Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

У листопаді\~ 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд: - стягнути з [PERSON] \~ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 23.05.2024-100000235 від 25.05.2024\~\~ в розмірі 18240 грн. 00 коп.\~ та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» зазначило, що 25.05.2024\~\~ між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] \~ було укладено кредитний договір (оферту) № 23.05.2024-100000235,\~\~ на виконання умов якого останній отримав кредит в сумі\~ 6000 грн.,\~\~ на строк - 98 днів\~ з фіксованою незмінною процентною ставкою 1,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, надавши йому кредит у розмірі 6000 грн., а\~ [PERSON] \~\~ свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 28.11.2024, утворилась заборгованість у розмірі 18240 грн. 00 коп., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000 грн.\~ та по процентам в розмірі 8820 грн., комісії урозмірі 420 грн, а також неустойці у розмірі 3000 грн. Вказані суми позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 23.12.2024 року було прийнято до свого провадження цивільну справу та відкрито провадження, призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 22.01.2025р. 22.01.2025 року розгляд справи було відкладено до 20.02.2025р., в зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання та відсутність даних про причину неявки. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи про що не заперечував представник позивача. З огляду на положення ст.ст. 211, 223 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25.05.2024\~ між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферту) № 23.05.2024-100000235,\~ відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит в сумі 6000 грн.\~ на строк 98 днів\~ з дати його надання зі сплатою процентів та комісії, пов`язаної з наданням кредиту. (а.с.12-23). За умовами кредитного договору процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит.\~ Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 1.13% = (6665.47 / 6000)/98х100%.\~ Комісія, пов`язана з наданням кредиту 7% від суми кредиту та дорівнює 420 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. В договорі сторони погодили, що проценти та комісія сплачуються з періодичністю у встановленому графіку платежів. Дата повернення суми кредиту у розмірі 6000 грн.\~ - 30.08.2024. Згідно з умовами договору дата надання кредиту, сума кредиту, тип кредиту, строк кредиту, дата повернення (виплати) кредиту, проценти за користування кредитом, графік платежів встановлюються у заявці, яка є невід`ємною частиною договору (п.п.3.3.1 3.3.7). Відповідно до заявки від 25.05.2024\~ відповідно до умов кредитного договору № 23.05.2024-100000235, дата надання кредиту 25.05.2024,\~ сума кредиту 6000\~ гривень, строк кредиту 98 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 30.08.2024. Позивач ТОВ «Споживчий центр» виконав свої зобов`язання, надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі обумовленій Договором № 23.05.2024-100000235, що також підтверджується квитанцією від\~ 25.05.2024 на суму 6000 грн. (а.с.25). Відповідно до довідки розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 23.05.2024-100000235\~ від 25.05.2024\~ (а.с.26), заборгованість [PERSON] \~\~ по кредитному договору № 23.05.2024-100000235 від 25.05.2024\~ за період з 25.05.2024 по 30.08.2024,\~ складає 6000 грн. - основний борг,\~ 8820 грн\~ - проценти, 420 грн. -\~ комісія, 3000 - гривень неустойка, разом 18 240\~ гривень. Матеріали справи не містять доказів повного виконання відповідачем зобов`язань з повернення суми кредиту та сплати процентів. [PERSON] \~\~ свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 18 240 гривень, що складається з заборгованості по тілу кредиту - 6000 грн.,\~ по процентах - 8820 грн., по комісії - 420 грн., неустойка - 3000 грн.,\~ що підтверджено наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 26). Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 1, 3-6, 8, 10, 12, 13 ст. 11 Закону України «Про комерційну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. У разі якщо предметом електронного договору є надання послуг у сфері електронної комерції, обов`язок постачальника перед споживачем вважається виконаним у момент, коли надана постачальником послуга відповідає властивостям, визначеним договором або законодавством. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем було підписано кредитний\~ № 23.05.2024-100000235 від 25.05.2024 року особистим електронним підписом, що відповідачем не спростовано. Таким чином з договору та його додатків видно, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем, у відповідності до вимог ч.1 ст.638 ЦК України, було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають чинному законодавству. На офіційному веб-сайті ТОВ «Споживчий центр» (https://sgroshi.com.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «Споживчий центр» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, Правила надання коштів та банківських металів у кредит, а також Попередження про можливі наслідки для споживача в разі користування споживчим кредитом або невиконання ним обов`язків згідно з договором про споживчий кредит. Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 року у справі №132/1006/19 (провадження №61-1602св20), від 28.04.2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 01.11.2021 року у справі №234/8084/20 (провадження №61-2303св21),\~ що враховується судом на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, відповідач уклав із ТОВ «Споживчий центр» електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені закономяк істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами, встановленими статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред`являються. Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Після спливу відповідного строку права та інтереси кредитодавця забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати Верховного Суду, висловленою у постановах від 28.03.2018 року у справі №14-10цс18, від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача суму заборгованості станом на 28.11.2024, у розмірі 18240 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту - 6 000 гривень, по процентам - 8820 грн., комісії урозмірі 420 грн, та по неустойці у розмірі 3000 грн. Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості (а.с.26), який долучений до позовної заяви. З розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки за користування кредитом розраховані за період з 25.05.2024 по 30.08.2024. За таких обставин, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що із [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6 000 гривень, за відсотками у розмірі\~ 8820 грн. та за комісією 420 грн. Разом з цим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також, Верховний Суд у своїй постанові від31.01.2024 № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування неустойки в сумі 3000\~ грн. за невиконання грошового зобов`язання за період з 25.05.2024 по 30.08.2024 року є неправомірним, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки в сумі 3000 грн. слід відмовити. За таких обставин, суд приходить до висновку, що загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] \~ на користь ТОВ «Споживчий центр» становить\~ 15 240 грн., що складається із заборгованості по тілу кредита - 6000\~ гривень, по процентам 8820 грн. та\~ комісії урозмірі 420 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 26.11.2024 (а.с.32). Оскільки позов задоволено на 83,55%, то судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача становить 2023,91 грн.

Outcome: partial