Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом в інтересах [PERSON] до Каховської міської військової адміністрації Каховського району Херсонської області, [PERSON] про визнання права власності на квартиру та зняття арешту з квартири. В обгрунтування позову зазначав, що на праві приватної власності [PERSON] належить квартира [ADDRESS] загальною площею 60,9 кв. м., в тому числі жилої площі 37,4 кв. м. Квартира була придбана згідно з договором купівлі-продажу від 20.11.1996, який посвідчений державним нотаріусом Каховської міської державної нотаріальної контори Семиженко О. В. та зареєстровано в реєстрі за № 2-2338. Право власності було зареєстровано в Каховському бюро технічної інвентаризації, про що на договорі купівлі-продажу проставлено відповідний реєстраційний напис № 4412/21 від 20.12.1996. Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу покупцем квартири є [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу від 07.06.1999 серія [NUMBER] після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] прізвище позивача стало [PERSON] . У зв`язку із збройною агресією російської федерації та подальшою тимчасовою окупацією м. Каховка Херсонської області Позивач була змушена залишити місто, та не взяла правовстановлюючі документи на квартиру, зробила лише фотокопії. У подальшому, як їй стало відомо від знайомих, вказані документи зникли з квартири. Тобто оригінали правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру були втрачені. З метою відновлення документів про право власності на квартиру Позивач отримала Інформаційну довідку № 407634639 від 11.12.2024 щодо інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з параметром запиту право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Однак в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні записи про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та право власності за вищевказаною адресою. Але в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є два аналогічних записи про арешт нерухомого майна, а саме квартири за адресою [ADDRESS] , власником якої зазначено [PERSON] ( [PERSON] ) на підставі ухвали Каховського міського суду без номеру від 10.09.1999. Отже, власником квартири [ADDRESS] є саме [PERSON] . Також при отриманні інформаційної довідки № 407634639 від 11.12.2024 Позивачу стало відомо, що на її квартиру накладено арешт нерухомого майна згідно з ухвалою Каховського міського суду від 10.09.1999. Вказані вище записи були внесені в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 11.05.2006, до цього вони були встановлені в паперовому вигляді. Вказаний арешт нерухомого майна квартири [ADDRESS] був накладений в рамках цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири та визначення порядку користування квартирою як спосіб забезпечення позову у відповідності до глави 19 Цивільного процесуального кодексу України від 18.07.1963. Вказана справа перебувала в провадженні Каховського міського суду. Ухвалою Каховського міського суду від 23.09.1999 було затверджено мирову угоду у вказаній справі, за якою [PERSON] було виплачено в рахунок компенсації його долі в квартирі суму коштів, а [PERSON] після виплати суми відмовляється від претензій матеріального та нематеріального характеру в частині спірної квартири та право власності за вказаною квартири визнається сторонами за [PERSON] . Також до матеріалів вказаної справи було надано заяву [PERSON] від 03.12.1999 про отримання ощадної книжки, на яку внесено грошові кошти, та відсутність претензій до [PERSON] за мировою угодою. З огляду на викладене, представник позивача просив: 1)визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 60,9 кв. м., в тому числі жилої площі 37,4 кв. м. 2. 2)зняти арешти з квартири [ADDRESS] , накладені (зареєстровані) Каховською міською державною нотаріальною конторою від 11.05.2006 року, підстава реєстрації: ухвала Каховського міського суду без номеру від 10.09.1999, реєстраційні номери обтяження: 3192387, 3192470. Представник позивача у судовому засіданні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача Каховської міської\~військової адміністрації\~Каховського району\~Херсонської області у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. Щодо суті позовних вимог заперечень не має. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, клопотань, відзиву не надав. Фактичні обставини, встановлені судом. За договором купівлі-продажу від 20.11.1996, який посвідчений державним нотаріусом Каховської міської державної нотаріальної контори Семиженко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2-2338, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] загальною площею 60,9 кв. м., в тому числі жилої площі 37,4 кв. м. (а. с. 21-22). Право власності було зареєстровано в Каховському бюро технічної інвентаризації, про що на договорі купівлі-продажу проставлено відповідний реєстраційний напис № 4412/21 від 20.12.1996. З технічного паспорту квартири [ADDRESS] вбачаються характеристики квартири: загальна площа 60,9 кв. м., у тому числі жила площа 37,4 кв. м. (а. с. 25-26). За Інформаційною довідкою № 407634639 від 11.12.