Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

22 жовтня 2024 року керівника Баштанської окружної прокуратури Верцюх В.В., в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Казанківської селищної ради та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області\~про визнання незаконними та скасування рішень селищної ради, скасування державної реєстрації прав, повернення земельної ділянки та виключення відомостей з Державного земельного кадастру. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначив,\~що Баштанською окружною прокуратурою у ході здійснення заходів представницького характеру виявлено порушення вимог законодавства при передачі земельних ділянок природно-заповідного фонду у приватну власність громадян. Так, рішенням Миколаївської обласної ради за №5 від 18.09.2019 року «Про оголошення ландшафтних заказників місцевого значення у Миколаївській області» об`єктом природно-заповідного фонду місцевого значення оголошено ландшафтний заказник «Лагодівський», площею 138,16 га на землях державної власності у межах території Троїцько-Сафонівської та Лагодівської сільських рад колишнього Казанківського (наразі Баштанського) району Миколаївської області. Крім цього, абз.2 п.2 вказаного рішення вказано, що до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Проект створення ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» розроблено НПП «Бузький Гард» у 2011 році на підставі договору №1-С від 12.08.2011 року, укладеного із Головним управлінням економіки Миколаївської обласної державної адміністрації. Наказом ГУ Держгеодадастру у Миколаївській області №3807/0/14-19-СГ від 04.06.2019 року Казанківській селищній раді передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, в тому числі з кадастровими номерами 4823685700:12:000:0900 площею 56.2785 га та 4823685700:11:000:0900 площею 79.268 га, на яких розташований ландшафтний заказник місцевого значення «Лагодівський». Після отримання у комунальну власність вищевказаних земельних ділянок, на яких сформовано ландшафтний заказник місцевого значення «Лагодівський», відповідачем - Казанківською селищною радою на ХХІІІ сесії 7 скликання прийнято рішення за №568/23 від 12.03.2020 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності», на підставі якого, відповідачем [PERSON] було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0000 га (кадастровий номер: 4823685700:12:000:0269) у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності. У подальшому відповідачем - Казанківською селищною радою на ІІ сесії 8 скликання було прийнято рішення за №58/2 від 15.12.2020 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0000 га у власність відповідача [PERSON] та передано у приватну власність останній земельну ділянку площею 2,0000 га за кадастровим номером: 4823685700:12:000:0269, для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності, а саме із земельної ділянки з кадастровим номером: 4823685700:12:000:0900, площею 56.2785 га. На підставі вказаного рішення, Державним реєстратором виконавчого комітету Казанківської селищної ради за відповідачем [PERSON] було проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 2,0000 га за кадастровим номером: 4823685700:12:000:0269. Прокурор вказує, що набуття [PERSON] права приватної власності на земельну, площею 2,0000 га за кадастровим номером: 4823685700:12:000:0269 відбулося з порушеннями норм ст.ст.19, 20,\~21, 83,\~116,\~122,\~149,\~150,\~186-1\~Земельного кодексу України,\~ст.5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»,\~ст.ст.7,\~9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». Зазначена вище земельна ділянка має особливий статус цільового призначення (особливо цінних земель природно-заповідного фонду), а також згідно положень цивільного законодавства відноситься до земель обмеженої оборотоздатності, так як входить в межі об`єкту природно-заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський». Вказував, що цільове призначення спірної земельної ділянки було змінено при передачі у власність з метою неправомірного позбавлення територіальної громади права власності на землю, однак така незаконна зміна не має правового значення, оскільки її статус першочергово визначається розташуванням на них об`єкта природно-заповідного фонду і спеціальним режимом цих територій. Також зазначає, що при погодженні проекту землеустрою щодо відведення вказаної ділянки допущено порушення ч.8 ст.118, ч.3 ст.186-1 Земельного кодексу України,\~ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», адже проект землеустрою не був погоджений з Управлінням екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації, а відтак оспорювані рішення Казанківської селищної ради прийняті за відсутності висновків уповноваженого органу виконавчої влади Управлінням екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації. Посилаючись на зазначені обставини прокурор просив: визнати незаконним та скасувати пункт 4.18 рішення ХХІІІ сесії 7 скликання Казанківської селищної ради за №568/23 від 12.03.2020 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності» щодо надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності, не наданих у користування в межах Казанківської селищної ради (за межами населеного пункту с. Троїцько-Сафонове); визнати незаконним та скасувати пункт 42.5 рішення ІІ сесії 8 скликання Казанківської селищної ради за №58/2 від 15.12.2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності не наданих у власність» щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки, площею 2,0000 га (кадастровий номер 4823685700:12:000:0269) для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності з земельної ділянки з кадастровим номером 4823685700:12:000:0900, площею 56.2785 га; визнати незаконним та скасувати пункт 56 рішення ІІ сесії 8 скликання Казанківської селищної ради за №58/2 від 15.12.2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності не наданих у власність» в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, площею 2,0000 га (кадастровий номер 4823685700:12:000:0269) для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності з земельної ділянки з кадастровим номером 4823685700:12:000:0900, площею 56.2785 га; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 4823685700:12:000:0269, з одночасним припиненням права власності [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] повернути територіальній громаді в особі Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області земельну ділянку, площею 2,0000 га із кадастровим номером 4823685700:12:000:0269; визнати незаконною та скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,0000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер земельної ділянки 4823685700:12:000:0269, виключивши відповідні відомості з Державного земельного кадастру та стягнути з відповідачів на користь Миколаївської обласної прокуратури судові витрати, які складаються із судового збору сплаченого за пред`явлення позову, в сумі 14534 грн 40 коп. Ухвалою Казанківського\~районного суду\~Миколаївської області\~від 25 жовтня 2024\~року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 11 грудня 2024 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів. Ухвалою суду від 29 січня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача Мачушенко М.В. підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити. Відповідач Казанківська селищна рада явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про час, дату і місце його проведення була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзиву не подала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить оголошення розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суду не повідомила, відзиву не подала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області\~явку свого представника у судове засідання не забезпечило, про дату, час і місце судового засідання повідомлялося належним чином, про причини неявки суду не повідомило, пояснень щодо позову не подало. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~\~ Суд, за правилами ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~\~ Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Відповідно до положень\~ст.131-1 Конституції України\~на прокуратуру покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Звернення до суду прокурора з даною позовною заявою, із зазначених ним підстав, узгоджується з вимогами ч.3\~ст.56 ЦПК України\~та ч.3\~ст.23 Закону України «Про прокуратуру». \~\~\~Судом встановлено, що відповідно до клопотання Національного природного парку «Бузький Град» Державної служби заповідної справи Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 14.06.2010 року №126, адміністрація вказаної установи звернулась на адресу Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Миколаївській області, де просила розглянути питання про створення в Казанківському районі Миколаївської області ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський», що дозволить підвищити екологічний баланс, зберегти рідкісні види рослин і тварин та їх місця перебування, мальовничі ландшафти (копія) (а.с.21). Згідно відповіді Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Миколаївській області за №01-04/3978-04 Національний природний парк «Бузький Град» було повідомлено про схвалення клопотання про створення ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» в межах Казанківського району Миколаївської області та визначено наступний крок у його створенні ландшафтного заказника розробка Проекту його створення та погодження з власниками та первинними користувачами включення земельних ділянок до складу об`єкту природно-заповідного фонду (копія) (а.с.21 зворот). Проект створення ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський», в межах територій Лагодівської та Троїцько-Сафонівської сільських рад Казанківського району Миколаївської області був розроблений НПП «Бузький Гард» на підставі замовлення Головного управління економіки Миколаївської облдержадміністрації в 2011 році (копія) (а.с.17-34). З листа Казанківської районної держаної адміністрації Миколаївської області, вих.№67/5/01-24 від 31.01.2012 року, вбачається, що за результатами розгляду Проекту створення ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» погоджено включення земельних ділянок, розташованих в межах територій Лагодівської та Троїцько-Сафонівської сільських рад Казанківського району Миколаївської області в склад ландшафтного заказника «Лагодівський» орієнтованою площею 138,16 га, без вилучення з господарського використання (копія) (а.с.27). Рішенням Х сесії 6 скликання Лагодівської сільської ради Казанківського раойну Миколаївської області від 22.12.2011 року №74 «Про погодження включення земельних ділянок в склад ландшафтного заказника «Лагодівський» було погоджено включення земельних ділянок в склад ландшафтного заказника «Лагодівський» орієнтовною площею 8,53 га без вилучення з господарського використання (копія) (а.с.30). З листа Лагодівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, вих.№470/02-17, вбачається, що за результатами розгляду Проекту створення ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський», рішенням Лагодівської селищної ради за №74 Х-ої сесії 6 скликання від 22 грудня 2011 року, погоджено включення земельних ділянок в склад ландшафтного заказника «Лагодівський» орієнтовно площею 8,53 га, без вилучення з господарського користування (копія) (а.с.27 зворот). З листа Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, вих.№478/03-09 від 23.12.2011 року, вбачається, що за результатами розгляду Проекту створення ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» сільська рада попередньо погоджує включення земельних ділянок в склад ландшафтного заказника «Троїцько-Сафонівський» орієнтовною площею 129,63 га, без вилучення з господарського використання. Зазначено, що на черговій сесії сільської ради буде розглянуто питання та надано відповідне рішення (копія) (а.с.28). Рішенням Х сесії 6 скликання Троїцько-Сафонівської сільської ради Миколаївської області від 04.01.2012 року №70/10 «Про погодження створення ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» було погоджено створення ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» без вилучення у користувачів, на орієнтовну площу 130 га за умови збереження місцевим населенням права на традиційну господарську діяльність (копія) (а.с.28 зворот). Таким чином, до складу земель ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» увійшли землі, розташовані в межах територій Лагодівської та Троїцько-Сафонівської сільських рад Казанківського району Миколаївської області, про що було складено відповідний Склад земель із ситуаційною схемою розміщення заказника (копія) (а.с.32-34). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 04.06.2019 року №3807/0/14-19-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» було передано територіальній громаді сіл, в особі Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, загальною площею 509.0660 га, які розташовані в межах території Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області (копія) (а.с. 45). Згідно акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 19.06.2019 року (копія) (а.с.45 зворот) та доданого до нього переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що зареєстровані на території Казанківської об`єднаної територіальної громади Казанківського району Миколаївської області (копія) (а.с.46-47) Казанківська селищна об`єднана територіальна громада прийняла у комунальну власність земельні ділянки державної власності, в тому числі: земельні ділянки за кадастровим номером: 4823685700:12:000:0900, площею 56.2785 га, та за кадастровим номером: 4823682700:11:000:0900, площею 79.2680, розташовані в межах території Троїцько-Сафоновської сільської ради. Пунктом 1 рішення 28 позачергової сесії 7 скликання Миколаївської обласної ради від 18.09.2019 року №5 «Про оголошення ландшафтних заказників місцевого значення у Миколаївській області» вирішено оголосити об`єктом природно-заповідного фонду місцевого значення ландшафтний заказник без вилучення земельних ділянок у їх власників або користувачів - «Лагодівський», площею 138,16 га на землях державної власності у межах Троїцько-Сафонівської та Лагодівської сільських рад Казанківського району Миколаївської області. Крім того, постановлено Казанківській районній державній адміністрації забезпечити урахування статусу новоствореної території природно-заповідного фонду під час вирішення питань щодо надання земельних ділянок у власність або користування (копія) (а.с.16). Отже, з матеріалів справи судом встановлено наявність у межах території Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області земельних ділянок, визначених об`єктом природно-заповідного фонду місцевого значення ландшафтний заказник «Лагодівський», загальною площею 138,16 га. 11 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до Казанківської селищної ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель комунальної власності не наданих у власність, для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, розташованої в межах території Казанківської селищної ради (за межами населеного пункту с. Троїцько-Сафонове із земельної ділянки кадастровим номером: 4823685700:12:000:0900, площею 56.2785 га категорія земель пасовище) (копія) (а.с.61). Відповідно до п.4.18. витягу з рішення ХХІІІ сесії 7 скликання Казанківської селищної ради від 12.03.2020 року за №568/23 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності», [PERSON] /код № [NUMBER] /, яка зареєстрована за місцем проживання в [ADDRESS] , та фактично проживає в [ADDRESS] , було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності, не наданих у власність та користування в межах Казанківської селищної ради (за межами населеного пункту с. Троїцько-Сафонове категорія угідь - пасовище), орієнтовно площею 2.0 га. Крім того, рекомендовано замовити та виготовити в землевпорядній організації проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства і надати його до селищної ради для затвердження (копія) (а.с.35-37). У 2020 році [PERSON] було замовлено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України для ведення особистих селянських господарств із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності в межах території Казанківської селищної ради (ОТГ) Казанківського району Миколаївської області (за межами населеного пункту с. Троїцько-Сафонове) на підставі заяви від 02.06.2020 року та укладеного договору від 02.06.2020 року №147-06/20, який було складено ФОП [PERSON] (копія) (а.с.54-104). Листом від 20.10.2020 року за вих.№06/594 Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації повідомило Казанківську селищну раду, Відділ у Казанківському районі Головного управління Держгекадастру у Миколаївській області, Головне Управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Лагодівську сільську раду та Троїцько-Сафонівську сільську раду про необхідність врахування при прийнятті рішення про затвердження документації землеустрою та наданні дозволів на розробку документації із землеустрою перелік земельних ділянок, які потрапляють до меж території природно-заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» в межах Казанківського району Миколаївської області на підставі рішення Миколаївської обласної ради від 18.09.2019 року №5 «Про оголошення ландшафтних заказників місцевого значення у Миколаївській області» (копія) (а.