Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

13.11.2024 позивачка [PERSON] через свого представника адвоката Грицана Р.О. звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що 10.10.2019 Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем у справі [PERSON] . Від цього шлюбу вони з відповідачем неповнолітніх дітей не мають. Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, протилежність характерів, втрату взаєморозуміння та почуття любові один до одного, а тому з 2020 року вони припинили спілкування та спільне проживання, ведення спільного побуту, господарства та підтримку сімейних відносин. Сторонам не вдалося віднайти компроміс у сімейних відносинах, примиритися та відновити сімейне життя. Позивачка вважає, що шлюб існує лише формально, тому збереження сім`ї є неможливим та таким, що суперечить її інтересам, а тому просить суд розірвати шлюб укладений між нею і [PERSON] . Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.12.2024 справа була передана за підсудністю до Таращанського районного суду Київської області (а.с.28, 29). 16.01.2025 суд постановив ухвалу, якою прийняв указану позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначив судове засідання на 06.02.2025 з викликом відповідача в судове засідання через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, яке в подальшому у зв`язку з неявкою відповідача було відкладено на 20.02.2025 (а.с.45, 46). У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Грицан Р.О. не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належно. 28.01.2025 представник позивачки Грицан Р.О. засобами поштового зв`язку подав клопотання про розгляд цієї справи без його участі та участі позивачки [PERSON] , позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити (а.с.53, 54). Відповідач [PERSON] у судове засідання двічі 06.02.2025 та 20.02.2025 не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи він був щоразу повідомлений належно згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України через розміщення оголошень на офіційному вебсайті судової влади України не пізніше ніж за десять днів до дат відповідних судових засідань: 17.01.2025 про виклик в судове засідання на 06.02.2025 (а.с.48) та 07.02.2025 про виклик в судове засідання на 20.02.2025 (а.с.61). З опублікуванням оголошення про виклик відповідач [PERSON] вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, у матеріалах справи містяться повернуті поштові відправлення (конверти), які скеровувалися на адресу останнього відомого зареєстрованого місця проживання відповідача, з відміткою ВПЗ «Укрпошти» про неможливість їх вручення адресату через відсутність останнього за вказаною адресою (а.с.56, 64). Жодних заяв чи клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву не подавав. Стаття 280\~ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з`явився, будучи належно повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, водночас, позивачка не висловлювала заперечень щодо заочного вирішення справи, - є всі передбачені законом підстави для заочного розгляду справи. Ухвалою суду від 20.02.2025, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд цієї цивільної справи. Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву, перевіривши викладені у ній обставини, дослідивши надані докази, суд встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. Суд установив, що 10 жовтня 2019 року відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] зареєстрували шлюб у Дніпровському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2845, що вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10.10.2019 (а.с.15). Від цього шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ст.\~1\~Сімейного Кодексу\~України (далі - СК України) побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, що визначено положеннями ст. 24 СК України. За змістом ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст.\~19\~ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 3 ст.\~105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя. За вимогами ч. 1 ст. 110, ст. 112\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.\~111\~Сімейного кодексу\~України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритись, відповідних заяв суду не подавали. Згідно з положеннями частин третьої та четвертої ст.\~56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З матеріалів справи та позицій сторін суд установив, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя сторін не склалось та припинене. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами слід припинити шляхом його розірвання. Згідно з ч. 2 ст.\~114\~Сімейного кодексу\~України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу не змінювала своє прізвище, що вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10.10.2019 (а.с.15), тому відсутні підстави для застосування с. 113 ЦК України. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати\~складаються із\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. За положенням ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, при задоволенні позову з відповідача [PERSON] на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1\~211,20 гривень, сплата якого документально підтверджена (а.с.16, 35). Враховуючи наведене та

Outcome: approved