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з параметром запиту право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] наявні наступні відомості: -власник [PERSON] ; -тип обтяження арешт нерухомого майна; -підстава обтяження: ухвала суду, б/н, 10.09.1999, Каховський міський суд; -об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] (а. с. 23). За свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб 08.01.1998, про що зроблено актовий запис №2; прізвище після розірвання шлюбу: [PERSON] , [PERSON] (а. с. 24). Ухвалою Каховського міського суду від 23.09.1999 затверджено мирову угоду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири, за якою вирішено [PERSON] виплатити в рахунок компенсації його долі в квартирі суму коштів, а [PERSON] після виплати суми відмовляється від претензій матеріального та нематеріального характеру в частині спірної квартири; право власності за вказаною квартири визнається сторонами за [PERSON] (а. с. 16). За заявою [PERSON] від 03.12.1999, останній отримав в рахунок компенсації його долі квартири; останній притензій до [PERSON] не має (а. с. 17). Норми права, які застосував суд. Частиною першої статті 328\~ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. До запровадження в Україні електронної системи - Державного реєстру прав власності на нерухоме майно ( 1 січня 2013 року), державна реєстрація права власності, що здійснювалася на паперових носіях (реєстраційних книгах, архівних/реєстраційних справах) проводилася БТІ. Отже, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, зокрема, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідну правову позицію викладено в постановах КГС ВС: від 05.09.2019 у справі № 921/320/18, від 22.05.2019 у справі № 918/410/18, від 20.05.2020 у справі № 911/1603/19. Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 та від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Пунктом 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одним з правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дублікат. Також, за п. 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`державна реєстрація права власності проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Визнання права\~як універсальний\~спосіб захисту\~абсолютних та\~виключних прав\~і охоронюваних\~законом інтересів\~передбачено статтею 16 ЦК України. У статті 392\~ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто за змістом статті 392\~ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за якими майна може бути використано з позовом про визнання особистим правом власності: 1) якщо таке право оскаржується або не визнається іншою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Тобто, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа. Суб`єктом вимоги про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи обов`язковістю отримання правовстановлюючих документів. Позов про визнання права власності на майно передається власнику внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, не може належним чином реалізувати свою правомочність у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій однак з боку третіх осіб. Відповідачем у повідомленні про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачі, або не визнає за ним право здійснювати правомочність володіння, користування та розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Відповідно до ст. 155 ЦПК України від 18.07.1963, який був чинний на момент постановлення ухвали суду від 10.09.1999, ухвала про забезпечення позову може бути скасована судом, який розглядає справу. Питання про скасування забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розглядові питання про скасування забезпечення позову. Якщо в позові буде відмовлено, вжиті заходи по забезпеченню позову зберігаються до набрання рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з постановленням рішення або після цього постановити ухвалу про скасування забезпечення позову. Чинним на той момент процесуальним законодавством не було передбачено скасування забезпечення позову саме ухвалою суду про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі. Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном (постанова Верховного Суду від 12.10.2022 року в справі № 203/3435/21). Висновки суду. Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які представник позивача посилався, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, позивач набула право власності на квартиру [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 20.11.1996. Право власності зареєстровано в\~реєстрі за\~№ 2-2338.\~Отже,\~реєстрація права\~власності відбулася\~до 1 січня 2013 року, а тому станом на день розгляду справи відомості щодо такого майна в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні. Ухвала Каховського міського суду від 23.09.1999, якою було затверджено мирову угоду, за якою вирішено [PERSON] виплатити в рахунок компенсації його долі в квартирі суму коштів, та за якою право власності за вказаною квартирою визнається сторонами за [PERSON] , була виконаною, з огляду на наявність заяви [PERSON] від 03.12.1999, за якою останній отримав в рахунок компенсації його долі квартири. Отже, у судовому засіданні встановлено, [PERSON] є єдиною власницею квартири [ADDRESS] . Здійснити реєстрацію права власності на момент спору позивач позбавлена можливості з огляду, що нерухоме майно знаходиться на ТОТ, оригінали документів, які підтверджують право власності позивача на квартиру, є втраченими. Відтак, позивач набула права звернення до суду з позовом про визнання права власності з підстав втрати власником документа, який засвідчує право власності, тому таке право позивача підлягає судовому захисту. Отже підлягає\~задоволенню позовну\~вимогупро визнання за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 60,9 кв. м., в тому числі жилої площі 37,4 кв. м. 2. Щодо вимоги про зняття арешту з квартири [ADDRESS] , накладені (зареєстровані) Каховською міською державною нотаріальною конторою від 11.05.2006, де підстава реєстрації: ухвала Каховського міського суду без номеру від 10.09.1999, реєстраційні номери обтяження: 3192387, 3192470, суд дійшов наступного висновку. Арешт майна накладений в межах розгляду справи Каховським міським судом. Враховуючи, що ухвалою Каховського міського суду від 23.09.1999 розгляд справи між [PERSON] та [PERSON] було завершено укладенням мирової угоди, яка була виконаною, з моменту арешту майна минуло понад 25 (двадцять п`ять) років, виконавче провадження\~та майнових\~претензій з\~боку стягувача\~відсутні,\~отже таке\~втручанням у\~право позивача\~на мирне\~володіння своїм\~майном є невиправданим, тому така вимога підлягає задоволенню.

Outcome: approved