с.42-43). З додатку, що додається до наведеного вище листа вбачається, що в межах Троїцько-Сафонівської сільської ради до Списку земельних ділянок, що потрапляють в межі заказника станом на 19.10.2020 року включено земельну ділянку за кадастровим номером: 4823685700:12:000:0269, площею 2.0 га (копія) (а.с.43 зворот - 44). Відповідно до п.п.42.2 та п.56 рішення чергової ІІ сесії 8 скликання Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області від 15.12.2020 року за №58/2 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності не наданих у власність» [PERSON] /код № [NUMBER] /, яка зареєстрована за місцем проживання в [ADDRESS] було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності не наданих у власність (із земельної ділянки, кадастровий номер: 4823685700:12:000:0900, площею 56.2785 га, категорія угідь - пасовища), площею 2.0000 га, кадастровий номер: 4823685700:12:000:0269. Передано [PERSON] /код № [NUMBER] /, яка зареєстрована за місцем проживання в [ADDRESS] , безоплатно у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області, площею 2.0000 га, кадастровий номер: 4823685700:12:000:0269. Крім того, рекомендовано здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку (копія) (а.с.38-41). Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер нерухомого майна 2290569848236) [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 4823685700:12:000:0269 площею 2 га. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.02.2021 року за №40544039 (а.с.48). На замовлення Управління екології та природних ресурсів Миколаївської облдержадміністрації, згідно договору №9 від 17.04.2020 року та додаткової угоди від 12.11.2020 року, ФОП [PERSON] було розроблено Проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» в межах території Лагодівської та Троїцько-Сафонівської сільських рад Казанківського району Миколаївської області (копія) (а.с.105-147). Згідно п.35 Списку власників/користувачів, які включаються в межі природно-заповітного фонду станом на 16.02.2021 року земельна ділянка, площею 2 га за кадастровим номером: 4823685700:12:000:0269, яка належить [PERSON] , дата реєстрації права 03.02.2021 року, входить до меж природно-заповітного фонду площею 2.0000 га (копія) (а.с.111 зворот). За фактом зловживання посадовими особами та депутатами Казанківської селищної ради Миколаївської області, які всупереч закону 2020 року передали у приватну власність громадянам земельні ділянки для ведення селянського господарства із земель природно-заповідного фонду на території Казанківської ОТГ, на яких створено ландшафтний заказник місцевого значення «Лагодівський», площею 138.16 га, внаслідок чого державі спричинено тяжкі наслідки у виді вибуття з природно-заповідного фонду земельних ділянок площею понад 100 га шляхом їх безпідставної передачі у приватну власність для особистого селянського господарства, було порушено кримінальне провадження, внесене 11.03.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42021151140000005, за ч.2 ст.364 КК України (копія) (а.с.49). В ході проведеного досудового розслідування, 10.07.2023 року було проведено огляд місцевості за допомогою відеосканера, а саме: земельної ділянки, загальною площею 71.1986 га, та за результатами проведених замірів складено схему (план горизонтальної зйомки) на якій відображено межі ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» (контур 2) із межами земельних ділянок громадян, на яких здійснюється сільськогосподарська діяльність, зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером: 4823685700:12:000:0269 (а.с.50). Відповідно до\~ст.13 Конституції України\~земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Згідно ч.2\~ст.19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Основним законодавчим актом, який регулює порядок створення, діяльності та охорони об`єктів природно-заповідного фонду держави є\~Закон України «Про природно-заповідний фонд України» від 16 червня 1992 року №2456-XII\~(далі Закон № 2456-XII). У преамбулі до\~Закону №2456-XII\~зазначено, що цей\~Закон\~визначає правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів. Природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища. У зв`язку з цим законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною. Відповідно до\~ст.3 цього Закону\~природно-заповідного фонду України належать, серед інших, національні природні парки. Частинами 1-4\~ст.7 Закону №2456-XII\~землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до\~закону\~надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до\~статті 6 цього Закону\~об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення. На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки. Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Згідно ст.9 Закону №2456-XII\~території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим\~Законом\~та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища. Відповідно до положень\~ст.20 Закону №2456-XII\~національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність. Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання і надаються національним природним паркам у порядку, встановленому цим\~Законом\~та іншими актами законодавства України. До складу територій національних природних парків можуть включатися ділянки землі та водного простору інших землевласників та землекористувачів. Відповідно до\~ст.21 Закону №2456-XII\~на території національних природних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об`єктів, їх особливостей встановлюється диференційований режим щодо їх охорони, відтворення та використання згідно з функціональним зонуванням. Зокрема, у межах господарської зони, до якої входять спірні земельні ділянки, забороняються рубки головного користування і проводиться господарська діяльність, спрямована на виконання покладених на парк завдань, знаходяться населені пункти, об`єкти комунального призначення парку, а також землі інших землевласників та землекористувачів, включені до складу парку, на яких господарська та інша діяльність здійснюється з додержанням вимог та обмежень, встановлених для зон антропогенних ландшафтів біосферних заповідників. Території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання (ч.5\~ст.53 Закону №2456-XII). Указані статті імперативно відносять землі, яким встановлено статус територій чи об`єктів природно-заповідного фонду, до категорії земель природно-заповідного фонду за фактом знаходження на них об`єктів, які мають спеціальний статус та перебувають під особливою державною охороною, про що зроблений висновок у постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі №752/3093/19. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.18 ЗК України\~до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України, які мають особливий правовий режим. За положеннями\~ст.19 ЗК України\~серед категорій земель виокремленні землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. Згідно із\~ст.43 ЗК України\~землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до\~закону\~надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Аналогічний зміст має ч.1\~ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва) (ст.44 ЗК України). Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до\~статті 6 цього Закону\~об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення. На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки. Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду (ч.ч.2-4\~ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»). Указані статті імперативно відносять землі, яким встановлено статус територій чи об`єктів природно-заповідного фонду, до категорії земель природно-заповідного фонду за фактом знаходження на них об`єктів, які мають спеціальний статус та перебувають під особливою державною охороною. Як встановлено матеріалами справи земельна ділянка площею 2,0000 га із кадастровим номером: 4823685700:12:000:0269, яка належить [PERSON] розташована на території ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський», який був створений у 2011 році та є об`єктом природно-заповідного фонду. Ураховуючи імперативні положення ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» і ст.43 ЗК України, земельна ділянка площею 2,0000 га із кадастровим номером: 4823685700:12:000:0269 є землею природно-заповідного фонду, перебуває під особливою охороною, щодо неї встановлений спеціальний порядок вилучення (ст.150 ЗК України), відтворення і використання, а також обмеження щодо її цивільного обороту. В силу ч.ч.1, 2\~ст.45 ЗК України\~землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом. Як визначено\~ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). У частинах 1 та 2\~ст.116 ЗК України\~(тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. В силу\~ст.84 ЗК України\~у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом. Статтею 54 Закону №2456-XII\~визначено, що зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до\~ст.ст.51-53 цього Закону\~за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища на підставі відповідного експертного висновку. Частина 1\~ст.150 ЗК України\~у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відносить до особливо цінних земель, зокрема, землі природно-заповідного фонду (пункт «г»). Відповідно до ч.4\~ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі №554/10517/16-ц вказано про те, що «системний аналіз вищенаведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що землі природно-заповідного фонду, що перебувають у комунальній власності, не підлягають приватизації. Такі землі можуть перебувати у приватній власності лише у зв`язку з формуванням на цих земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду чи включення земельних ділянок, що належать фізичним чи юридичним особам, до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. [..] фізичні особи можуть володіти земельними ділянками природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, але виключно у разі, якщо вони ними володіли на час створення об`єкта природно-заповідного фонду. При цьому набуття права приватної власності на землі, які вже віднесені до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, положеннями\~ЗК України,\~Закону №2456-XII\~та інших нормативно-правових актів України заборонено. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням\~ЗК України\~та Закону №2456-XII потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку (такий підхід не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц ( пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 96); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 45), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц ( пункти 51-52))». За змістом ч.2\~ст.152 ЗК України\~власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є також визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (ч.3\~ст.152 ЗК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1\~ст.2 ЦПК України). Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень. З частин 2 та 3\~ст.152 ЗК України\~та ч.2\~ст.16 ЦК України\~випливають способи захисту прав на земельні ділянки, які в теорії права прийнято поділяти на три категорії: речово -правові, зобов`язально-правові та спеціальні. До речово-правових способів належать: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав; запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Зобов`язально-правові способи включають: відшкодування збитків; повернення наданої в користування земельної ділянки. Спеціальними способами, своєю чергою, є: визнання правочину недійсним; оскарження рішень суб`єктів владних повноважень. У постанові від 04 квітня 2023 року у справі №904/9070/21 Верховний Суд зазначив, що позивач у спорі про захист прав на земельну ділянку може пред`явити будь-яку позовну вимогу, яка не передбачена\~законом\~або договором, зокрема, про визнання відсутнім права відповідача на земельну ділянку. Водночас суд зазначив, що обов`язковою умовою є ефективність обраного позивачем способу захисту - такий спосіб повинен відновлювати чи захищати порушене право позивача та виключати в подальшому необхідність пред`явлення інших позовів. За змістом ст.ст.15\~і\~16 ЦК України\~кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у ч.2\~ст.16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або\~законом\~чи судом у визначених\~законом\~випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 22 жовтня 2019 року у справі №923/876/16 та інших. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18. Власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц абзац п`ятий пункту 143). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2023 року у справі №554/10517/16-ц дійшла висновку, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням\~ЗК України\~та\~Закону України №2456-XII\~потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку (такий підхід не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22 травня 2018 року у справі №469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18); від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (провадження №14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (провадження №14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (провадження №14-364цс19, пункт 96); від 7 квітня 2020 року у справі №372/1684/14-ц (провадження №14-740цс19, пункт 45), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21, пункти 51-52)). За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний позов. З аналізу наданих доказів та встановлених судом обставин вбачається, що спірна земельна ділянка відноситься до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює її передачу у приватну власність з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. У позовній заяві прокурор вказав, що інтереси держави порушено внаслідок прийняття органами місцевого самоврядування, наділеним повноваженнями щодо земельної ділянки, незаконних рішень. Мета позивача спрямована на усунення перешкод власникові (Казанківській об`єднаній територіальній громаді Баштанського району Миколаївської області), який не втратив володіння специфічним об`єктом цивільних відносин (земельною ділянкою на території об`єкта природно-заповідного фонду), у користуванні та розпорядженні цією ділянкою шляхом її повернення від [PERSON] , яка є набувачем цієї земельної ділянки. Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, подані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора про визнання незаконними та скасування пунктів 42.5 та 56 рішення Казанківської селищної ради за №58/2 від 15 грудня 2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності не наданих у власність» щодо затвердження проекту землеустрою відведення у власність [PERSON] земельної ділянки, площею 2,0000 га (кадастровий номер 4823685700:12:000:0269) та передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, площею 2,0000 га (кадастровий номер 4823685700:12:000:0269) для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності з земельної ділянки з кадастровим номером 4823685700:12:000:0900, площею 56.2785 га підлягають задоволенню. Частиною 6\~ст.118 ЗК України\~передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~ст.122 цього Кодексу. Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Положеннями\~ст.123\~ЗК\~України визначено, що передача земельних ділянок відбувається шляхом прийняття рішення на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених\~ст.122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Згідно ч.6\~ст.186 ЗК України\~проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому\~ст.186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених\~ст.122 цього Кодексу. З наведених норм можна зробити висновок, що набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно\~починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування. Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі №688/2908/16-ц (провадження №14-28 цс 20) зазначено, що: «у дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись). Конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проекту землеустрою тощо (ст.50 Закону України «Про землеустрій»). Отже, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду в майбутньому. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №380/624/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Зважаючи на викладене, оскарження прокурором пункту 4.18 рішення ХХІІІ сесії 7 скликання Казанківської селищної ради за №568/23 від 12 березня 2020 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності» щодо надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності не є правовстановлюючим актом та не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права на конкретну, індивідуально визначену земельну ділянку, на сьогодні вичерпало свою дію, тому вказана вимога позову задоволенню не підлягає. При цьому, передача Казанківською селищною радою спірної земельної ділянки у власність [PERSON] , для ведення особистого селянського господарства із визначенням її категорії за основним цільовим призначенням як землі сільськогосподарського призначення, призводить до фактичної зміни меж ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» в частині його зменшення. Відповідно до абз.2 ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 ч.6 ст.37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами, що земельна ділянка, яка була отримана [PERSON] , площею 2,0000 га, кадастровий номер 4823685700:12:000:0269, знаходиться в межах земель території ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський», які є землями природно-заповідного фонду та не підлягають передачі у приватну власність. Ведення особистого селянського господарства на землях природно-заповідного фонду суперечитиме статусу і завданням ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський», оскільки може перешкоджати його збереженню в природному стані, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог керівника Баштанської окружної прокуратури в інтересах держави в частині скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі №575/462/21 (провадження №61-2648св22). Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Предметом безпосереднього регулювання ст.1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування. Перший протокол ратифікований Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР і з огляду на приписи ч.1 ст.9 Конституції України, ст.10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення ст.1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року, «Щокін проти -України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним: чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення ст.1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (ст.13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.14, 19 Конституції України). Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Враховуючи положення чинного законодавства та встановлені судом обставини справи, суд приходить висновку, що набуття відповідачем земельної ділянки у приватну власність є незаконним, а тому наявні підстави для позбавлення [PERSON] права власності на вказану земельну ділянку. Відповідно до ч.2\~ст.78 ЗК України\~право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України,\~Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно ч.1\~ст.79 ЗК України\~визначено, що земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. За приписами\~ст.79-1 цього кодексу\~формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Як вже встановлено матеріалами справи відповідач [PERSON] набула права власності на земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 4823685700:12:000:0269, цільове призначення\~для ведення особистого селянського господарства. Встановлення спірній земельній ділянці цільове призначення\~для ведення особистого селянського господарства жодним чином не впливає на її обмежену оборотоздатність і не передбачає можливості її дійсного використання за таким призначенням, оскільки з моменту оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» ця територія має статут природно-заповідного фонду і її правовий режим та цільове призначення визначаються фактом розташування на ній вказаного об`єкту. Статтею 3 Закону України «Про державний земельний кадастр»\~закріплені основні принципи, на яких базується Державний земельний кадастр, зокрема, принципи об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі. За наведених обставин подальша наявність відомостей щодо прав на земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 4823685700:12:000:0269 як земель для ведення особистого селянського господарства в Державному земельному кадастрі порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності та повноти відомостей. В чинному законодавстві України наразі відсутні механізми щодо самостійного звернення позивача до органів Держгеокадастру із заявою про скасування протиправного запису, який порушує його права, виходячи з обставин, установлених у ході вирішення наявного спору. Наявність державної реєстрації такої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі порушує права держави, унеможливлює розпорядження вказаною земельною ділянкою, отже державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 4823685700:12:000:0269 підлягає скасуванню в судовому порядку. Відтак, єдиним можливим та ефективним засобом захисту прав позивача є саме скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4823685700:12:000:0269 (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №924/504/20 від 31.01.2023 року). Відповідно до ч.10\~ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр»\~державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Для забезпечення державі реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно усунути перешкоди в користуванні нею шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки, відомості про які містяться у Державному земельному кадастрі. Таким чином, скасування державної реєстрації земельної ділянки є ефективним способом захисту порушених прав держави, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення земельної ділянки, а тому вимога прокурора про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4823685700:12:000:0269 площею 2,0000 га також є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 та ч.2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовна заява подана керівником Баштанської окружної прокуратури до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», тому у відповідності до вимог \~Закону України «Про судовий збір»\~застосовується понижуючий коефіцієнт для обчислення судового збору. При звернені до суду Миколаївською обласною прокуратурою було сплачено 14534 грн 40 коп. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №1733 від 17 жовтня 2024 року (а.с.1) та платіжною інструкцією №1734 від 17 жовтня 2024 року (а.с.2). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою ним судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі по 6056 грн з кожного.\~

Outcome: partial