Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

[PERSON] у жовтні 2024 року звернулась із позовною заявою до Дарницького районного суду міста Києва про розірвання шлюбу зареєстрованого із відповідачем у вересні 2005 року, посилаючись на те, що шлюбно-сімейні відносини з відповідачем у неї припинились, спільне життя не склалось, спільного господарства сторони не ведуть, тому вважає, що шлюб зберегти неможливо. Від шлюбу подружжя має трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 05.11.2024 провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд по суті із викликом сторін. У лютому 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач визнав позов та не заперечував проти розірвання шлюбу, однак просив суд врахувати та зазначити в рішенні суду обставини, на які він посилається у відзиві як на підставу своїх заперечень проти доводів позивача, які є підставою позову. Відповідач зазначив, що позивач з відповідачем та їхніми трьома дітьми дійсно жили з батьком і мачухою відповідача в Каледонії, штат Мічиган (передмістя Гранд-Рапідс, штат Мічиган, другий за величиною мегаполіс в штаті Мічиган з населенням близько 200 000 осіб) на нижньому поверсі триповерхового будинку. Нижній поверх будинку повністю оброблений і мебльований, підключений до систем клімат-контролю, що повністю функціонують, включаючи кондиціонер і опалювальну піч. Температура контролювалася в усьому будинку у будь-яку пору року за допомогою сучасного електронного термостата на 72'F (22,2'C). Температуру можна було регулювати в будь-який час за бажанням за допомогою панелі керування, яка знаходилась у центрі будівлі. При необхідності Позивач та діти також мали доступ та використовували пристрій для зволоження повітря для додаткового комфорту. У будинку на нижньому поверсі було килимове покриття та верхнє освітлення, сучасні та герметичні вікна з подвійним склінням та розсувні зовнішні двері, які забезпечували вихід на вулицю у будь-який час, а також достатню кількість сонячного світла, повні меблі (повнорозмірний диван, два крісла), круглий дерев`яний стіл, два дерев`яні стільці, крісло-мішок, журнальний столик) і постільні речі (окрема спальня з дверима, що замикаються, двоярусні ліжка, односпальний матрац і двоспальне ліжко з простирадлами, подушками та ковдрами), туалет і душ, великий телевізор екраном з DVD та кабельним телебаченням, високошвидкісний маршрутизатор Wi-Fi, з доступом до зручностей на верхніх поверхах, включаючи повністю обладнану кухню з плитою/духовкою, мікрохвильовою піччю, холодильником, морозильною камерою, а також пральними та сушильними машинами тощо. У цей час всі члени сім`ї, включаючи трьох дітей, були здорові та не страждали на будь-які захворювання, спричинені умовами проживання. Кілька разів протягом цього періоду відповідач пропонував позивачу винайняти квартиру та з`їхати з будинку, особливо в перші місяці після переїзду до США, але насправді саме позивач відмовлялася від переїзду з будинку, оскільки вона була зацікавлена виключно у поверненні в Україну, а не у укладанні окремого договору оренди на 6-12 місяців, а також тому, що вона не хотіла витрачати гроші на оренду. Позивач завжди могла вільно залишати місце проживання, і жодних обмежень щодо її пересування чи дій ніколи не вчинялося. Оскільки позивач не могла керувати автомобілем, деякі родичі їхньої родини пропонували їй завжди відвести позивача у різні місця в міру потреби; у сім`ї було дві машини, які ділили між собою три водії, двоє з яких були пенсіонерами та не працювали; крім того, мати відповідача та її цивільний чоловік (які жили окремо і також були пенсіонерами та не працювали) також завжди пропонували свої дві машини відвести позивача куди завгодно за її потреби. Позивач також могла самостійно і безпосередньо домовитися про транспортування з будь-яким із цих водіїв без будь-яких обмежень чи контролю з боку відповідача і вона багато разів використовувала цю пропозицію, щоб проводити презентації, ходити за покупками та виконувати інші доручення. Мобільні додатки для спільних поїздок, такі як наприклад Uber, також були доступні позивачу, і вона мала активний обліковий запис у цьому сервісі протягом усього терміну її перебування в США. Позивач також неодноразово самостійно домовлялася про перевезення з іншими її друзями та знайомими. Позивач завжди мала доступ до електронних кодів, щоб відчиняти/зачиняти зовнішні двері будинку де вони жили, коли б вона не захотіла, без необхідності у фізичному ключі чи будь-якій допомозі. Крім того, позивач здійснила незалежну поїздку з перевезенням пасажирським авіатранспортом через United Airlines без відповідача та дітей, щоб відвідати її друга в Су-Фолс, Південна Дакота , з 18.07.2022 по 22.07.2022 (вона проїхала відстань приблизно 900 кілометрів в один бік). Відповідач додатково організував для позивача отримання посвідчення особи штату Мічиган (згідно із законодавством США, штати видають цю документальну форму урядової ідентифікації, яку можна порівняти за аналогією з українським національним паспортом) для підтримки її незалежності та доступу до послуг. Під час перебування в США, позивач мала доступ до необхідних медичних сервісів за її потреби і отримала право на роботу, що підтверджується тим, що коли спочатку вони прибули до США, статус позивача був обмежений її імміграційним статусом (туристична віза США B-2). Відповідно до законодавства США, власник туристичної візи не має права на фінансоване державою медичне обслуговування чи право на роботу. Після прибуття до Сполучених Штатів позивач неодноразово відмовлялася домагатися зміни свого імміграційного статусу, знову посилаючись на те, що вона хотіла повернутися до України та не хотіла витрачати гроші на реєстраційні збори. Втім, незважаючи на обмеження імміграційного статусу, протягом цього часу позивачу кілька разів відповідачем було організовано медичну, стоматологічну та офтальмологічну допомогу. Так, відповідач організував та оформив для позивача приватний план стоматологічного медичного страхування через компанію Delta Dental of Michigan (4100 Okemos Road, Okemos, Michigan 48864, США), який діяв із січня 2023 року до моменту її від`їзду з США у серпні 2023 року. В результаті відповідач також організував для неї відвідування стоматологів 25.01.2023 (Family Dentistry of Caledonia, 9021 North Rodgers Court Southeast Suite E, Caledonia, MI 49316, США) і 17.04.2023 (Lavender Dental, 31 49316, США). Позивач також сама організувала прийом у стоматолога в клініці Healthy Smile (2021 44th Street Southeast, Grand Rapids, Michigan 49508, USA) тричі: 06.10.2022; 20.04.2023 та 04.05.2023 Відповідач також організував прийом для позивача у дерматологів в Derm Institute of West Michigan (1661 Crystal Springs Boulevard Southeast, Caledonia, Michigan 49316, USA) 08.08.2022 і 13.03.2023, де вона отримала рецепт на ліки Dupixent. Крім того, позивач була зарахована до програми підтримки пацієнтів, щоб отримувати ці ліки безкоштовно, яка була востаннє відновлена влітку 2024 року і якою вона продовжує користуватися і досі. Позивач також отримувала послуги лікаря офтальмолога та відвідувала одного з них 21.02.2023 (д-р Лілія Сазерленд (раніше Шевченка), Retina Specialists of West Michigan, 5030 Cascade Road Southeast, Grand Rapids, Michigan 49546, USA). Під час цього візиту вона пройшла комплексне сканування очей, щоб визначити стан її зору на той момент. Вона була попередньою пацієнткою цього лікаря з попередніх візитів до США і мала повну інформацію про її контактну інформацію та методи організації прийому, а також прямі лінії зв`язку. Неодноразово позивач відмовлялася від медичних послуг, незважаючи на скарги щодо стану здоров`я, оскільки вона не хотіла платити за ці послуги; Позивач також відмовилася від придбання недержавного фінансованого плану комплексного медичного страхування з тієї ж причини. Відповідач зазначає, що кошти на покриття таких витрат і будь-яких додаткових медичних витрат були запропоновані відповідачем і доступні позивачці через їх сумісний фінансовий рахунок, і на прохання відповідача, позивачці була випущена і передана під її контроль та в її користування окрема дебетова карта на її власне ім`я для полегшення використання цих коштів. До того ж, задля врегулювання питання імміграційного статусу позивача та отримання більше прав у США, відповідач на прохання позивача подав заяву на отримання нею тимчасового захищеного статусу (TPS) до Митної та імміграційної служби США (USCIS) 17.08.2022. Цей статус було надано позивачці 24.02.2023. На прохання позивача відповідач також подав запит на дозвіл на її працевлаштування 18.03.2023. Його було схвалено 13.07.2023. На момент виїзду зі США вона мала право на державні плани медичного страхування, право працювати без обмежень та мала номер та картку соціального страхування США. Ствердження позивача про застосування відповідачем фізичного та психологічного насилля по відношенню до неї є неправдивими та не відповідають дійсності. Лікар офтальмолог позивача, доктор Андрій Швед (Клініка мікрохірургії ока Медікус, Тернопіль, Україна), неодноразово заявляв, що ключовим фактором, що сприятиме погіршенню її стану зору, є рівень стресу позивача. Щодо психологічного стану позивача відповідач вказує наступне. Під час шлюбу позивач неодноразово демонструвала нестабільну поведінку, спричинену нею самою, що відповідає крайній депресії та агресії, включаючи загрози самоушкодження та випадки фізичного насильства над дітьми. Зокрема, 10.03.2023 позивач заявила, що вона мала намір накласти на себе руки, і розповіла про це дітям. Відповідач зв`язався з місцевими службами психічного здоров`я США для отримання вказівок; вони послали його на гарячу лінію поліції. Однак, після того, як позивач повернулася з церкви того вечора, вона відмовилася звернутися за допомогою до відповідача чи поліції. 13.03.2023 позивач відвела їхню дочку [PERSON] до лікаря і зробила їй рентген після фізичного протистояння між дочкою та позивачкою напередодні ввечері, коли позивач фізично контактувала з правою рукою дитини. Пізніше, її правий безіменний палець лікарі виявили зламаним. Протягом всього часу сімейних стосунків відповідач підтримував та брав до уваги інвалідність, імміграційний статус та психологічні розлади позивачки. Він особисто регулярно користувався професійними психологічними послугами протягом останніх чотирьох років, починаючи з березня 2021 року, щоб покращити їхні стосунки та краще впоратися з поведінкою позивача здоровим способом. Більшість цього часу відповідач робив це таємно від позивачки, оскільки вона відкрито критикувала такі послуги. В свою чергу, позивач неодноразово відмовлялася звертатися за професійними психологічними послугами протягом усього періоду їхніх з відповідачем відносин, у тому числі коли вони жили разом і в Україні, і в США. В той же самий час, відповідач ніколи не займався психологічним насиллям і не застосовував фізичного насильства до позивачки тим паче у присутності їх дітей. Незважаючи на викладене, відповідач визнає позов та не заперечує проти розірвання шлюбу, та просить суд врахувати та зазначити в рішенні суду обставини, на які він посилається у відзиві як на підставу своїх заперечень проти доводів позивача, які є підставою її позову. До суду 19.02.2025 позивачем подано відповідь на відзив, у якій позивач заперечила щодо умов проживання в США та невиконаних обіцянок відповідача винайняти житло, яке б забезпечувало належні умови проживання сім`ї з трьома дітьми. У своєму відзиві відповідач описує майно, що належить його родичам, але замовчує дуже важливі факти про те, що усі п`ятеро членів родини, - батьки і різностатеві діти підліткового віку були змушені спати в одній кімнаті, що є неприпустимим в американському суспільстві та створює психологічний дискомфорт для дітей та батьків. Відповідач також замовчує той факт, що спальні місця у дітей не були облаштовані належним чином. Матраци були старі, а дочка була змушена спати на підлозі на продавленому матраці. Після травми спини, вона сильно мерзла на підлозі, це могло зашкодити її реабілітації, тому на підлозі спав середній син. На численні прохання позивача купити дітям належні матраци і ліжко, відповідач лише давав обіцянки, але за 17 місяців так їх і не виконав. Дітям також не було забезпечено належних умов для навчання та виконання домашнього завдання, оскільки у напівпідвальному приміщенні були лише один дерев`яний круглий стіл, де займалась дочка, а двоє синів завжди були змушені сидіти на підлозі коло низенького скляного журнального стола сутулячись, без належного настільного освітлення. Позивач вказує, що відповідач вводить суд в оману, звинувачуючи позивача у небажанні проживати окремо чи витрачати кошти. Позивач наголошує, що через регулярні незручності та образи від деяких членів його родини саме вона просила про це. Проте, перші п`ять місяців їх перебування у США відвідач не працював, не мав фінансових надходжень, сторони жили на заощадження, відповідно, жодна агенція не могла б підписати з ним договір про оренду. Після того, як у серпні 2022 року відповідач влаштувався на нову роботу, уже з грудня 2022 року позивач знову наполягала на оренді окремого житла, про це часто просили і діти. В січні 2023 року позивач знайшла 3-кімнатну квартиру в комплексі Філдстоун (6020 W Fieldstone Hills Dr, Caledonia, MI 49316), яка повністю відповідала їх потребам. Відповідач надав довідку з місця роботи для бронювання житла, що свідчить про його згоду. Проте в день підписання договору (03.02.2023) він відмовився їхати на зустріч з орендодавцем. Позивач зазначає, що протягом перших 12 місяців її перебування у США (до березня 2023 року) відповідач не забезпечив її засобом мобільного зв`язку, відповідно, будь-яку комунікацію з родиною чи знайомими позивач могла здійснювати лише перебуваючи в будинку, де був Wi_Fi. Лише у березні 2023 відповідач купив позивачу SIM-карту оператора Мінт Мобайл . Це також унеможливлювало користування додатками таксі, а сам відповідач неодноразово викликав у позивача почуття провини, коли вона просила його родичів про послуги підвезти кудись. Траплялись ситуації, коли відповідач відмовлявся везти позивача в магазин за продуктами і сам не купував дітям продукти вчасно (про що свідчить переписка з ним у соціальних мережах). Відповідач стверджує, що виготовив позивачу ідентифікаційну картку штату Мічиган, яка по суті не дає жодних прав чи привілеїв, жодним чином не давала їй можливості на працю, чи пільги. Позивач мала велику потребу в отриманні права на роботу, проте відповідач, навіть подаючи її документи на Тимчасовий Захист (Temporary Protected Status (TPS)) у серпні 2022 р., не заповнив документи на дозвіл на роботу, про що вона дізналась лише після отримання цього статусу (24.02.2023). Заявку на дозвіл на роботу відповідач заповнив позивачу лише 18.03.2023. Через таке затягування в часі, дозвіл на роботу позивач зрештою отримала а липні 2023 року, на 15-ий місяць свого перебування у США (і цей дозвіл був дійсний лише 3 місяці). Очевидно, що протягом 15 місяців проживання в США позивач не мала шансів забезпечити свою фінансову незалежність і терпіла психологічне насилля від Відповідача, будучи повністю від нього залежною. Коли почала діяти програма U4U, котра забезпечувала українським біженцям медичне страхування та автоматичний дозвіл на роботу, позивач також просила відповідача оформити їй таке спонсорство, у чому він їй відмовив. Також, твердження відповідача, що позивач мала доступ до банківських рахунків не відповідає дійсності. Позивач не мала доступу до електронного кабінету, про що свідчить їх переписка в серпні 2023 року. Більше того, відповідач розпоряджався великими сумами грошей не повідомляючи позивача. Зокрема, в серпні 2023 року позивач дізналася, що відповідач перемістив $9000 на свій окремий рахунок в іншому банку. Крім того, відповідач наводить приклади суду про те, як він купив страховий поліс на стоматологічний супровід на ім`я позивача у січні 2023 року, проте замовчує факт, що лікування по страховці покривається лише після того, як клієнт оплачує її протягом 6 місяців. На той момент позивач уже багато тижнів потерпала від зубного болю і приймала безрецептурні знеболюючі препарати, а тоді самостійно, з допомогою знайомих українців, організувала собі прийом у клинці Healthy Smile (2021 44th Street Southeast, Grand Rapids, Michigan 49508, USA) 20.04.2023 та 04.05.2023. Маючи інвалідність 2-ї групи по зору, позивачу необхідно регулярно перевіряти стан сітківки в офтальмолога (1 раз на квартал). Відповідач їй лише часто обіцяв, що оформить страховку. Уже в лютому 2023 році, після того, як позивач відчула значні погіршення зору, вона самостійно знайшла в соціальних мережах лікаря українського походження і самостійно організувала візит, який був безкоштовним, 21.02.2023 (д-р Лілія Сазерленд (раніше Шевченка), клініка Retina Specialists of West Michigan, 5030 Cascade Road Southeast, Grand Rapids, Michigan 49546, USA). У перший тиждень червня 2022 року уся сім`я заразилась COVID-ом від мачухи. У багатьох членів родини були ускладнення, сильний кашель, усі мали медичне страхування окрім позивача, і отримали огляд лікаря та лікування; Відповідач також приймав антибіотики, проте позивач була змушена ще довго кашляти, оскільки не мала страховки Навесні 2023 року у позивача виникли регулярні проблеми з правим плечем, проте відсутність медичного страхування не дозволяло їй звернутися до лікаря та отримати кваліфіковану медичну допомогу чи обстеження. Позивач самостійно шукала способи зарадити своєму болю, тому просила допомоги в людини з української церкви, яка намагалася допомогти їй аматорським масажем. Відповідач возив позивача на ці масажі, є свідки. В серпні 2023 року, після шоку від пред`явлених відповідачем документів на розлучення, які він подав без будь-якого попередження, у позивача виникли кардіологічні проблеми з високим тиском, проте, вона не мала медичного страхування, і відповідно не могла звернутись до лікаря, тому довелося просити ліки у знайомих українців, про що є свідки. Відповідач погрожував, що депортує позивача, а дітей залишить в США, що було для неї великим стресом, високий тиск не збивався, протягом двох днів підряд, що дало негативні наслідки для її сітківки та стало причиною подальшої необхідності робити операції на очах. Позивач вказує, що неправдивими є свідчення відповідача, що позивач відмовлялася від медичного страхування, бо «не хотіла оплачувати за послуги», оскільки основним розпорядником коштів був саме він. Щодо психологічного стану та психічного здоров`я, то твердження відповідача, що протягом сімейного життя позивач «неодноразово демонструвала нестабільну поведінку, спричинену нею самою, що відповідає крайній депресії та агресії, включаючи загрози самоушкодження» є надумані, образливі та нетактовні. Відповідач та його представник не мають підстав чи відповідної медичної освіти стверджувати про наявність у мене таких діагнозів, як «крайньої депресії» чи агресії. Для підтвердження факту психічного здоров`я позивач надає довідку від лікаря психіатра, що до лікаря-психіатра вона ніколи не зверталась, та ознак психічної хвороби не має. Протягом перебування у США, відповідач часто застосовував психологічне насилля до позивача, ображав, заставляв терпіти образи мачухи, неодноразово посилався на її безпомічність щодо зору та відсутність легального статусу у США. Щоразу, як вона вимагала щось для дітей (поїздку на весняні канікули, матраци, чи оренду окремого житла) погрожував депортувати її, а дітей залишити у США (знаючи, що для неї це найболючіша погроза). Відповідач намагався нав`язати позивачу провини за неіснуючі обставини, наприклад перелом пальця правої руки дочки, який стався після конкурсу на ЛЕГО-фестивалі (12.03.2023), де діти на швидкості тягнулися за кубиками. Після того, 13.03.2023 перелом був зафіксований у лікаря. Протягом останніх 15 років (з моменту появи дітей) позивач завжди сумлінно піклувалася про них, про що можуть засвідчити педіатри, педагоги та сусіди. Заради дітей позивач покинула кар`єру та присвятила увесь свій час сім`ї. Завдяки активній позиції у садку, церкві та школі, вона завжди була на виду, брала участь у батьківських комітетах, організовувала свята, екскурсії, допомагала з усіма заходами. Позивач присвічувала увесь свій час дітям, їхньому розвитку, позакласним заняттям, гурткам, конкурсам та виступам. Лист-характеристика від директора молодшої школи [PERSON] , де навчалися усі троє дітей додано на розгляд суду. Перебуваючи у США, позивач також проявляла активну громадянську позицію, організовувала та допомагала з заходами фандрейзингу для ЗСУ, а також організувала групу безкоштовного навчання англійської мови для українців та групу навчання катехизації для дітей на парафії св. Михаїла у м. Гренд Репідс ([ADDRESS]). Для роботи з дітьми, позивач пройшла перевірку та навчання від всеамериканської програми католицьких церков Virtus, яка покликана захищати права дітей у США. Отже, активна волонтерська робота позивача з дітьми, власними та чужими, демонструє її любов, повагу та залишає в оточуючих лише позитивні відгуки. Позивач вказує, що неправдивими є свідчення відповідача і про її негативне ставлення до отримання психологічної допомоги з метою врятування шлюбу. Протягом сімейного життя саме позивач неодноразово рекомендувала йому звернутися до психолога, особливо в часи, коли він був апатичним, не виходив з дому та не вставав з ліжка, (такі випадки траплялися після втрати роботи та під час Covid-у). Більше того, його батькам та родичам відомо про те, що позивач просила про консультації у сімейного психолога для вирішення проблем у шлюбі, які виникла в США, проте відповідач завжди відмовляв, аргументуючи це то нестачею коштів, то «він на не допоможе». Повністю надуманими та абсурдними є твердження про повідомлення дітям щодо висловленого позивачем бажання самогубства. Проте фактом є те, що після чергових погроз від чоловіка позивач зверталася до священника о. [PERSON], парафії Св Михаїла ([ADDRESS] ) за допомогою та порадами, як діяти у таких загрозах. Священнику було також відомо про факт, коли чоловік тримав її на морозі, не пускав до будинку, і намагався насильно відвести в психіатричну лікарню (11.03.2022). Чоловік погрожував добитися визнання позивача депресивною, неадекватною, а потім депортувати зі США. Саме зважаючи на погрози чоловіка, позивач не звернулась до правоохоронних органів, коли він підняв на неї руку у 08.12.2022. Після того, як відповідач кинув на підлогу її мобільний телефон, вона зробила зауваження, він розізлився і вдарив її у праве плече кулаком на очах у всіх трьох дітей, які перебували в кімнаті. В той момент позивач думала не про себе, а про дітей, і вимагала, щоб він вибачився у дітей за наругу над їхньою матір`ю, що він і виконав. На думку позивача, відповідач намагається маніпулювати, у такий спосіб спробувати вплинути на думку суду, при цьому він не заперечує проти розірвання шлюбу. До суду 24.02.2025 відповідачем подано письмові заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких відповідач не заперечує, що родина насправді проживала разом на нижньому рівні будинку в Сполучених Штатах, який складався з декількох кімнат. Втім це було, власне, на прохання дітей, які після травматичного досвіду в перші тижні війни в Україні хотіли бути поруч зі своїми братами та сестрами та батьками. Як було зазначено у відзиві на позов, це помешкання було відповідним і сучасним, крім того, воно відповідало психологічним потребам дітей. Матраци, на яких спала вся родина, були в гарному стані та без дефектів. Незважаючи на те, що їх було заплановано замінити, жодної гострої потреби чи негативного впливу на здоров`я будь-кого із членів родини в результаті цього ніколи не було, а тому твердження позивачки про те, що відповідач не купляв дітям матраци на її прохання, що негативно впливало на стан здоров`я їх дочки не відповідають дійсності. Більш того, діти завжди мали доступ до всіх кімнат будинку, в тому числі і нижнього поверху, де вони могли в будь-який час виконувати шкільні завдання на столах. Кімната на нижньому рівні будинку, де діти робили шкільні завдання відрізнялася від кімнати, де вони спали. Насправді, саме позивачка наполягала на тому, щоб діти залишалися на нижчому рівні будинку виконувати шкільні завдання. Відповідач у відзиві на позов зазначав, що обговорював з позивачем неодноразово питання оренди окремої квартири, але як зазначалося відповідачем у відзиві, позивачка відмовлялася від переїзду з будинку, оскільки вона була зацікавлена виключно у поверненні в Україну, а не у укладанні окремого договору оренди в інтересах сім`ї, а також тому, що вона не хотіла витрачати гроші на оренду. Питання оренди квартири за її ініціативою підіймалося лише один єдиний раз, про який йде мова у її відповіді на відзив щодо домовленостей про оренду квартири в апартаментах Fieldstone в лютому 2023 року, втім її аргументація необхідності оренди була викликана виключно її емоціями через сварку, яку позивач спровокувала з кількома членами родини відповідача. Тобто, позивач не була послідовною, та раціональною у своїй мотивації винайняти окреме житло,

Outcome: approved