Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача [PERSON] , в якому (позові) просила: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 7000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позовної заяви і до закінчення нею навчання, але не пізніше досягнення нею двадцяти трьох років. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що відповідач є її батьком і наразі вона є повнолітньою, але заочно навчається на комерційній основі та повинна сплачувати за навчання 14700 на рік у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Ухвалою від 01.10.2024 зазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено судове засідання. Копія зазначених ухвал були надіслані у порядку ст. 272 ЦПК України позивачу та відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання (перебування), встановленим судом у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Заперечення від відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Інші заяви по суті справи від учасників справи до суду не надходили. Позивач, яку про дату, час і місце розгляду справи було повідомлено належним чином шляхом отримання судової повістки засобами телефонного зв`язку, згоду на отримання якої у зазначеному вигляді позивачем надано у заяві, долученої до матеріалів справи, що (отримання повідомлення) підтверджується довідкою відповідальної особи суду, - у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходило. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач, який про дату, час і місце розгляду справи, повідомлявся належним чином засобами поштового зв`язку за його зареєстрованим місцем проживання (перебування), - у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема тих, за якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, - суд дійшов висновку про заочний розгляд справи за відсутності учасників, які не з`явились у судове засідання, та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів справи. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені у заявах по суті справи, які було подано до суду, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. Позивач [PERSON] , [INFO] , має двох батьків: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (актовий запис № 133 від 14.08.2006). За даними довідки Кіровоградського медичного фахового коледжу ім. Є.Й. Мухіна № 452 від 10.09.2024 [PERSON] навчається у Кіровоградському медичному фаховому коледжі ім. Є.Й. Мухіна. Термін навчання з 01.09.2024 по 30.06.2027. Форма навчання: заочна, комерційна. Позивач стверджує, що плата за навчання становить 14700,00 грн. на рік. За даними відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків як позивач так і відповідач у 2024 році офіційних доходів не мали. Зазначені, встановлені судом обставини справи відповідачем не заперечувалися та на їх спростування докази суду не надавались. Крім того, судом відзначається, що відповідачем докази на підтвердження свого матеріального стану, який би унеможливлював виконання обов`язку по утриманню своєї дитини, - суду не надавалися. З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке. Положеннями ст. 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 644/3610/16-ц (провадження № 61-12782св18) обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, не залежить від форми навчання. Положеннями ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд констатує, що наразі [PERSON] є повнолітньою 18-річною особою, яка заочно навчається на комерційній основі та має зобов`язання по оплаті навчання у розмірі 14700 на рік і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги від обох батьків. З огляду на це суд дійшов висновку, що достатнім розміром аліментів, які за наведених умов доцільно стягнути з батька будуть щомісячні платежі у розмірі 700,00 грн. (14700 грн. / 12 місяців / 2-е батьків + додаткові можливі витрати, пов`язані з навчанням). Враховуючи встановлені обставини справи, наведені вище положення процесуальних норм та норм матеріального права, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог з урахуванням предмету та підстав пред`явленого позову, встановивши, що [PERSON] , як батько повнолітньої [PERSON] , яка навчається і потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, - має обов`язок по утриманню доньки на період її навчання до досягнення нею 23 років, маючи при цьому, за недоведеності протилежного, матеріальну можливість виконати цей обов`язок, - суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів є частково обґрунтованою та доведеною, а тому така вимога підлягає частковому задоволенню з урахуванням наведених вище мотивів та розрахунків, що не суперечить чинному законодавству і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів фізичної особи. Окремо судом відзначається, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, на підставі чого, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судових збір», та позов задоволено частково, - суд дійшов висновку, що судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1211,20 грн. (п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судових збір»), слід частково стягнути з відповідача у дохід держави у розмірі 121,12 грн.

Outcome: partial