Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані вони (позивачі), [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняв син [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, та дружина померлого [PERSON] , яка має право на обов`язкову частку у спадщині. [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємець за заповітом. Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на частини зазначеного житлового будинку, які належали [PERSON] та [PERSON] . Позивачі зверталися до державного реєстратора з метою реєстрації за ними права власності на належні їм, як членам колишнього колгоспного двору, частини зазначеного житлового будинку, але отримали відмову. [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на: - 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; - 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; - 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, як членом колишнього колгоспного двору. [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, як членом колишнього колгоспного двору. У судове засідання позивачі та їх представник - адвокат Яцун В.М. не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі та участі позивачів. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення, просив розгляд справи проводити без їх участі. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 18). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/4 частині житлового будинку [ADDRESS] , як членам колишнього колгоспного двору. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У судовому засіданні встановлено, що 17 жовтня 1997 року [PERSON] склав заповіт, яким усе своє майно заповів [PERSON] , що підтверджується його копією (а.с. 14). Відповідно до ст. 535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). З матеріалів справи (а.с. 16) вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняли син [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, та дружина [PERSON] , як особа, яка має право на обов`язкову частку у спадщині. Таким чином, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкував 1/6 частину, а [PERSON] - 1/12 частину, житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). У судовому засіданні встановлено, що 17 жовтня 1997 року [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON] , який в свою чергу спадщину прийняв, отримав у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкову земельну ділянку, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 15). Таким чином, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] належну їй 1/3 (1/4+1/12) частину житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на частини зазначеного житлового будинку, які належали [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на будинок, що підтверджується копіями постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 24-26). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що позивачі зверталися до державного реєстратора з метою реєстрації за собою права власності на належні їм, як членам колишнього колгоспного двору, частини житлового будинку [ADDRESS] , але їм було відмовлено, що підтверджується копією рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій. З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація, що підтверджується її копією (а.с. 19-22). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved