Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що в результаті\~ДТП,\~яка сталася\~05\~грудня 2022\~року в\~м.\~Кривому Розі\~на провулку\~Бульварий за\~участю належного\~йому на\~праві власності\~транспортного засобу\~«Mersedes-Benz\~GLS\~350»,\~номерний знак\~ [NUMBER] ,\~та транспортного\~засобу \~«ДЕУ»,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~під керуванням\~водія [PERSON] ,\~транспортний засіб\~позивача отримав\~механічні пошкодження,\~чим позивачу\~спричинено моральну\~та матеріальну\~шкоду.\~Постановою Саксаганського\~районного суду\~м.\~Кривого Рогу\~від 01.03.2023\~року,\~яку залишено\~без змін\~постановою Дніпровського\~апеляційного суду\~від 08.05.2023\~року,\~відповідача визнано\~винуватим у\~скоєні зазначеної\~ДТП.\~Згідно висновку\~експерта від\~26.01.2023\~року сума\~завданого матеріального\~збитку складає\~992792,32\~грн.\~ Позивач\~зазначає,\~що 10.03.2023\~року страховою\~компанією йому\~було виплачено\~страхове відшкодування\~у розмірі\~157500\~грн. З урахуванням виплаченої страхової суми, позивач просить стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди 842697,32 грн., в суму якої також позивач відніс вартість дослідження та складання висновку експерта у розмірі 7000 грн., а також поштову кореспонденцію для відповідача у сумі 405 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 8000,00 грн. моральної шкоди та витрати за надання правової допомоги у сумі 17000 грн. Згідно з автоматизованої системи документообігу суду цивільну справу було розподілено та передано судді [PERSON] . Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2024 року,\~на підставі розпорядження заступника керівника апарату Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу № 518/24\~\~ від 23.12.2024 року, щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, в зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади судді Центрально-Міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 03.12.2024 року № 3509/0/15-24, справу передано для розгляду судді Чирському Г.М. Ухвалою судді від 06.01.2025 року цивільну справу прийнято до свого провадження, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено справу\~до судового\~розгляду по\~суті. У судовому засіданні представник позивача адвокат Шролик О.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позові, на задоволенні позовних вимог наполягав, не заперечуючи проти винесення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду\~справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву (заперечень) на позовну заяву, клопотань до суду не подав. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, за згодою представника позивача, вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку\~ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився,\~не подав відзив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд\~ дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.\~\~ Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, судом встановлено, що близько 12 год. 30 хв. 5 рудня 2022 року на пров. Бульварний у м. Кривому Розі, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом автомобілем «ДЕУ», реєстраційний номер [NUMBER] , в порушення вимог 2.3.б, 101 Правил дорожнього руху, був неуважним, не слідкував за дорожньою обстановкою та її змінами, при виконанні маневру повороту ліворуч, не переконався в безпеці руху та допустив зіткнення з автомобілем «Мерседес», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження, чим завдано матеріальні збитки. Своїми діями [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене\~ст.\~124\~КУпАП (справа № 214/6965/22). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що власником автомобіля\~ «Mersedes-Benz GLS 350», реєстраційний номер [NUMBER] , 2019 року випуску, є [PERSON] . Відповідно до частини третьої\~статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»\~суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру. Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01.03.2023 року, яку залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.05.2023 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст. 124 КУпАП\~та накладено адміністративне стягнення. Відповідно до ч. 6, 7 ст. 82 ЦПК України,\~ вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 05.12.2022 року, відбулась з вини водія [PERSON] , внаслідок порушення ПДР України. Згідно висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження № 162/22 від 26.01.2023 року, проведеного судовим експертом Рейнюком О.В. за заявою [PERSON] , вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «Mersedes-Benz GLS 350», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , складає 992 792,32 грн. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що саме внаслідок неправомірних дій відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода та позивачу було завдано матеріальних збитків на суму 992 792,32 грн. За частиною першою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування», страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Відповідно до статті 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Аналогічні позиції висловлені в Постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року справа № 490/5676/18, провадження № 61-11612св19 та Постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року справа № 756/2632/17 провадження № 61-12032св19. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика в межах ліміту відповідальності страховика. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц, провадження № 61-20780св18. Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, згідно полісу № 210628354, власника транспортного засобу «Daewoo Lanos», номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ СК «Євроінс Україна». 10 березня 2023 року [PERSON] ПрАТ СК «Євроінс Україна» було проведено виплату суми страхового відшкодування у розмірі 157 500 грн. За таких обставин, враховуючи, що матеріальна шкода завдана позивачу внаслідок вчинення [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до висновку про недостатність ліміту відшкодування страхового відшкодування в сумі 157 500,00 грн., що сплачені\~ позивачу страховою компанією на відшкодування матеріальної шкоди в зв`язку із ДПТ, тому позивач набуває право на відшкодування завданої матеріальної шкоди до відповідача в сумі 835\~292,32 грн. (992\~792,32 грн. 157 500,00 грн. = 835\~292,32 грн.). Крім того, відповідно до частин першої третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві\~ моральнихі фізичних страждань, ступінь вини відповідача\~ у кожному конкретному випадку, а\~ також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судом враховується характер і обсяг заподіяної дорожньо-транспортною пригодою шкоди, а також поведінка відповідача, який будучи винним у ДТП, не намагався до цього часу добровільно відшкодувати спричинену ним шкоду. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що в результаті скоєння дорожньо-транспортної пригоди позивачу була спричинена матеріальна шкода, а також спричинені моральні переживання та страждання, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 8000,00 грн. Вказана сума є об`єктивною та достатньою для відшкодування моральної шкоди, що відбулася внаслідок неправомірних дій відповідача. Представником позивача в загальну суму матеріальних збитків включено суму витрат на проведення експертизи в сумі 7000,00 грн. та витрати на поштову кореспонденцію у розмірі 405 грн. Однак, суд зазначає, що за правовою природою інші витрати пов`язані з розглядом справи\~не є тотожними реальним збиткам\~(грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та\~не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Отже, процесуальні витрати понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову. Згідно з п.6 ч.1\~ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 17000,00 грн. суд зазначає наступне. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2\~статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3\~ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Положеннями ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що інші, окрім судового збору, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Пунктом 4 частини 1\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до\~статті 26 Закону, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами частини 3\~статті 27 Закону, до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано\~Главою 63 Цивільного Кодексу України. Зокрема,\~ст. 903 ЦК України\~передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити\~надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України\~регулює поняття ціни договору. За приписами вказаної правової норми ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на\~умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно\~статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги\~клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни\~розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання\~правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі. Такі витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17000,00 грн., витрачені позивачем, не є документально підтвердженими, а отже є підстави для відмови у задоволенні стягнення витрат на правову допомогу з відповідача на користь позивача. Частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом був звільнений від сплати удового збору відповідно до\~п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 8432,92 коп.

Outcome: partial