Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

07.01.2025 до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на квартиру. В обґрунтування позову зазначено, що позивач [PERSON] на праві приватної власності має квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 47,3 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 03.06.1997, виданого Виконавчим комітетом Авдіївської міської ради народних депутатів. Квартиру зареєстровано за позивачем у ДКП «БТІ м. Донецька» на праві приватної власності 04.06.1997, про що зроблено відповідний запис за реєстровим номером №5029. Державний реєстратор відмовив в проведенні реєстраційних дій, оскільки неможливо отримати відомості про зареєстровані речові права до 2013 року за позивачами на спірну квартиру. Доступ до паперових носіїв інформації від БТІ на будь-який об`єкт нерухомого майна в місті Авдіївка відсутній через тимчасову окупацію. Отже, наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами, а тому позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом в якому просить: визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на квартиру [ADDRESS] . 13.01.2025 позовну заяву ухвалено залишити без руху, надавши позивачу термін на усунення недоліків. Після усунення недоліків, ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2025, позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача на адресу суду надійшло клопотання, в якому позивач повідомляє, що проживає як внутрішньо переміщена особа у м. Умані, тому не має можливості з`явитися в судове засідання. Представник відповідача Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області в судове засідання не з`явилась, натомість подав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі та зазначив, що Авдіївська МВА Покровського району Донецької області не заперечує проти задоволення позовних вимог. За результатами підготовчого засідання, згідно ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення позову у разі визнання позову відповідачем за наявності для того законних підстав, якщо таке визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до частини другої ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що Свідоцтвом про право власності на житло (бланк ЯГТ. Зак. № 5861-2000) від 03.06.1997, виданого у м. Авдіївка Донецької області, Виконавчим комітетом міської ради, згідно з рішенням від 03.06.1997 №152, посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 47,3 кв.м, дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] . На 11 сторінці паспорту громадянки України [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого 27.03.2007 Авдіївським МВ ГУМВС України в Донецькій обл., наявний штамп реєстрації місця її проживання з 05.08.1992 за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорта на квартиру, що знаходиться у приватній власності [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , складеного Виконавчим комітетом Авдіївської міської ради Донецької області, квартира зареєстрована Донецьким БТІ і записана у реєстрову книгу за №5029. Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій №74463461 від 07.08.2024, державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Уманської міської ради Позняковим Р.В., розглянувши заяву від 17.07.2024 за реєстраційним номером 62029426, відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки державна реєстрація права власності на нерухоме майно за вказаною адресою була проведена Донецьким БТІ та, у зв`язку з розташуванням паперових архівів БТІ на окупованій території, відсутня можливість отримання відомостей про зареєстровані права від суб`єкта, який провів державну реєстрацію прав, що виникли та були зареєстровані на паперових носіях до 2013 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 1.4. наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.98 «Про затвердження Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» (далі - Наказ),чинний на момент реєстрації права власності, державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.). Пунктами 1.5, 1.6 Наказу передбачено, що державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації; державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Розділом 2 Наказу передбачено, що реєстрація права власності провадиться на підставі правовстановлювальних документів за заявою; відповідальний працівник БТІ на підставі цих документів робить запис у реєстровій книзі; на оригіналі та копії правовстановлюваного документа робиться реєстраційний напис з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації; до інвентаризаційної справи додається копія правовстановлювального документа, довідка про належність об`єкта нерухомого майна з підписом особи, відповідальної за реєстрацію. Проаналізувавши надані суду документи, можливо дійти висновку, що позивачем дійсно безоплатно у приватну власність надано квартиру, про що 03.06.1997 Виконавчим комітетом міської ради у м. Авдіївка Донецької області видано свідоцтва про право власності на житло, згідно з рішенням від 03.06.1997 №152, зареєстровано Донецьким БТІ на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у книгу під реєстровим №5029. Відповідно до п.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Як встановлено судом, реєстрацію права власності на спірну квартиру здійснювало Донецьке бюро технічної інвентаризації. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 року за №1668/39004, всю територію Донецького району, у тому числі м.Донецьк з 07.04.2014 року відноситься до територій України, які тимчасово окуповані Російською Федерацією. Відомості про перевезення реєстраційних справ та інших архівних документів вищезазначеного БТІ відсутні. Наведене вказує на неможливість отримання документів щодо реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна м. Авдіївка Донецької області, проведені БТІ до 01.01.2013 року, зокрема, й на спірну квартиру. З приписів статті 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. При цьому, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Відповідно до пункту 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право особи на доступ до суду, зокрема, включає в себе право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо оцінки доказів, встановлення обставин, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі «Обермейєр проти Австрії»; п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі «Гранд Стівенс проти Італії»). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оскарження. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оскарження та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. При цьому, на даний час продовжує існувати, зазначена державним реєстратором, причина відмови позивачу у реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме відсутність реєстрації спірного майна в Реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також неможливість витребування реєстраційних документів у відповідного бюро технічної інвентаризації, яке здійснювало реєстрацію права власності, що пов`язано з перебуванням на тимчасово окупованій території України. Враховуючи відсутність у позивача іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права - реєстрації права власності на квартиру, у визначеному законом порядку, суд вважає за необхідне з метою захисту права позивача на вказане майно, визнати за [PERSON] право приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Представник відповідача зазначила, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, що фактично є визнанням відповідачем позову. Як встановлено судом таке визнання позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved