Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

Представник заявника [PERSON] адвокат Похилько С.М. звернувся до суду із заявою, у якій просить встановити факт, що [PERSON] знаходиться на утриманні свого онука [PERSON] , [INFO] , який зник безвісти 16 березня 2023 року при втраті позиції «[INFO]» внаслідок штурмових дій військ російської федерації. Вимоги мотивує тим, що заявник [PERSON] є рідною бабусею [PERSON] , мати якого - [PERSON] померла [INFO] ,у батько - [PERSON] помер [INFO] . Зазначає, що онук заявника [PERSON] з народження проживає разом з бабусею за однією адресою, тобто з 08 липня 1990 року. 10 лютого 2023 року [PERSON] був призваний [INFO] на військову службу, яку проходив у військовій частині [NUMBER] на посаді радіотелефоніста розвідувального взводу. 16 жовтня 2023 року [PERSON] , який виконував бойове завдання, вважається зниклим безвісти за особливих обставин. На даний час місце перебування солдата [PERSON] невідоме. Листом від 17 жовтня 2024 року військовою частиною [NUMBER] [PERSON] відмовлено у виплаті грошового забезпечення зниклого безвісти [PERSON] , оскільки заявниця не належить до жодної з категорій громадян, передбачених п.7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісти відсутніх, затвердженого постановою КМУ від 30.11.2016 № 884. [PERSON] , яка хоча і отримує пенсію за віком, але невеликого розміру, постійно проживала разом з онуком та знаходилася на його утриманні. Встановлення даного факту заявнику необхідно для підтвердження її статусу особи, яка має право на отримання грошових коштів за солдата [PERSON] , який вважається зниклим безвісти. Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Представник заявника адвокат Похилько С.М. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - військової частини [NUMBER] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином. Педставник заінтересованої особи військової частини [NUMBER] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином. Представник заінтересованої особи [INFO] у судове засідання не з`явився, надав свої письмові пояснення, в яких просив розглянути справу без участі їх представника, у задоволенні заявлених вимог поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, окремого провадження (п. 3 ч. 2 ст. 19 ЦПК України). Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 7 ст. 19 ЦПК України). З наданої копії про народження (а.с.6) вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно наданих копій свідоцтв про смерть (а.с.7-8), батько [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , мати [PERSON] померла [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно з дня народження зареєстрований та проживає у [ADDRESS] разом із [PERSON] , [INFO] , яка доводиться йому рідною бабусею, що підтверджується копіями довідок Киїнської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 10 листопада 2023 року та від 25 вересня 2024 року (а.с.9-10). Показами допитаних судом свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] з дня народження, [INFO] , проживав у [ADDRESS] разом з бабусею [PERSON] , вели господарство та мали спільний бюджет, бабуся виростила онука та замінила йому матір. [PERSON] надавав матеріальну допомогу бабусі [PERSON] , яка отримує невелику пенсію. Свідок [PERSON] пояснила, що після мобілізації [PERSON] на військову службу, останній завжди допомагав своїй бабусі матеріально, гроші пересилав на її особисту банківську картку, оскільки пенсії, яку отримує [PERSON] , не вистачало для задоволення її життєвих потреб. З досліджених судом доказів вбачається, що [PERSON] дійсно надавав матеріальну допомогу, зокрема довідки АТ КБ "Приватбанку" від 26 вересня 2024 року вбачається, що 21 серпня 2023 року на картку [NUMBER] , яка належить [PERSON] , був здійснений грошовий переказ з картки Приватбанку через додаток Приват24 на суму 60 000 грн., відправник [PERSON] . 27 вересня 2023 року на картку [NUMBER] , яка належить [PERSON] , був здійснений грошовий переказ з картки Приватбанку через додаток Приват24 на суму 30 000 грн., відправник [PERSON] (а.с.17). Згідно Довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 15 листопада 2024 року, сума пенсії за віком [PERSON] за період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року складає 46 905 грн. 88 коп. (а.с.19). Як вбачається з довідки т.в.о командира військової частини [NUMBER] від 25 лютого 2023 року, [PERSON] з 10 лютого 2023 року перебував на військовій службі у військовій частині [NUMBER] . (а.с.11). Згідно Витягу з наказу № 266 командира військової частини [NUMBER] від 16 жовтня 2023 року, солдат [PERSON] , радіотелефоніст розвідувального взводу, 16 жовтня 2023 року о 13.30 год. вважається таким, що зник безвісти при втраті позиції «[INFO]» внаслідок штурмових дій противника (а.с.13,12). За інформацією командира військової частини [NUMBER] від 17 жовтня 2024 року № 2083 [PERSON] , як бабусі, відмовлено у виплаті грошового забезпечення зниклого безвісти [PERSON] , оскільки вона не належить до жодної категорії членів родини, яким передбачено чинним законодавством виплати належного грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця. (а.с.18). За повідомленням Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими від 18 листопада 2024 року, перебування [PERSON] у полоні держави-агресора підтверджено Міжнародним комітетом Червоного Хреста. Координаційний штаб у межах повноважень за встановленим порядком безперервно вживає заходів з метою якнайшвидшого звільнення усіх оборонців, які перебувають у полоні держави-агресора, але російська сторона маніпулюючи публічним декларуванням своєї готовності до проведення обмінів поневоленими, ігнорує запити про повернення [PERSON] до України. Встановлення юридичного факту перебування фізичної особи на утриманніу особи, яка зникла безвісти про який просить заявник, породжує правовий наслідок, оскільки цей факт може впливати на призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги як бабусі військовослужбовця, зниклого безвісти. Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положення міститься у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 686/8440/16-й. Конституційний Суд України в рішенні від 03.06.1999 року у справі № 1-8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, що під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, пов`язану кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства. До кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні. Членами сім`ї військовослужбовця можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання разом з суб`єктом права на пільги і ведення з ним спільного господарства. Членом сім`ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця є та з визначених у п. 1 цього Рішення особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Крім того Конституційний суд України у своєму рішенні зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат; спільний бюджет: спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 31.03.2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19). Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому, отримання заявником інших виплат не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування його на утриманні. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 592/17552/18, від 22.11.2020 у справі № 210/343/19, від 22.05.2019 у справі № 520/6518/17, від 27.06.2018 у справі № 210/2422/16-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у частині першій статті 315 ЦПК України. Пунктом 2 ч.1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про перебування фізичної особи на утриманні. За умовами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (ч. 3 ст. 297 ЦПК України). Щодо правильності обраного заявником способу захисту шляхом звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження, суд звертає увагу на правові позиції, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21. У цій справі Верховний суд дійшов висновку, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України». Велика Палата відступила від свого попереднього правового висновку у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц про те, що оскільки вимоги заявниці пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, то відповідно за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства. Підстави для відступу Велика Палата мотивувала тим, що вказаний підхід до визначення юрисдикції справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не узгоджується із завданням і метою адміністративного судочинства, визначеними статтею 2 КАС України. Також неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви. У постанові від 20.11.2024 у справі № 179/986/23 Верховний Суд зазначив, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Самі по собі заперечення права заявника на виплату одноразової грошової допомоги, оскільки заявлений ним факт не підтверджено належними доказами, не свідчать про існування спору про право. Для встановлення факту перебування на утриманні військовослужбовця відсутній інший (позасудовий) порядок. Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що належність до члена сім`ї загиблого військовослужбовця визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Від встановлення цього юридично значимого для заявника факту залежить її право на отримання виплат згідно із Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідний юридичний факт є індивідуальним, оскільки має правові наслідки лише для заявниці. Таким чином, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, враховуючи, що встановлення факту перебування заявника на утриманніу онука, який визнаний зниклим безвісти, має для заявника [PERSON] юридичне значення та безпосередньо породжує для останньої юридичні наслідки, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність заяви про встановлення юридичного факту, а саме: перебування [PERSON] , як бабусі, на утриманніу онука [PERSON] , який зник безвісти 16 жовтня 2023 року. Отже, надані заявником докази суд визнає такими, що підтверджують факт перебування заявника на утриманні онука до дня оголошення його зниклим безвісти, а тому заява підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved