином повідомлявся про судовий розгляд справи (направлення судових повісток за місцем знаходження, розміщення оголошення на сайті судової влади), відзив на позов та інших заяв не подав. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] в період з 06.12.2014 року по 10.03.2015 року брав участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Відповідно до свідоцтва про хворобу військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювання, поранення, контузії, каліцтва, №872 від 27.11.2015 року [PERSON] отримав хронічні хвороби опорно-рухового апарату та хвороби шлунково-кишкового тракту (хронічний вертеброгенний поперековокрижовий радикуліт з ураженням L5-S1 корінців зліва з помірним порушенням функції лівої ноги, нестійка ремісія. Остеохондроз грудного, поперекового відділів хребта, грижі ПІморля Д12-1Л, L3-L5 хребців, протрузія міжхребцевого диску L4-L5 хребця, лівобічний сколіоз першого ступеня грудного відділу, хребта з помірним порушенням функції хребта та больовим синдромом при фізичних навантаженнях. Виразкова хвороба дванадцятипалої кишки, фаза ремісії. Незначна рубцева деформація цибулини, дванадцятипалої кишки без порушення евакуаторної функції. Захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини). Згідно довідки до акта МСЕК від 05.04.2022 серія 12 ААВ №588979 [PERSON] має третю групу інвалідності з 05.04.2022 року захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини, інвалідність встановлена на строк до 01.05.2025 року. Протипоказана важка фізична праця. Постановою Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків" №337-VIII від 21 квітня 2015 року було схвалено текст Заяви Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків". З аналізу даної заяви вбачається, що 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил Російської Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. Згідно зі ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" №1207-VІІ від 15 квітня 2014 року із змінами і доповненнями, внесеними відповідно Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації" від 15 вересня 2015 року №685-VІІІ Автономна Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20 лютого 2014 року. Незаконно анексувавши Автономну Республіку Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши в квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року). Згідно з постановою Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків", від 21.04.2015 №337-VIII зазначені події на сході України відбувалися за певним сценарієм. Підтвердженням окупації Російською Федерацією, як країною агресором, частини території Луганської і Донецької областей, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ Російської Федерації. 23 серпня 2014 року почалися масові вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації. Як підсумок, Україною, за наслідками збройної агресії Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VІІІ "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. В абзаці 2 постанови Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України "Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян" від 04 лютого 2015 року №145-VІІІ зазначено, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Автономну Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки. Також постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором. Згідно з частиною другою статті 2 ЦК учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. За вимогами частини шостої статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно статті 22 ЦК особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Згідно статті 23 ЦК моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як слідує зі статей 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Право на життя передбачено Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, ІУ Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України. Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п.1, 2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01.08.1975, договори, укладені між Україною та Росією, в т.ч. про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН, а тому є, на переконання суду, державою-агресором, що, в свою чергу, свідчить про відсутність у неї судового імунітету. При вирішенні вимог позивача, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), згідно якого вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. Отже, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, внаслідок ушкодження здоров`я та отримання інвалідності в результаті військової агресії Російської Федерації проти України, а також, з огляду на особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тому, беручи до уваги, що позивач з 06.12.2014 року по 10.03.2015 року (3 місяці) брав участь в антитерористичній операції, внаслідок чого відбулось загострення набутих хвороб, отримав інвалідність 3 групи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд визначає розмір компенсації моральної шкоди в сумі 500000 грн. із розрахунку 100000 грн. за кожен місяць служби та 200000 грн. за погіршення стану здоров`я в умовах служби, що призвело до інвалідизації, які підлягають стягненню на користь позивача. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди з Російської Федерації. Оскільки позивач при поданні позову звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір", то відповідно до ст.141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно задоволеної частини вимог (4,5%). На підставі викладеного,

Outcome: partial