Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , терміном у три місяці. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частки квартири [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт на його користь, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т.В. 17.07.2019, номер в реєстрі 1590. Із заявою про прийняття спадщини він звернувся 13.12.2023, інших спадкоємців немає. В травні 2024 звернувся до Першої Державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримав відмову у зв`язку з пропуском шестимісячного строку. Наголошує на тому, що причина пропуску строку є поважною, оскільки полягає в істотних труднощах викликаних як його самоізоляцією, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, так і військовою агресією російської федерації проти України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.06.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі, за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомлення учасників справи. Сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали суду позивачем було отримано 15.07.2024, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідач копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви з додатками, отримав 23.07.2024, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення 04.09.2024 до суду надійшла заява Першої Київської державної нотаріальної контори про розгляд справи без представника нотаріальної контори на весь час розгляду справи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.10.2024 клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів було задоволено, та витребувано з Першої київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи № 1504/2023 після померлого [INFO] [PERSON] . 30.10.2024 до суду з Першої Київської державної нотаріальної контори надійшли витребувані судом докази. 27.11.2024 до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - [PERSON] про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, позов просить задовольнити, а також заява про проведення підготовчого судового засідання у відсутність сторони позивача. Заяв по суті справи від учасників справи не надійшло, відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного. Предметом позовних вимог у даній справі є спадкові права [PERSON] на 1/3 квартири [ADDRESS] . Так, відповідно до заповіту складеного 17.07.2019, посвідченого приватним нотаріусом Бублик Т.В., зареєстрованого в реєстрі №1590, [PERSON] все майно, яке на день смерті йому належало заповів [PERSON] (а.с.9). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що відтверджується свідоцтвом про смерть виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18.10.2022, серія [NUMBER] , актовий запис - 1847 (а.с.49). 09.05.2024 [PERSON] звернувся з заявою до Першої Київської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.8). Постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Василевської О.П., 09.05.2024 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з пропущенням 6-ти місячного строку для прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] (а.с.6). 13.12.2023 зареєстровано спадкову справу №1504/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] за заявою [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.7, 48-49). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.04.1998 квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях (а.с.62). Матеріали спадкової справи не містять відомостей щодо наявності інших спадкоємців майна [PERSON] , які звернулися із заявами про прийняття спадщини. Суд, враховуючи наведене, беручи до уваги встановлені факти у сукупності, доходить наступного. Загальні положення про спадкування врегульовані Главою 84 Книги шостої Спадкове право Цивільного кодексу України. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 766/14595/16, від 30.01.2020 у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31.01.2020 у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). Водночас, з урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17.03.20121 у справі № 638/17145/17, від 22.03.2023 у справі № 361/8259/18. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Такі висновки викладені у постанові ВП ВС від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24). Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06.09.2017 у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке: - необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; - втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини; - спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; - тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування). Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем майна померлого [PERSON] за заповітом, інших обставин для закликання його до спадщини (спадкування за законом) матеріали справи не містять. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, позивач [PERSON] посилається на істотні труднощі викликані як його самоізоляцією, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, так і військовою агресією російської федерації проти України. З даного приводу суд зазначає наступне. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 651 27.06.2023 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. У постанові КЦС ВС від 08.12.2021 у справі № 205/3310/20, Верховний Суд зауважив, що запроваджені карантинні обмеження разом з особливостями трудової діяльності можуть свідчити про наявність об`єктивних істотних труднощів для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи. З 29.06.2022 діяли нові зміни щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану. Так, пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.05.2023 №469 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану» пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» виключено. Отже, перешкоди у вигляді введення воєнного стану почали існувати протягом шестимісячного строку, встановленого законом для прийняття або відмови у прийнятті спадщини, під час дії пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану». Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 6 п.24 постанови №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно з ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно довідки ТОВ «Клініка імені Гальченко В.В. від 18.07.2024, [PERSON] знаходиться на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: контузія, посттравматичний синдром, потребує лікування в умовах денного стаціонару (а.с.19). Отже, за обставинами цієї справи позивач є спадкоємцем майна померлого [PERSON] за заповітом, проте не є спадкоємцем жодної черги спадкування за законом, не проживав із спадкодавцем, має тяжке захворювання пов`язане із розладами психіки, що у сукупності із змінами в законодавстві, щодо зупинення перебігу строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття на час дії воєнного стану, які незабаром були виключені, що могло ввести в оману пересічного громадянина, суд дійшов висновку про визнання поважними причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з чим суд вважає обґрунтованим, визначити позивачу - [PERSON] додатковий строк у три місяці, з дня набрання рішення суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задоволення позову [PERSON] до Київської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Перша київська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного та

Outcome: approved