Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] звернувсь до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України його діда. В обґрунтування заяви зазначив, що з метою отримання громадянства звернувся до ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області, де йому роз`яснено порядок подання документів, а також рекомендовано звернутись до суду щодо встановлення факту проживання на території України його діда. Вказав, що його дід - [PERSON] , 1941 року народження, проживав постійно на території країни з 1979 року, працював, продовжує проживати і на даний час, що підтверджується і трудовою книжкою, статутами кооперативу документи діяльності «Атлант», ЗАТ «ВПБФ «Атлант» Встановлення факту постійного проживання на території України потрібно для отримання й оформлення громадянства України. Іншим чином можливість підтвердити вказаний юридичний факт, ніж шляхом його встановлення в судовому порядку, відсутня. Просив суд встановити факт постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», [PERSON] , [INFO] , діда [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 січня 2025 року відкрито окреме провадження в цивільній справі за заявою [PERSON] про встановлення факту, заінтересована особа: [PERSON] , Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження за участю заявника і заінтересованих осіб. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2025 року до участі у справі залучено у якості заінтересованої особи [PERSON] . У судове засідання [PERSON] та [PERSON] не з`явились. Подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. 27 лютого 2025 року [PERSON] подав заяву, в якій дійсно підтвердив, що є повнорідним дідом [PERSON] та орієнтовно в 70-х роках переїхав до м.Києва. З того часу постійно проживає та працює, в тому числі станом на 24 серпня 1991 року. 03 лютого 2025 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області отримано ухвалу про відкриття провадження, заяву з додатками. На час вирішення справи будь-яких заяв, клопотань, заперечень, пояснень до суду не подано. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, врахувавши заяви учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до статті 315 Цивільного процесуального кодексу України - суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У даній справі заявник просить встановити факт постійного проживання його діда на території України станом на 24 серпня 1991 року. Встановлення цього факту необхідне заявнику для отримання громадянства України та постійного проживання в Україні у подальшому. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є рідним дідом [PERSON] , [INFO] , що підтверджується: копією паспорта громадянина РФ [PERSON] , виданого МВД 77535 30.11.2020 року; копією паспорта громадянина України [PERSON] серія [NUMBER] , виданого Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві 18.02.2000 року; копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] доньки [PERSON] та матері заявника - [PERSON] - [PERSON] ; копією свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] від 8.10.2020 року (повторне); копією паспорта [PERSON] ; копією свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER] від 16.01.2003 року; копією свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER] від 8.10.2020 року. Згідно зі ст. 315 ЦПК України в судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України Про громадянство України, Указом Президента України від 27 березня 2001 р. № 215/2001 Питання організації виконання Закону України Про громадянство України, яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» - громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України»(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Згідно пп. а, б п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 р. № 215/2001 - встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Для набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо (згідно із постановою Верховного Суду від 02.05.2022 року у справі № 505/1871/20). Відповідно до п. 29 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт постійного проживання діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які постійно проживали на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту. Згідно із п. 44 цього Порядку у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і зазначеного Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Отже, належність до громадянства України може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). На підтвердження факту постійного проживання діда заявника - [PERSON] - до 24 серпня 1991 року на території на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» заявником подано: 1) копією трудової книжки, у якій містяться записи про займані посади, місця роботи, дати зайняття відповідних посад (зокрема, зайняття посади виконуючого обов`язки головного інженера Будівельного управління №12 КГС із 21.10.1985 року по 29.11.1986 року; зайняття посади головного інженера Київського механічного заводу із 01.12.1986 року по 01.02.1990 року у зв`язку із переведенням на посаду Голови кооперативу «Атлант» і т. ін.); 2) копією Статуту Виробничого проектно-будівельного кооперативу «Атлант», затвердженого 29.11.1988 р. №766 рішенням виконкому Ленінградської районної Ради народних депутатів м. Києва (голова кооперативу - [PERSON].); 3) копією протоколу засідання загальних зборів членів кооперативу «Атлант» від 01.02.1990 року про преміювання за результатами роботи у грудні 1989 року [PERSON] ; 4) копією протоколу №2 загальних зборів членів кооперативу «Атлант» від 09.01.1989 р., якою підтверджується зайняття [PERSON] посади Голови кооперативу; 5) копією протоколу №1 Установчих зборів засновників Закритого акціонерного товариства «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» від 16 лютого 1995 року, у якому містяться відомості про займану посаду [PERSON] ; 5) копією Додатку №1 до протоколу №1 Установчих зборів засновників Закритого акціонерного товариства «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» - «Список засновників Закритого акціонерного товариства «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант», під №71 у якому зазначено « [PERSON] , кількість акцій - 3128, частка у статутному фонді 22,75; 6) копією Статуту Закритого акціонерного товариства «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант», затвердженого зборами засновників 16 лютого 1995 р. У пункті 44 наведеного Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №363/214/17-ц перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підстав яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), ще обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновкамі експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд вважає надані заявником вищенаведені докази належними, допустимими і достовірними, а також достатніми у своїй сукупності на підтвердження факту, який просить установити заявник. Отже, суд установив, що в період з 1970 року і на час розгляду справи [PERSON] постійно проживає на території України, в тому числі, підтверджено факт постійного проживання діда заявника на території України станом на 24.08.1991 року. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданої заяви. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved