Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

18 жовня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на дитину. Позов мотивований тим, що у сторін під час шлюбу [INFO] народився син [PERSON] , на якого згідно з судовим наказом Турійського районного суду Волинської області від 24 квітня 2023 року позивач сплачує аліменти в розмірі 1/4 частки доходу щомісячно. Крім того, відповідно до рішення Турійського районного суду Волинської області від 04 травня 2023 року він сплачує аліменти на утримання відповідачки в розмірі 1/8 частки свого доходу щомісячно. Шлюб між ним та відповідачкою розірваний на підставі рішення Турійського районного суду Волинської області від 28 лютого 2024 року. Вказуючи, що після визначення судовим наказом розміру аліментів на дитину у нього змінився матеріальний та сімейний стан, він звільнений у запас із військової служби, став особою з інвалідністю ІІІ групи, одружився, у них з дружиною народився син, дружина\~не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, позивач просив зменшити розмір аліментів на дитину, які стягуються з нього на користь відповідачки згідно із зазначеним вище судовим наказом, до 1/8 частки його доходу щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачка 15 листопада 2024 року подала відзив на позов, у якому зазначила, що є учасником бойових дій, аліменти на дитину від позивача отримує щомісяця у різному розмірі залежно від доходу позивача, окрім щомісячної допомоги при народженні дитини у розмірі 860 гривень інших доходів не має, у зв`язку з чим просила відмовити в позові (а. с. 28-30). Позивач 02 грудня 2024 року подав до суду відповідь на відзив, у якій вказав, що з вересня 2024 року навчається в Колківському центрі професійної освіти, ніде не працює, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 8755 гривень, інших доходів не має, одружився та має від нового шлюбу дитину, що в сукупності свідчить про зміну його майнового та сімейного стану. Просив позов задовольнити (а. с. 44-55). У судове засідання позивач не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 73), 27 січня 2025 року подав до суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує із викладених у ньому підстав та просить справу розглядати за його відсутності (а. с. 68). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 74), 18 грудня 2024 року подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позову та розглядати справу без її участі (а. с. 57). Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Стаття 15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 3 Закону України «Про охорону дитинства»\~всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом статті 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей\~150,\~180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого відповідно до судового наказу Турійського районного суду Волинської області від 24 квітня 2023 року з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] стягуються аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 6). Шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення Турійського районного суду Волинської області від 28 лютого 2024 року (а. с. 9-10). Згідно з положеннями\~статті 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Статтею 182\~СК України передбачено,\~що при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує:\~1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини;\~2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина;\~3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 192\~СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений судовим рішенням, не вважається незмінним і в зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища платника аліментів або зміна сімейного стану може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року у справі № 678/13/17, Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Аналіз положень статті 192 СК України свідчить про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 та від 21 липня 2021 року у справі №691/926/20, у якій також зазначив, що «діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу». З матеріалів справи видно, що позивач в період з 17 липня 2020 року по 06 серпня 2024 року перебував на військовій службі за контрактом у Збройних Силах України (а. с. 14) та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни (а. с. 15). Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 11 липня 2024 року № 873862 позивач [PERSON] з 28 червня 2024 року є особою з інвалідністю ІІІ групи та йому протипоказана робота з психо-емоційним перевантаженням (а. с. 13). У зв`язку з отриманням групи інвалідності позивачу з серпня 2024 року призначена відповідна пенсія, розмір якої становить 8755 гривень 84 копійки (а. с. 48). Позивач є батьком [PERSON] , який народився [INFO] (а. с. 12). 07 червня 2024 року позивач уклав шлюб із [PERSON] (а. с. 11). З 01 вересня 2024 року позивач навчається в Колківському центрі професійної освіти на денній формі навчання за професією «тракторист-машиніст, водій автотранспортних засобів» (а. с. 47). Відповідачка має статус учасника бойових дій, працює у військовій частині [NUMBER] , перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, отримує соціальну допомогу при народженні дитини у розмірі 860 гривень щомісячно (а. с. 32, 37), інших неповнолітніх чи непрацездатних осіб на утриманні не має. Відповідно до рішення Турійського районного суду Волинської області від 04 травня 2023 року з позивача на утримання відповідачки стягуються аліменти в розмірі 1/8 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до 24 січня 2026 року. Серед встановлених у рішенні обставин вказано, що [PERSON] працює на посаді водія-електрика у військовій частині [NUMBER] та отримує заробітну плату за останні півроку у розмірі 449917 гривень 23 копійки (а. с. 7-8). Аналіз наведених вище обставин в їх сукупності дає обґрунтовані підстави для висновку, що з моменту присудження аліментів на дитину (24 квітня 2023 року) у позивача погіршився стан здоров`я (йому встановлена ІІІ група інвалідності), змінився матеріальний стан (отримував заробітну плату в середньому близько 75000 гривень на місяць, а на день ухвалення цього рішення отримує щомісячно пенсію в розмірі 8755 гривень 84 копійки) та змінився сімейний стан (позивач одружився та має на утриманні малолітню дитину від нового шлюбу), що в контексті статті 192 СК України є підставою для зменшення стягуваних з нього аліментів на дитину. Доводи позивача про неможливість працевлаштуватися за станом здоров`я суд до уваги не бере, оскільки відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (а. с. 13) останньому протипоказана виключно робота з психо-емоційними перевантаженнями, що не позбавляє його можливості влаштуватися на іншу роботу, яка не пов`язана з такими навантаженнями. За таких обставин, виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та враховуючи, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, суд дійшов висновку про наявність у розглядуваному випадку передбачених законом підстав для часткового задоволення позову і вважає справедливим та достатнім зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на дитину [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу Турійського районного суду Волинської області від 24 квітня 2023 року, та стягувати з [PERSON] аліменти на дитину у розмірі 1/6 частки від його доходу щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів (1/6 частина від доходу позивача: 8755.84 грн / 6 = 1459.30 грн) на сина [PERSON] , [INFO] , відповідатиме інтересам дитини, становитиме більше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого на 2025 рік (2563 грн / 2 = 1281.5 грн), та забезпечить збалансованість розподілу та рівної участі батьків в утриманні дитини, захисту прав малолітньої дитини, яка проживає окремо від батька, та не порушить прав сина позивача [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем однією сім`єю. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За змістом пункту 8 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи. З матеріалів справи видно, що позивач є особою з інвалідністю третьої групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни (а. с. 15). У додатковій постанові від 13 березня 2019 року у справі № 800/203/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що додане до позовної заяви позивачем посвідчення особи з інвалідністю третьої групи дає право на пільги, визначені законодавством України для ветеранів війни та інвалідів війни, тому він звільнений від сплати судового збору. З огляду на вказане позивач за подання цього позову звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим розподіл судових витрат у цій справі не здійснюється і вони в контексті положень частини шостої статті 141 ЦПК України повинні бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, статей 180-182, 192\~СК України та

Outcome: partial