Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] , відповідно до якої позивач просить розірвати укладений між ним та відповідачем - [PERSON] , шлюб, зареєстрований 26 серпня 2021 року у Основ`янсько-Слобідському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис № 390. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 26.08.2021 вони зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинені з 2023 року. Позивач не має наміру продовжувати сімейні відносини, оскільки вони суперечать його інтересам. Вважає, що шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені, шлюб носить формальний характер. Місцезнаходження відповідача наразі невідомо, тому в позасудовому порядку позивач розірвати шлюб не має можливості. Вважає, що сім`я розпалася та збереженню не підлягає. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 20.01.2025 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. До судового засідання позивач не з`явився, надав заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач до судового засідання повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу її зареєстрованого місця проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Клопотання про відкладення справи та відзив до суду не надходили. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч.4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував позивач. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд не здійснював. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Як встановлено судом, сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 26 серпня 2021 року у Основ`янсько-Слобідському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 390, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Як вбачається з позовної заяви сімейно-шлюбні відносини сторони не підтримують з 2023 року, на даний час шлюб існує формально, подружжя не веде спільне господарство. Поновлювати ці стосунки позивач не бажає і вважає, що це буде суперечити їхнім інтересам. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки сторона наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї неможливо, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved