Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

В червні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, в якому просила визнати за нею право спільної часткової власності в порядку спадкування за законом на майно після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а саме: на 1/2 частку земельної ділянки (пай), площею 5,300 га, кадастровий номер: 1221484000:01:029:0020, яка розташована на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 391144 виданий [PERSON] на земельну ділянку 5,300 га кадастровий номер: 1221484000:01:029:0020, яка розташована на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. Представник позивачки надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber»,про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подавала, а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що батьками [PERSON] є мати [PERSON] та батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №16. (а.с. 10) Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2013 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2012 року скасовано. Свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 18 вересня 2009 року, видане державним нотаріусом Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. на ім`я [PERSON] на приватизовану земельну ділянку площею 5,300 га, яка розташована на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області скасовано. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки (пай), яка розташована на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка їй належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії III-ДП № 012338, виданого Любимівською сільською радою 10 грудня 2001 року, згідно рішення 18 сесії XXIII скликання Любимівської сільської ради від 26 жовтня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю № 47. (а.с. 11-18) Зі змісту Державного акту серії ЯЖ №361144 встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №3621 від 18 вересня 2008 року ВКТ №550420 є власником земельної ділянки площею 5,300 га, яка розташована на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с. 19) Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 листопада 2021 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 5,300 га, кадастровий номер 1221484000:01:029:0020, розташованої на території Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, оскільки право власності на 1/2 частку вищезазначеної земельної ділянки зареєстровано за іншою особою. (а.с. 20-21) Зі змісту витягу з Державного реєстру речових прав від 01 червня 2023 року земельна ділянка кадастровий номер 1221484000:01:029:0020 площею 5,300 га розташована на території Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області на праві спільної часткової власності 1/2 частки зареєстрована за [PERSON] . (а.с. 23-24) 02 березня 2022 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Хорошманенко Н.С. із заявою про видачу свідоцтва на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] . (а.с. 72) Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі було зареєстровано спадкову справу №69165942 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . (а.с. 68) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] є мати [PERSON] та батько [PERSON] . (а.с.75) Згідно витягу з Державної реєстрації актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 29 квітня 1978 року виконавчий комітет Зеленогайської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області зареєстрував шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу прізвище « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] ». (а.с. 77) 18 вересня 1979 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, актовий запис №1216, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . (а.с. 76) Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Любимівською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області від 24 листопада 1979 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №33. Після реєстрації шлюбу прізвище « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] ». (а.с. 75) Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів громадянського стану Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2002 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що зроблено актовий запис №262. (а.с. 78) Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Хорошманенко Н.С. від 02 березня 2022 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на з 1/2 частину земельної ділянки, площею 5,3 га, яка розташована на території Любимівської територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області з кадастровим номером 1221484000:01:029:0020 після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що не надано рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини. (а.с. 79) Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2023 року позовну заяву [PERSON] до Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Хорошманенко Наталія Сергіївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, визнання прав власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , з 26 липня 2011 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 5,30 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області з кадастровим номером 1221484000:01:029:0020. (а.с. 53-57) Оскільки позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки право власності на 1/2 частку земельної ділянки зареєстровано за іншою особою, вона була змушена звернутися до суду для захисту своїх прав. Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом, свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом, захисту цивільних прав та інтересів зокрема є визнання права. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування - здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч.1 ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15 ) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Встановлено, що після смерті матері [PERSON] позивачка зверталася з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Після чого державним нотаріусом Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом №3621 від 18 вересня 2008 року на земельну ділянку площею 5,30 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області з кадастровим номером 1221484000:01:029:0020. На підставі вищезазначеного свідоцтва їй було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №391144. Однак рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2013 року, свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 18 вересня 2009 року було скасовано та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки (пай), яка розташована на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Таким чином, [PERSON] була позбавлена права на належну їй 1/2 частки земельної ділянки після смерті матері [PERSON] , тому позовні вимоги про визнання право спільної часткової власності в порядку спадкування за законом на майно після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а саме: на 1/2 частку земельної ділянки (пай), площею 5,300 га, кадастровий номер: 1221484000:01:029:0020, яка розташована на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництв, підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог щодо скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, суд зазначає наступне. Зі змісту Державного акту серії ЯЖ №361144 встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №3621 від 18 вересня 2008 року ВКТ №550420 є власником земельної ділянки площею 5,300 га, яка розташована на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с. 19) Згідно з ч.1 ст.126 ЗК України (у редакції, що діяла на час видачі оскаржуваного державного акту) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Вказаний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11 (провадження № 14-525цс18). Крім того, оскільки рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2013 року було скасовано свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 18 вересня 2009 року, то виданий на його підставі державний акт також підлягає скасуванню. З огляду на вищезазначене, позовні вимоги про скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, підлягають задоволенню. У відповідності до ст.\~2\~ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 13\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] , право власності спадкодавця не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved