Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

У грудні 2024 позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 31.10.2014 року, актовий запис № 1720, судові витрати залишає за собою. В обґрунтування позову вказано, що сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя сторін не склалося через несумісність характерів, втрати взаєморозуміння, поваги та довіри один до одного, розбіжність поглядів на життя та життєві цінності. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 14.01.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні 18.02.2025. 21.01.2025 від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить задовільнити. 18.02.2025 від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 31.10.2014 сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної службі Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1720, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 228. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даній справі суд враховує, що з позовом про розірвання шлюбу позивач звернулась у грудні 2024, в заяві від 21.01.2025 позов підтримала, а відповідач позов визнає, будь-яких інших заяв (клопотань) на адресу суду не надходило. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України).

Outcome: approved