Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

[PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Штець Іван Іванович, звернувся в суд з позовом до відділу прикордонної служби " [INFO] " [INFO] про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № ЗхРУ № 024471 від 30.08.2024 року, [INFO] близько 14 год 20 хв прикордонним нарядом «Група реагування» в контрольованому прикордонному районі напрямку прикордонного знаку № 362, на відстані 9000 м до державного кордону (територія Рахівської міської громади Рахівського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України [PERSON] , який спільно з громадянином України [PERSON] , здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ під час безпосередньо виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме під час затримання вдався до втечі в напрямку державного кордону України та неодноразово повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду «Група реагування» зупинити протиправні дії відмовився виконувати, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 23 закону України «Про Державну прикордонну службу України», тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 185-10 КУпАП. Із зазначеним у протоколі, [PERSON] категорично не погоджувався, оскільки такий складений з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, про що відповідно подав клопотання до суду про закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до постанови Рахівського районного суду Закарпатської області від 11.11.2024 року у справі № 305/3832/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративне правопорушення на підставі ч. 1 п. 1 ст. 247 КУпАП. Постанова суду набула законної сили. У постанові, яка набрала законної сили, визнано, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративне правопорушення на підставі ч. 1 п. 1 ст. 247 КУпАП. Таким чином внаслідок незаконного складання протоколу про адміністративне правопорушення [PERSON] було спричинено моральну шкоду. Дана ситуація вплинула на його емоційний стан, він хвилювався, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого звичного життя, яке змінилося через необхідність доводити свою невинуватість в суді, залучення до участі в справі захисника. Також, позивач у результаті неправомірних дій відповідача відчув душевні страждання приниження його честі та гідності пов`язаних із фактом притягнення його до адміністративної відповідальності, відбулися неприємні зміни у його житті. У даному випадку таким тривалим порушенням його конституційних прав і свобод, йому завдано суттєвої моральної шкоди, оскільки відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення, якого він не вчиняв. Ці всі факти спричинили [PERSON] моральну шкоду - як будь-якій нормальній, адекватній людині у подібній ситуації, оскільки останній зазнав душевних страждань у зв`язку з такою протиправною поведінкою щодо нього, зазнав втрат немайнового характеру внаслідок зазначених моральних, фізичних страждань та негативних явищ, заподіяних йому незаконними діями працівників прикордонної служби. Внаслідок описаних подій позивач був схвильованим, стривоженим, приниженим, зазнав моральних страждань, які полягали у зміні організації способу життя; тривалості часу протягом якого був змушений приймати заспокійливий препарат «Валеріана», дія якого викликає сонливість, докладати значні зусилля, щоб довести незаконність дій працівників посадових осіб органів державної влади, звертатись за допомогою до адвоката та суду. Все це потребувало часу, коштів та спричинило перебування позивача в стані постійного стресу, що в свою чергу сильно відобразилось на особистому житті. За наведених підстав, вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди. З урахуванням вищенаведеного та права на відновлення порушеного права, а також з огляду на принципи поміркованості, розумності та справедливості, вважає необхідним визначити до відшкодування завдану позивачу моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн, які слід стягнути з Відділу прикордонної служби « [INFO] » [INFO] на користь позивача. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. З огляду на викладене, просить стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень як відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Рахівського районного суду від 08.01.2025 було відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. Від представника відповідача [PERSON] 14.01.2025 надійшов відзив на позов, де зокрема зазначено, що відповідач не погоджується із позовом [PERSON] . Позивачу має бути відмовлено у задоволенні вимог щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди у зв`язку з тим, що: відсутній факт заподіяння шкоди рішеннями, діями чи бездіяльності позивачу, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між заявленою шкодою і рішенням, діями чи бездіяльністю «заподіювача», факт заподіяння позивачеві моральних страждань не підтверджений жодним доказом, факт розміру (інтенсивності) заподіяння позивачеві моральних страждань не підтверджений жодним доказом., відсутні обставини, які б вказували на чому ґрунтується розмір заявленої моральної шкоди і яким чином вона обрахована, розмір моральної шкоди визначений позивачем (50000 грн) є неспівмірним, нерозумним та несправедливим. Таким чином вважають, що заявлений розмір моральної шкоди має на меті завдання збитків відповідачам та особисте збагачення позивача. Позивач не доводить існування жодної складової деліктного зобов`язання, наявність матеріальної та моральної шкоди та її розмір. Окрім того, позивач не надав пояснень того, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [INFO] про відшкодування моральної шкоди. Від представника позивача 16.01.2025 надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що твердження представника відповідача у відзиві є помилковими, з огляду на норми Цивільного кодексу України та Конституції України. У справі, яка розглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративне правопорушення на підставі ч. 1 п. 1 ст. 247 КУпАП. Зазначене свідчить про незаконне притягнення останнього до відповідальності, і відшкодування моральної шкоди в даному випадку здійснюється незалежно від вини. Таким чином внаслідок незаконного притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності йому було спричинено моральну шкоду. Дана ситуація вплинула на його емоційний стан, він хвилювався, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого звичного життя, яке змінилося через необхідність доводити свою невинуватість в суді, залучення до участі в справі захисника, що зазначено в позовній заяві. Відтак, закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Встановлено та не заперечується позивачем, що спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав неправомірних дій посадової особи в особі державного органу [INFO] під час винесення відносно позивача протоколу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. З урахуванням вищенаведеного та права на відновлення порушеного права, а також з огляду на принципи поміркованості, розумності та справедливості, вважає необхідним визначити до відшкодування, завдану позивачу моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн, які слід стягнути з [INFO] на користь позивача. Відтак, вважає, що наявні правові підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди. Отже, заперечення відповідача є необґрунтованими. З огляду на викладене, просить повністю задоволити позов [PERSON] та стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] , шкоду завдану незаконними діями органів державної влади України у розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень. Позивач, [PERSON] , та його представник - адвокат Штець Іван Іванович, в судове засідання не з`явилися, представник надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача, Барановська Олена Олегівна 03.03.2025 надала суду заяву про розгляд справи без участі представника [NUMBER] прикордонного загону (військова частина [NUMBER] ) з урахуванням заперечень, викладених у відзиві на позов. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в судовому засіданні всі подані сторонами докази, суд дійшов до такого висновку. Як вбачається з наданих суду доказів, а саме з постанови Рахівського районного суду Закарпатської області від 11.11.2024 року у справі № 353/3832/24 провадження в справі відносно [PERSON] про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, було закрите у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. При цьому з цієї постанови судом було встановлено таке. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №024471 від 30.08.2024, близько 14 год 20 хв прикордонним нарядом «Група реагування» в контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку №362 на відстані близько 9000 м до державного кордону (територія Рахівської міської громади Рахівського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України [PERSON] , який спільно з громадянином [PERSON] , здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із охороною державного кордону України, а саме: під час затримання вдався до втечі в напрямку державного кордону та неодноразово повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду «Група реагування» зупинити протиправні дії відмовився виконувати, чим своїми діями порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу України», тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 185-10 КУпАП. При розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення суддею було встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №024471 від 30.08.2024 не вказано, у чому полягали законні вимоги працівника Державної прикордонної служби та в чому полягала злісна непокора [PERSON] цим законним вимогам. Також відсутні відомості про те, що працівники Державної прикордонної служби України пред`явили [PERSON] саме законні вимоги або розпорядження. Під час оформлення матеріалів справи, не надано доказів того чи перебував військовослужбовець при виконанні обов`язків пов`язаних з охороною державного кордону, чи були його розпорядження, вимоги законними. Органом, який складав протокол про адміністративне правопорушення, не дотримано вимог щодо його належного оформлення та забезпечення обставин його доведення відповідними доказами. З наданих до суду доказів неможливо встановити наявність в діях [PERSON] ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, оскільки суду не надано жодного доказу (фото-, відеофіксації) того, що останній вчинив злісну непокору законній вимозі прикордонника. Враховуючи зазначене, протокол суперечить встановленим обставинам справи, твердження у ньому зроблені та тримаються на припущеннях, що відповідно до ст. 62 Конституції України піддається сумніву та тлумачиться на користь людини. Аналізуючи зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази у їх сукупності, суддя прийшла до висновку, що провадження по справі відносно [PERSON] підлягає закриттю, відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 247 КУпАП, через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП. Зазначена постанова набула законної сили та у апеляційному порядку не переглядалася. Як зазначено у ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, на підставі статті 1174 ЦК України, відшкодовується державою. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб (частина перша ст. 1167 Цивільного кодексу України). Під моральною шкодою розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 3 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.95, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільноправової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також й інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Поряд з цим, факт звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди покладає на позивача у даній справі обов`язок довести, що зазначені ним втрати немайнового характеру не є абстрактними, а дійсно були понесені позивачем. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України) Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї зі складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19) та постанові від 20 січня 2021 року у справі № №686/27885/19 (провадження № 61-8240св20). Позивач наявність моральної шкоди обґрунтовує тим, що ситуація, за якої він притягувався до адміністративної відповідальності вплинула на його емоційний стан, він хвилювався, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого звичного життя, яке змінилося через необхідність доводити свою невинуватість в суді, залучення до участі в справі захисника. Також, позивач у результаті неправомірних дій відповідача відчув душевні страждання приниження його честі та гідності пов`язаних із фактом притягнення його до адміністративної відповідальності, відбулися неприємні зміни у його житті. У цій ситуації таким тривалим порушенням його конституційних прав і свобод, йому завдано суттєвої моральної шкоди, оскільки відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення, якого він не вчиняв. Він зазнав душевних страждань у зв`язку з такою протиправною поведінкою щодо нього, зазнав втрат немайнового характеру внаслідок зазначених моральних, фізичних страждань та негативних явищ, заподіяних йому незаконними діями працівників прикордонної служби. Внаслідок описаних подій позивач був схвильованим, стривоженим, приниженим, зазнав моральних страждань, які полягали у зміні організації способу життя; тривалості часу протягом якого був змушений приймати заспокійливий препарат «Валеріана», дія якого викликає сонливість, докладати значні зусилля, щоб довести незаконність дій працівників посадових осіб органів державної влади, звертатись за допомогою до адвоката та суду. Все це потребувало часу, коштів та спричинило перебування позивача в стані постійного стресу, що своєю чергою сильно відобразилось на особистому житті. За наведених підстав, вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди. Проаналізувавши надані суду докази, суд вважає доведеним лише факт відсутності вини позивача [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. При цьому позивач не надав будь-яких доказів того, що він зазнав моральних страждань, зміни організації способу життя, лікування тощо, не надав доказів (у тому числі висновку психологічної експертизи) про можливий розмір компенсації за завдані страждання (моральну шкоду), а також не заявляв клопотання про забезпечення доказів, у тому числі й шляхом призначення експертизи. З постанови у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності вбачається, що він двічі не з`являвся в судове засідання для участі у розгляді адміністративних матеріалів щодо нього, тобто він проявив процесуальну байдужість, адже жодних доказів поважності його неявки для розгляду адміністративних матеріалів не надано ні у цій справі, ні у справі щодо нього за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП. За наведених обставин не вбачається той факт, що він особливо переживав у ситуації, що склалася у зв`язку із притягненням його до адміністративної відповідальності, адже в такому випадку він мав би докладати усіх зусиль, у тому числі й шляхом надання відповідних пояснень при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності та доказів, для доведення його невинуватості, а не покладатися легковажно на суд, який розглядає матеріали, що свідчило б про справжність його хвилювань та зміни організації його звичного життя тощо. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу. Проте, такі незаконні дії, які полягають лише у помилковому складенні щодо позивача протоколу про адміністративне правопорушення, не призвели до завдання моральної шкоди позивачеві, оскільки позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявність такої шкоди та причинно наслідкового зв`язку між діями працівників поліції та його моральними стражданнями, а також розміру такої шкоди. Отже, позивачем не доведено усіх складових деліктної відповідальності, тому суд позбавлений можливості встановити наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди задля її відшкодування відповідності до вимог статей 23, 1173 ЦК України й цих підстав суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed