Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

30 грудня 2024 року позивач звернувся до суду в електронній формі через систему «Електронний суд» з позовом до відповідача, в якому, з урахування вимог заяви від 06.02.2025 про збільшення розміру позовних вимог, просить: стягнути з Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на свою грошові кошти у сумі 3 316,50 грн.; визнати протиправними дії відповідача в частині нарахування йому станом на 27.12.2024 основного боргу у сумі 17235 грн. 26 коп. та відсотків у сумі 18,79 грн. по кредитній картці/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) за угодою SAMDNWFC000110120286 від 19.09.2024; зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» списати основний борг у сумі 17235 грн. 26 коп. та відсотки у сумі 18,79 грн., які нараховані [PERSON] станом на 27.12.2024 по кредитній картці/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) за угодою SAMDNWFC000110120286 від 19.09.2024; стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 2541 грн. 86 коп., які були зараховані з його коштів на пенсійній картці на погашення нарахованих відсотків. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є споживачем банківських послуг, має відкриті рахунки у АТ Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та отримав банківські платіжні картки/рахунки: [NUMBER] ( [NUMBER] ) (пенсійна картка) та [NUMBER] ( [NUMBER] ). 19.09.2024, близько 22 години вечора, позивач намагався здійснити поповнення коштів свого мобільного оператора lifecell з пенсійної картки через мобільний платіжний застосунок Приват24, але не зміг вчинити банківську операцію, оскільки додаток Приват24 не працював. 20.09.2024 зранку позивач звернувся до відділення банку з метою здійснення банківської операції, яку не зміг здійснити самостійно 19.09.2024 через додаток Приват24, де йому пояснили причину неможливості поповнення та надали виписку та платіжні інструкції, з яких вбачається, що 19.09.2024 о 20 год. 44 хв. та 20 год. 45 хв. з його пенсійної картки банком було списано власні кошти позивача у загальній сумі 3316,50грн. (1809,00 грн. та 1507,50грн.) на рахунок [NUMBER] , який належить невідомій позивачу сторонній особі. Позивач заперечив щодо здійснення таких списань та повідомив банк, що таких перерахувань він не ініціював. Також, у відділенні банку позивачу повідомили, що окрім зазначеного списання коштів по його пенсійній картці, 19.09.2024 на його ім`я через додаток Приват24 було відкрито кредитну картку/рахунок і з нього також банком були списані кредитні кошти в сумі близько 19000 грн., на що позивач також заперечив та повідомив, що жодних карток/рахунків він через додаток Приват24 не відкривав і робити цього фізично не вміє через похилий вік, а тому жодних платіжних операцій з такою карткою/рахунком він не вчиняв. У відділенні банку позивачу надали виписку та платіжні інструкції, з яких вбачається, що 19.09.2024 з 20 год. 46 хв. по 20 год. 54 хв. з кредитної картки [NUMBER] ( [NUMBER] ), яка була віртуально випущена на підставі Угоди №SAMDNWFC000110120286 від 19.09.2024, начебто підписаної позивачем, списано загалом 17235,26 грн. на рахунок [NUMBER] , який належить невідомій позивачу сторонній особі. Також у відділенні банку позивачу повідомили, що це сталося через те, що 19.09.2024 було «зламано» його додаток Приват24 і через нього на фінансовий номер телефону позивача і на його ім`я було відкрито зазначену кредитну картку і списані кошти як з неї, так і з пенсійної картки. 20.09.2024 позивач письмово звернувся з відповідною заявою до поліції, яка була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань; зареєстроване кримінальне провадження №12023082070000057 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України; розпочато досудове розслідування та визнано позивача потерпілим. 30.09.2024 позивач отримав відповідний Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань та пам`ятку потерпілого. В подальшому, 12.10.2024 в телефонному режимі гарячої лінії банку позивачу було повідомлено, що сторонні особи знову намагались увійти у додаток Приват24, який встановлений на мобільному пристрої позивача, а тому позивач 24.10.2024 з письмовим листом звернувся до банку з метою з`ясування обставин перерахування коштів з його пенсійної картки, укладення кредитного договору поза його волею та проханням повернути його кошти, перераховані з пенсійної картки. На таке звернення банк надав відповідь від 05.11.2024, з якої вбачається, що вхід в систему дистанційного обслуговування через додаток Приват24 був здійснений під авторизацією позивача; згідно Умов і правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку, клієнт зобов`язаний не передавати відому лише йому інформацію та не використовувати картки та нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором; умови змішаного договору є обов`язковими для сторін, банку заборонено встановлювати більш сприятливі умови кредитного договору, а тому відповідач відмовив у задоволенні запиту позивача (в т.ч. і в поверненні коштів). Окрім цього, відповідач списав з банківських карток позивача його власні кошти у таких сумах: 861,76 грн. 5, 20 грн., 813,48 грн., 860,69 грн., 0,73 грн., а загалом - 2541 грн. 86 коп. Позивач зазначає, що 19.09.2024 не здійснював дії з перерахування коштів, не підписував з банком угоди про споживче кредитування, отже такі дії вчинила невідома йому стороння особа, а тому з метою захисту порушеного права, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.12.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач у встановлений судом строк (з урахуванням окремої заяви про продовження строку для подання відзиву на позов) подав відзив на позовну заяву. У відзиві на позов відповідач зазначив, що підписавши Анкети-заяви від 23.02.2011, від 31.07.2017, Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 31.08.2021 та від 19.09.2024 між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до укладеного Договору від 19.09.2024, [PERSON] була випущена платіжна картка "Універсальна" № [NUMBER] з встановленим кредитним лімітом в розмірі 19000,00 грн. Як свідчить аналіз виписки по картці № [NUMBER] , дійсно, з неї 19 вересня 2024 року позивачем були здійснені перекази грошових коштів, які ним заперечуються. Також позивач заперечує здійснення переказів у вказану дату з картки для виплат № [NUMBER] на суму 1500,00 грн та 1800,00 грн. Згідно з даними банківських комплексів за клієнтом банку [PERSON] рахуються банківські рахунки (карти) № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] . Відповідач зазначає, що в ході службової перевірки архіву запису телефонних розмов на сервісі VoiceRecordSystem дзвінків на гарячу лінію банку щодо факту шахрайства, що мало місце 19.09.2024 від клієнта [PERSON] не виявлено. Встановлено, що 20.09.2024 під час перебування у відділенні "Чернігівське №11", куди він звернувся з приводу того, що в нього перестав працювати Приват -24, від керівника відділення [PERSON] останній довідався про те, що з його карток напередодні були зняті грошові кошти. Як повідомив [PERSON] співробітнику банку, 19.09.2024 на його фінансовий номер був дзвінок з оператора lifecell з пропозицією провести оцінювання роботи оператора, для чого необхідно на клавіатурі його телефона натиснути цифру 1, якщо оператор працює добре, та цифру 2 - якщо погано, клієнт натиснув на 1. Ввечері цього ж дня він хотів зайти до власного Приват-24, але не зміг, тому наступного дня зранку відвідав відділення "Чернігівське №11", де й довідався про перекази коштів з його карток, після чого ним було подано письмову заяву до банку з цього приводу. Пізніше [PERSON] це підтвердив в своєму зверненні на гарячу лінію банку з приводу відсутності коштів на його валютній карті. Звернення мало місце 11.10.2024 о 21:07:55. Співробітником банку було проведено блокування його карткових рахунків та Приват-24, здійснено їх перевипуск, порекомендовано звернутися до правоохоронних органів із заявою щодо шахрайських дій відносно нього, що мало місце 19.09.2024. За результатами службової перевірки встановлено, що переказ грошових коштів з карток був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24,вхід в Приват24 був здійснений під авторизацією клієнта [PERSON] .. При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до Банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого Банк здійснює переказ коштів. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону клієнта та іншої особистої інформації. Аналіз операцій з картами №4149439027178346 та №4731219651194205 клієнта банку [PERSON] , виявлені при цьому авторизації в Приват24 свідчать про те, що в особи, яка здійснювала перекази коштів, був доступ до П-24 клієнта банку [PERSON] , заходила вона туди за допомогою паролю та логіна входу, які відомі тільки їх власнику. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що оскільки переказ грошових коштів клієнта банку [PERSON] , що мало місце 19.09.2024 знаходиться в зоні відповідальності останнього, а тому відсутні підстави для задоволення його позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову, враховуючи таке. Встановлено, що позивач є споживачем послуг в АТ Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з 2011 року. До подій, що мали місце 19.09.2024, позивач мав в АТ Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» банківські платіжні картки/рахунки: [NUMBER] ( [NUMBER] ) - (пенсійна картка) та [NUMBER] ( [NUMBER] ). Відповідач у своєму відзиві зазначив, що 19 вересня 2024 року [PERSON] на підставі власного волевиявлення, згідно зі ст. 634 ЦК України, підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №240919B1DT930955SRUXMAIN якою приєднався до розділу "Загальні положення", підрозділів "Кредитні картки", "Поточні рахунки", "Використання картки", "Віддалені канали обслуговування", "Оплата частинами та Миттєва розстрочка", "Система переказів PrivatMoney", "Операції у відділеннях (умови та правила проведення операцій у відділеннях Банку)", "Автоплатежі", "Сервіс BankID" Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк" (далі Умови та Правила), що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять змішаний договір: Договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та Генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів "Кредитна картка", "Оплата частинами", "Миттєва розстрочка" (далі - Договір), прийняв всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язався їх належним чином виконувати. В цей же день [PERSON] був підписаний паспорт споживчого кредитування. Відповідно до укладеного Договору від 19.09.2024 року, [PERSON] булла випущена платіжна картка "Універсальна" № [NUMBER] з встановленим кредитним лімітом в розмірі 19000,00 грн. Позивач зазначає, що 19.09.2024 не здійснював дії з перерахування коштів, не підписував з банком угоди про споживче кредитування, отже такі дії вчинила невідома йому стороння особа, а тому його порушені права підлягають відновленню шляхом стягнення з відповідача безпідставно перерахованих з його пенсійного рахунку коштів та їх списання в рахунок погашення кредиту, якого він не отримував. Також позивач просить захистити його порушене право шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування боргу та зобов`язання списати нараховану заборгованість на підставі договору, якого він не укладав і не підписував, його волевиявлення на укладення такого договору не було. Згідно з даними банківських комплексів за клієнтом банку [PERSON] на час проведення службового розслідування рахуються банківські рахунки - карти № [NUMBER] , № [NUMBER] та [NUMBER] . Під час проведення АТ КБ «ПриватБанк`службової перевірки, за результатами якої складено висновок 526 по нестандартних позиціях (а.с.154-156) встановлено, що з карти № [NUMBER] було проведено транзакції, що мало місце 19.09.2024, а саме: 19/09/2024 20:46:30 19/09/2024 P32 SDB -1,708.00 UAH -1,658.25 -8.25 -1,708.00 654001 6012 I0110SW5 UKRP 32 На картку; - 19/09/2024 20:46:53 19/09/2024 P32 SDB -1,915.03 UAH -1,859.25 -9.25 -3,623.03 989002 6012 I0110SW5 UKRP 32 На картку; - 19/09/2024 20:48:32 19/09/2024 P32 SDB -1,966.79 UAH -1,909.50 -9.50 -5,589.82 351003 6012 I0110SW5 UKRP 32 На картку; - 19/09/2024 20:49:22 19/09/2024 P32 SDB -1,811.51 UAH -1,758.75 -8.75 -7,401.33 714004 6012 I0110SW5 UKRP 32 На картку; - 19/09/2024 20:51:18 19/09/2024 P32 SDB -1,449.21 UAH -1,407.00 -7.00 -8,850.54 471005 6012 I0110SW5 UKRP 32 На картку; - 19/09/2024 20:52:02 19/09/2024 P32 SDB -2,070.30 UAH -2,010.00 -10.00 -10,920.84 238006 6012 I0110SW5 UKRP 32 На картку; - 19/09/2024 20:52:44 19/09/2024 P32 SDB -2,018.54 UAH -1,959.75 -9.75 -12,939.38 238007 6012 I0110SW5 UKRP 32 На картку; - 19/09/2024 20:53:15 19/09/2024 P32 SDB -2,122.06 UAH -2,060.25 -10.25 -15,061.44 523008 6012 I0110SW5 UKRP 32 На картку; - 19/09/2024 20:54:09 19/09/2024 P32 SDB -2,173.82 UAH -2,110.50 -10.50 -17,235.26 348009 6012 I0110SW5 UKRP 32 На картку. Аналізом виписки карти № [NUMBER] , належної клієнту банку [PERSON] , встановлено, що з неї також цього ж дня також були проведені перекази грошових коштів, опис транзакцій: - 19/09/2024 20:44:44 19/09/2024 P32 SDB -1,507.50 UAH -1,507.50 -7.50 3,074.58 817230 6012 I0110SW5 UKRP 32 На картку; - 19/09/2024 20:45:10 19/09/2024 P32 SDB -1,809.00 UAH -1,809.00 -9.00 1,265.58 260231 6012 I0110SW5 UKRP 32 на картку. Проведені транзакції вказують на те, що виконані вони через платіжний сервіс П-24 клієнта банку Власенко А.О., телефон при цьому залишався у власника. Грошові кошти з карток №4149439027178346 та №4731219651194205, належних клієнту банку Власенко А.О., були переведені на рахунок [NUMBER] клієнта АТ "Банк Схід". Перевіркою встановлено, що вказаний рахунок належить клієнту банку [PERSON] , [INFO] , мешканці м. Чернігів, яка також являється клієнтом АТ КБ ПриватБанк. Перевіркою входів у П-24 під обліковим записом клієнта [PERSON] у період переказу коштів встановлено, що такі входи відбувалися з пристроїв SMARTPHONE, браузер версія CHROME MOBILE, 122.0.0.0, ОS версія ANDROID.10, ір 46.133.158.63, fingerprint 5BE29D96CD6CF970590EB97B4EF10761-RBANSX4A8, провайдер Vodafone Ukraine, дата входу 19.09.2024, час входу 20:06:25 та PHONE, модель девайсу M2101K9AG | XIAOMI, версія ANDROID.12, імеі [NUMBER] , ір 46.133.158.63, провайдер Vodafone Ukraine, тоді як типовий пристрій клієнта PHONE, модель девайсу SM-A145F | SAMSUNG, версія ANDROID.14, імеі [NUMBER] , ір 91.217.66.214, провайдер NEOCOM, дата входу 19.09.2024, час входу 20:20:24. Входи відбувалися з використанням телефону [NUMBER] . Відповідач зазначає, що авторизація вказаних пристроїв проведена із коректним введенням логіну та паролю клієнта та підтвердженням таких входів через фінансовий телефон клієнта. При цьому відбулася зміна паролю типового пристрою з підтвердженням пін-коду карти 4731219648995136, належної [PERSON] , що підтверджується даними ЄКБ, також було змінено фінансовий телефон на [NUMBER] . Підтвердження зміни логіну з [NUMBER] на [NUMBER] . Авторизація стороннього пристрою підтверджена дзвінком з банку та надсиланням на телефон відповідних СМС та повідомлень, інформація щодо авторизації надходила на номер [NUMBER] . Про нетиповий вхід клієнту було відправлено повідомлення на пошту: [INFO] При цьому, в ході службової перевірки встановлено, що 19.09.2024 відбулася зміна фінансового номеру позивача на інший номер, на який у подальшому банк направляв усю інформацію та з якого здійснювалося підписання договору, випущено картку № [NUMBER] з встановленням кредитного ліміту у 19000 грн., підписання договору відбувалося за допомогою ОТП паролю, який направлявся на фінансовий номер позивача, відмінний від того, який зазначений у анкеті - опитувальнику від 03.08.2022, в якій сторони передбачили використання простого електронного підпису (а.с.133). Вказане призвело до можливості укладення угоди від імені позивача сторонньою особою та використання як власних коштів позивача, так і кредитних коштів банку поза волею позивача. Скрін копія про нетиповий вхід в акаунт позивача свідчить, що вхід відбувся 19.09.2024 о 20 год. 06 хв. у Широке, Україна, в той час як позивач, за його твердженням знаходився у м. Чернігові і зранку 20.09.2024 прибув у Чернігівське відділення №11 АТ КБ «ПриватБанк» для з`ясування причини неможливості входу у Приват 24, де від оператора і дізнався про несанкціоноване списання коштів з його пенсійної картки та відкриття невстановленою особою кредитної картки на його ім`я з використанням кредитних коштів (а.с.163 на звороті). У викладеному в мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 висновку зазначається, що з огляду на приписи ч. 4 статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору; особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності й розумності. Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні поговорів, виборі контрагента та визначенні умов договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання не зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. У частині першій статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтями 525, 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов`язковим для виконання сторонами; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з частиною першою статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Частиною третьою статті 1092 ЦК України визначено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Закон України «Про платіжні послуги» визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури. Згідно з пунктом 56 частини першої статті 1 вказаного Закону платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки. Платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього (п. 57 ч. 1 ст. 1). Відповідно до частини шостої статті 64 Закону України «Про платіжні послуги» порядок відкриття рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунку та особливості його обслуговування зазначаються в договорі, укладеному між надавачем платіжних послуг з обслуговування рахунку та користувачем - власником рахунку. Згідно частини восьмої статті 86 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг несуть відповідальність перед користувачами за помилкові платіжні операції, у тому числі за виконання: 1) помилкової платіжної операції на рахунок неналежного отримувача; 2) помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника; 3) платіжної операції з рахунку платника без законних підстав або внаслідок інших помилок надавача платіжних послуг. Частиною 11 вказаної статті передбачено що платник, з рахунку якого внаслідок помилки неналежного стягувача без законних підстав списано кошти, має право на стягнення суми такої платіжної операції з неналежного стягувача у судовому порядку. Відповідно до частин 19, 20 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» емітент зобов`язаний: 1) забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна жодним іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого частиною шістнадцятою цієї статті); 2) зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору; 3) не надавати користувачу електронні платіжні засоби без відповідного запиту користувача, крім випадку надання користувачу електронного платіжного засобу на заміну раніше виданого електронного платіжного засобу; 4) забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату електронного платіжного засобу, або втрату індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання електронного платіжного засобу після отримання такого повідомлення; 5) забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про необхідність розблокування або заміни (перевипуску) електронного платіжного засобу; 6) повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу. У разі невиконання емітентом обов`язку з інформування користувача про виконані операції з використанням електронного платіжного засобу ризик збитків від виконання таких операцій несе емітент. Обов`язок емітента щодо повідомлення користувача про виконані операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним у разі: інформування емітентом користувача про кожну виконану операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; відмови користувача від отримання повідомлень емітента про виконані операції з використанням електронного платіжного засобу користувача, про що зазначено в договорі про надання платіжних послуг; 7) реєструвати та протягом строку, передбаченого нормативно-правовими актами Національного банку України, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування емітентом користувача та користувачем емітента, надавати користувачу таку інформацію за його письмовим зверненням. Під час реєстрації повідомлення користувача про втрату електронного платіжного засобу емітент зобов`язаний зазначити дату і час одержання повідомлення. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів та/або індивідуальної облікової інформації. Втратою індивідуальної облікової інформації є неможливість здійснення платником використання індивідуальної облікової інформації, неправомірне заволодіння та/або використання чи загроза заволодіння та/або використання іншими особами індивідуальної облікової інформації або її компонентів. Користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. Згідно частини 21 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» емітент має право: 1) заблокувати електронний платіжний засіб користувача після надходження повідомлення про втрату чи загрозу втрати електронного платіжного засобу або в інших випадках відповідно до умов договору та/або законодавства; 2) розблокувати електронний платіжний засіб, якщо втрата електронного платіжного засобу користувачем не підтвердилася або в інших випадках відповідно до умов договору та/або законодавства; 3) зупинити або припинити право користувача на використання електронного платіжного засобу у разі порушення користувачем умов його використання, визначених договором та/або законодавством. Зупинення або припинення права користувача на використання електронного платіжного засобу не припиняє зобов`язань користувача і емітента, що виникли до зупинення або припинення зазначеного права. Відповідно до частини 1,2 статті 68 Закону України «Про платіжні послуги» електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою. Під час виконання автентифікації надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги Національного банку України щодо захисту конфіденційності та цілісності індивідуальної облікової інформації користувачів. Згідно частин 3-6 статті 68 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції; 3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій). Надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої автентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, а також запровадити заходи із забезпечення захисту конфіденційності даних автентифікації. Для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму співставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача. Надавачі платіжних послуг з обслуговування рахунку зобов`язані застосовувати вимоги частин третьої і п`ятої цієї статті у разі надходження запиту з ініціювання платіжної операції від надавача послуг з ініціювання платіжної операції або запиту від надавача послуг з надання інформації за рахунками. Згідно частин 1,2 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги» надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином. Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Відповідно до пункту 136 Постанови Правління НБУ Постанови Правління НБУ №164 від 29 липня 2022 року «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів» (даліПоложення), користувач зобов`язаний: 1) зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень; 2) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором. Пунктом 140 Положення визначено, що користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Пунктом 146 Положення визначено, що власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів (пенсійних виплат) у розмірі 3316 грн. 50 коп. Відповідачем у даній справі не доведено вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за платіжною карткою. Фактично зміна фінансового номеру позивача відбулася шляхом натискання позивачем цифри 1 на його телефоні з фінансовим номером 0633353230, яку йому, за його твердженням, було запропоновано вибрати з метою оцінки належної якості роботи оператора lifecell. Всі інші операції, в тому числі підписання Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №2409198В1DT930955SRUXMAIN відбувалися шляхом вчинення дій невстановленою особою за допомогою іншого пристрою та з номером іншого оператора, який позивачу не належить. Також суд бере до уваги нерівний стан сторін у договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою та, враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постановах Верховного Судувід 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61- 30583св18), від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21), від 11 вересня 2024 року у справі №753/12781/23 (провадження № 61-10605св24) Таким чином, дослідженими судом доказами підтверджено, що за відсутності належного контролю з безпеки платіжних операцій з боку працівників АТ КБ «ПриватБанк» 19 вересня 2024 року з пенсійного рахунку позивача несанкціоновано були списані грошові кошти в розмірі 3316 грн. 50 коп. Окрім цього, саме у Чернігівському відділенні №11 АТ КБ «ПриватБанк», куди він звернувся 20.09.2024 з питання неможливості входу у додаток Приват 24 з його фінансового номеру, позивач дізнався про списання коштів з його пенсійного рахунку та про відкриття невстановленими особами кредитного рахунку від його імені та звернувся до правоохоронних органів. Враховуючи викладене, з метою захисту прав споживача банківських послуг,позов в частині стягнення з відповідача на користь [PERSON] 3316 грн. 50 коп. коштів, які несанкціоновано були списані з його пенсійної картки, підлягає задоволенню. Щодо вимог про визнання неправомірними дій відповідача та зобов`язання списати борг по кредитному рахунку. Представник відповідача, заперечуючи проти вказаних позовних вимог, зазначає, що договір , укладений 19.09.2024 у вигляді Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №2409198В1DT930955SRUXMAIN, недійсним не визнавався, таких вимог позивач не заявив, а тому відсутні підстави вважати його недійсним та застосовувати наслідки недійсного правочину. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована нанабуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети. Отже, будь-який правочин є вольовою дією, а тому перед тим, як здійснювати оцінку на предмет дійсності чи недійсності, необхідно встановити наявність та вираження волі особи (осіб), які його вчинили. Те, яким чином та у який спосіб здійснюється (оформлюється) вияв учасників правочину на набуття, зміну, припинення цивільних прав та обов`язків, передбачено статтею 205 ЦК України. Так, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Тобто слід відрізняти правочин як вольову дію суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів, від письмового тексту правочину як форми вчинення правочину та способу зовнішнього прояву та фіксації волевиявлення особи. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України. Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений. Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням. Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Тобто як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину.Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Також позов не може містити вимогу, у якій йдеться про предмет спору, що відсутній (не існує); реституція ж як спосіб захисту, застосовується для повернення виконаного за правочином, а не в тому разі, коли жодного виконання не відбувалося (саме це і стверджується позивачем і достеменно встановлено судом). У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Такі правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21). Таким чином, оскільки підписання договору у вигляді Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №2409198В1DT930955SRUXMAIN відбулося 19.09.2024 невстановленою особою з використанням ОТП -паролю, який направлявся банком на номер телефону, який не є фінансовим номером позивача, а тому відсутнє волевиявлення позивача на укладення такого договору, за результатами якого на ім`я позивача було видано віртуальну банківську карту та надано кредитні кошти в сумі 19000 грн., які одразу ж були використані невстановленою особою. За таких обставин, доводи представника відповідача про необхідність визнання недійсним договору, який є не укладеним, чинним законодавством не вимагається. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) та багатьох інших. Оскільки матеріалами справи підтверджується, що 19.09.2024 позивач не підписував Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №2409198В1DT930955SRUXMAIN за допомогою ОТП паролю, не мав волевиявлення на укладення угоди та отримання кредиту, а тому такий договір є не укладеним, у зв`язку з чим суд вважає ефективним способом відновлення порушених прав позивача шляхом скасування заборгованості, яка рахується за [PERSON] на підставі неукладеного договору. Подібний висновок про ефективність такого способу захисту порушеного права у зазначених правовідносинах зроблено Верховним Судом у постанові від 28 вересня 2022 року у справі №679/87/21 (провадження №61-20637св21) та у постанові від 23 листопада 2022 року у справі №591/7648/19 (провадження № 61-16170 св21). За таких обставин, вимога позивача про визнання протиправними дій відповідача в частині нарахування йому станом на 27.12.2024 основного боргу у сумі 17235 грн. 26 коп. та відсотків у сумі 18,79 грн. по кредитній картці/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) за угодою SAMDNWFC000110120286 від 19.09.2024 задоволенню не підлягає, оскільки не призводить до ефективного відновлення порушених прав позивача. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь 2541 грн. 86 коп., які АТ КБ «ПриватБанк» були списані з його пенсійного рахунку на погашення боргу по кредиту. Позивач зазначив, що відповідачем на погашення обов`язкового платежу по картці № [NUMBER] самостійно здійснено відрахування з його пенсійного рахунку таких сум: 26.10.2024- 861 грн. 76 коп. (807,05 грн. +54,71 грн.); 26.11.2024 - 5 грн. 20 коп.; 24.12.2024 - 813 грн. 48 коп.;26.12.2024 - 860 грн. 69 коп.; 26.01.2025 - 0,73 грн.(а.с.44, 180). Доводів позивача та наведеного ним розрахунку списаних з його картки сум на погашення кредиту, відповідачем не спростовано, а тому, враховуючи, що суд прийшов до висновку про неукладеність договору 19.09.2024, за яким на ім`я позивача було випущено кредитну картку № [NUMBER] та надано кредитні кошти в сумі 19000 грн., кошти списані банком з пенсійної картки позивача на погашення кредиту в розмірі 2541 грн. 86 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про необхідність зазначення в рішенні суду, що зі стягнутої суми мають бути відраховані податки та збори, оскільки позивачу мають бути повернуті у повному обсязі кошти, які без достатньої правової підстави були списані з його пенсійного рахунку. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини першої статті 2 ЦПК України). Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що судовівитрати,пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже стороні на користь якої ухвалено рішення підлягають відшкодуванню судові витрати, пов`язані з розглядом справи (в цій справі витрати на професійну правничу допомогу), пропорційно задоволених позовних вимог. Такий висновок в цілому узгоджується, з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 3 лютого2021 року у справі № 522/24585/17 (провадження № 61-9961св19), від 27 січня 2021 року у справі № 659/226/19 (провадження № 61-9929св20), від 13 січня2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20), від 3 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20). Представник відповідача заявив про відсутність підстав для покладення на відповідача витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що позивач не надав доказів на підтвердження понесення таких витрат. Проте, суд враховує, що витрати на професійну правову допомогу можуть відшкодовуватись незалежно від того, оплачені вони стороною до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування, чи будуть оплачені лише в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору (постанова Верховного Суду від 27.07.2022 у справі №686/28627/18). Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19, провадження № 61-14735св20 та ін. Такий підхід прослідковується і в судових рішеннях Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 та Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18, провадження № К/9901/13036/19, від 08 вересня 2020 року у справі № 640/10548/19, провадження № К/9901/33762/19, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20, провадження № К/9901/22452/20. Також суд враховує практику та рекомендації Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі. Згідно з матеріалами справи сторони договору погодили фіксований розмір плати за послуги з правничої допомоги в даній справі в розмірі 5000 грн. та актом про надання послуг від 24.02.2025 за №63 сторони підтвердити повний розрахунок клієнта за умовами договору. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Оскільки позивачем підтверджено понесення витрат на правничу допомогу, такі витрати були необхідними і їх розмір є розумним, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у даній справі у розмірі 4000 грн., з урахуванням часткового задоволення його позову. Крім того, оскільки позивач не оплачував судовий збір при пред`явленні позову до суду, оскільки вимоги стосуються правовідносин, врегульованих Законом України «Про захист прав споживачів», а тому з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір за задоволені вимоги майнового характеру за ставкою судового збору з пониженим коефіцієнтом, оскільки позов пред`явлений в електронній формі, як це передбачено частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» (при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору).

Outcome: partial