Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. 09 січня 2024 року до суду надійшла вказана позовна заява Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області разом із заявою про забезпечення позову за змістом яких [PERSON] , який є громадянином Республіки Казахстан, на підставі розпорядження від 08 листопада 2007 року №377/2007-р «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок групі громадян-власників земельних часток (паїв) на території Снітівської сільської ради» набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6823085400:05:005:0031 площею 2,2835 га, право власності на яку за собою зареєстрував 01 червня 2021 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, в порушення ч. 4 ст. 81 ЗК України [PERSON] , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 01 червня 2021 року по даний час) не виконав обов`язок по її відчуженню і на даний час земельна ділянка незаконно перебуває у його приватній власності, тому на підставі ч. 5 ст. 41 Конституції України, ч.ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, п. 10 ч. 1 ст. 346, ст. 356 ЦК України позивач просить суд конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку, вирішити питання про судові витрати. ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ (основні) 2. 09 січня 2024 року надійшла позовна заява і заява про забезпечення позову. 3. 11 січня 2024 року ухвалами суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд у порядку загального позовного провадження, задоволено заяву про забезпечення позову. 4. 29 квітня 2024 року до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Мариняка М.В. надійшов відзив на позовну заяву. 5. 16 травня 2024 року представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області подав суду відповідь на відзив. 6. 31 травня 2024 року ухвалою суду залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: [PERSON] і [PERSON] . 7. 23 липня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 8. 23 жовтня 2024 року третя особа [PERSON] подав письмові пояснення щодо позову. 9. 04 листопада 2024 року представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області подав додаткові пояснення. 10. 13 січня 2025 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про відвід судді. ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 11. У судових засіданнях представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Плюх В.О. підтримала вимоги позовної заяви, адже відповідач [PERSON] упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення мав її відчужити, однак цього не зробив, тому у суду наявні підстави для конфіскації земельної ділянки. 12. У судових засіданнях представник відповідача [PERSON] - адвокат Мариняк М.В. проти задоволення позовних вимог заперечив та зазначив, що [PERSON] ще до набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення вжив заходів до її відчуження і фактично відчужив її, адже ще до реєстрації права власності шляхом оформлення 14 серпня 2020 року довіреності, яка дійсна три роки, через довірену особу [PERSON] подарував земельну ділянку [PERSON] , однак через об`єктивні обставини, пов`язані з сімейними та особистими обставинами, введенням в державі карантинних обмежень у зв`язку з коронавірусною інфекцією, перебуванням особи, яка підлягала обдаруванню - [PERSON] з 26 лютого 2022 року на військовій службі, довірена особа не змогла реалізувати такі наміри. 13. У судових засіданнях третя особа [PERSON] підтримала аргументи представника відповідача [PERSON] - адвоката Мариняка М.В. і просила відмовити в задоволенні позову, зазначила, що через коронавірусну інфекцію перебувала у лікарні, в подальшому її син [PERSON] тривалий час через введення воєнного стану перебував в зоні бойових дій і вони не могли вчинити дії за довіреністю [PERSON] для переоформлення права власності на вказану земельну ділянку. 14. У судових засіданнях третя особа [PERSON] зазначив, що [PERSON] є двоюрідним братом його матері [PERSON] і дядько бажав йому подарувати належну земельну ділянку, однак в зв`язку з хворобою матері і її тривалим лікуванням, введенням воєнного стану і його перебуванням в лавах Збройних Сил України, отриманим пораненням, не змогли з об`єктивних причин переоформити належну [PERSON] земельну ділянку згідно виданої ним довіреності. Вважає несправедливим те, що держава забирає земельну ділянку у його родини, не надавши їм можливості переоформити на себе земельну ділянку, яка належить [PERSON] . 15. У судових засіданнях представник третьої особи [PERSON] - адвокат Кримчак О.А. підтримав доводи і аргументи свого довірителя та зазначив, що [PERSON] дійсно вжив усіх заходів для відчуження земельної ділянки, оскільки видав довіреність для [PERSON] з метою оформлення нею договору дарування для [PERSON] , проте через об`єктивні обставини, викликані дією непереборної сили - карантину і її хворобою, війною і перебуванням [PERSON] в зоні бойових дій, вона не змогла відчужити земельну ділянку на користь [PERSON] . Внаслідок конфіскації земельної ділянки будуть порушені конституційні та конвенційні права [PERSON] , який сподівався на те, що договір дарування за дорученням буде вчинено. Звертає увагу, що у разі, якщо позовні вимоги й будуть задоволені, то земельна ділянка має бути продана на земельних торгах, а кошти від її продажу позивач має повернути відповідачу. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІV. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 16. У ч. 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» законодавець визначив, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. 17. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. 18. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) друге речення того ж абзацу охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) другий абзац визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (пункти 166-168). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, а останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, наслідки його застосування мають бути передбачуваними. Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, то Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, пункт 68, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року, пункт 45). ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Критерій законності означає, що втручання держави у право особи на мирне володіння майном повинно здійснюватися на підставі закону чи іншого нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право особи на мирне володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Легітимною метою такого втручання може бути здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі №633/408/18, п. 12). 19. Як зазначено у ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно зі ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ч. 1). Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ч. 2). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4). Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (ч. 6). 20. Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено ЗК України. Згідно ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ч. 1). Право власності на землю гарантується (ч. 2). Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (ч. 3). В силу ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Як зазначено у ч. 2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. У відповідності до ч. 1 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Згідно з ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. В силу ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У відповідності до ч. 1 ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: конфіскація за рішенням суду (п. «д»); невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом (п. «е»). Згідно ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права (ч. 1). У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду (ч. 2). Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику (ч. 4). В ч. 1 ст. 148 ЗК України визначено, що земельна ділянка може бути конфіскована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. 21. Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі конфіскації. Як зазначено у ч. 1 ст. 348 ЦК України якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Якщо майно не було продане, воно за рішенням суду передається у власність держави. У цьому разі колишньому власникові майна виплачується сума, визначена за рішенням суду. Відповідно до ст. 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом (ч. 1). Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом (ч. 2). 22. Аналіз норм права у їх системному взаємозв`язку дає підстави для висновку, що якщо власник земельної ділянки, який відповідно до закону зобов`язаний відчужити її протягом певного строку, однак не виконав такого обов`язку, то орган, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, звертається до суду з позовом про конфіскацію вказаної земельної ділянки. За наслідками розгляду такого позову суд ухвалює рішення про конфіскацію даної земельної ділянки або відмови у її конфіскації. Рішення суду про конфіскацію земельної ділянки в подальшому є підставою для продажу даної земельної ділянки на земельних торгах. V. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 23. 03 червня 2002 року державним нотаріусом Летичівської державної нотаріальної контори видане свідоцтво про право на спадщину за законом згідно з яким на підставі ст. 529 ЦК України спадкоємцем майна [PERSON] , померлої [INFO] , є її син [PERSON] , громадянин Республіки Казахстан, спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається, в тому числі, з права власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля» с. Снітівка Летичівського району Хмельницької області, розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яке належало померлому на підставі сертифікату серії [NUMBER], виданого Летичівською райдержадміністрацією 17 березня 1997 року. 24. 08 листопада 2007 року розпорядженням голови Летичівської районної державної адміністрації Хмельницької області №377/2007-р «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок групі громадян - власників земельних часток (паїв) на території Снітівської сільської ради» вирішено, в тому числі, виділити в натурі на місцевості земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва власникам земельних часток (паїв) відповідно до землевпорядного проекту та протоколу розподілу земельних ділянок між ними із земель колективної власності колишнього КСП «Поділля» с. Снітівка на території Снітівської сільської ради Летичівського району, згідно з додатком (у додатку [PERSON] вказаний за №46, земельна ділянка площею 2,28 га, розташована в с. Снітівка). 25. 09 жовтня 2020 року відділ у Летичівському районі Головного управління Держгеокадастру повідомив [PERSON] , що на ім`я [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку взамін сертифікату серії [NUMBER] по Снітівській сільській раді не видавався. 26. 28 жовтня 2020 року між фізичною особою [PERSON] і [PERSON] укладено договір №286 на підставі якого складено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів Снітівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області. 27. 10 листопада 2020 року сформовано витяг НВ-6812725962020 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку згідно з яким інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня на земельну ділянку із кадастровим номером 6823085400:05:005:0031, площа - 2,2835 га, місце розташування: Хмельницька область, Летичівський район, Снітівська сільська рада, цільове призначення - 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка зареєстрована 10 листопада 2020 року Відділом у Летичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. 28. 21 грудня 2023 року сформована інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №359402487 згідно якої державним реєстратором Летичівської селищної ради Летичівського району Хмельницької області прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 58577199 від 07 червня 2021 року, об`єктом речових прав є земельна ділянка із кадастровим номером 6823085400:05:005:0031, площа - 2,2835 га, розмір частки - 1/1, власником є [PERSON] , громадянин Республіки Казахстан, дата державної реєстрації - 01 червня 2021 року. VІ. МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 29. 03 червня 2002 року державним нотаріусом громадянину Республіки Казахстан [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. 30. На підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 08 листопада 2007 року [PERSON] , як власнику земельної частки (паю), виділено в натурі на місцевості земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колективної власності колишнього КСП «Поділля» с. Снітівка на території Снітівської сільської ради Летичівського району (земельна ділянка площею 2,28 га.). 31. На замовлення [PERSON] була розроблена технічна документація із землеустрою на підставі якої 10 листопада 2020 року була зареєстрована у Державному земельному кадастрі земельна ділянка з кадастровим номером 6823085400:05:005:0031, площею 2,2835 га, розташована на території Снітівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області. 32. 01 червня 2021 року державним реєстратором здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6823085400:05:005:0031, площею 2,2835 га, за [PERSON] . При цьому, відомості про реєстрацію права власності за [PERSON] на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав містяться у довідці від 21 грудня 2023 року. 33. Отже, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України [PERSON] , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття в порядку спадкування права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, тобто у період з 01 червня 2021 року по 01 червня 2022 року, повинен був здійснити її відчуження. Однак, [PERSON] не виконав свій обов`язок по відчуженню земельної ділянки, тому порушив визначену ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 ЗК України процедуру використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення. 34. За цих обставин наявні достатні підстави для конфіскації спірної земельної ділянки у власність держави за рішенням суду на підставі ст. 145 ЗК України. 35. Суд відхиляє твердження представника відповідача - адвоката Мариняка М.В., третьої особи [PERSON] , третьої особи [PERSON] і його представника - адвоката Кримчака О.А., що відповідач [PERSON] вчиняв усі необхідні дії з метою відчуження спірної земельної ділянки, оскільки видав довіреності для [PERSON] , яка й мала подарувати від імені [PERSON] земельну ділянку своєму синові [PERSON] , з тих підстав, що перша довіреність видана 14 серпня 2020 року, однак [PERSON] зареєстрував 01 червня 2021 року саме за собою право власності на земельну ділянку та станом на дату отримання довідки з Державного реєстру речових прав (21 грудня 2023 року), тобто ще 1,5 року, відомості про зміну власника відсутні. 31 травня 2024 року в ухвалі суду запропоновано третій особі [PERSON] надати суду відомості про те чи уклала вона у письмовій формі і нотаріально посвідчила договір дарування спірної земельної ділянки у період дії довіреності на неї від імені [PERSON] , однак на час ухвалення судом рішення такі відомості суду так і не були надані. Видані [PERSON] довіреності (перша і наступні) для [PERSON] не можуть свідчити про дотримання ним вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України, яка зобов`язує іноземця протягом року здійснити відчуження земельної ділянки. При цьому, встановлений річний строк є преклюзивним строком і змінюватися не може. Суд вказаний річний строк, який встановлений законом, не має повноважень продовжувати. 36. Законодавець у ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначив, що суд розглядає справу в межах заявлених вимог. На відміну від положень КАС України, ЦПК України забороняє суду вихід за межі заявлених позовних вимог. Позивачем у справі є Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, яке позовних вимог під час судового розгляду даної справи не змінювало і прохальна частина позовної заяви не містить вимоги до суду про вказівку у резолютивній частині рішення (за умови задоволення позову) щодо конфіскації земельної ділянки і її продаж на земельних торгах та виплати ціни проданої на земельних торгах земельної ділянки для відповідача [PERSON] . Таку вимогу перед судом фактично ініціювали представник відповідача і треті особи. Однак, повноваження щодо зміни предмета або підстав позову належать лише позивачу. У зв`язку із зазначеним суд відхиляє такі аргументи представника відповідача і третіх осіб. При цьому, суд ще раз звертає увагу на ч. 4 ст. 145 ЗК України, яка регламентує дотримання визначеної цією нормою права процедури: суд приймає рішення про конфіскацію земельної ділянки, а лише після цього така земельна ділянка підлягає продажу на земельних торгах. VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 37. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довів правомірність заявлених вимог, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. VІІІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 38. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача. ІХ. ЩОДО ЗАХОДІВ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЗОВУ 39. 11 січня 2024 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області задоволено заяву Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про забезпечення позову. Накладено арешт на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із кадастровим номером 6823085400:05:005:0031 площею 2,2835 га, що розташована території Летичівської селищної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області (колишньої Снітівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області) і належить на праві власності громадянину Республіки Казахстан [PERSON] . Заборонено громадянину Республіки Казахстан [PERSON] розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання належної йому на праві власності земельної ділянки із кадастровим номером 6823085400:05:005:0031 площею 2,2835 га, що розташована території Летичівської селищної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області (колишньої Снітівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області), з іншими земельними ділянками. 40. Відповідно до ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи (ч. 7). Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (ч. 8). 41. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. 42. На час ухвалення судом рішення у даній справі до суду не надходили вмотивовані клопотання учасників справи про скасування заходів забезпечення позову. При цьому, судом не встановлено, що потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. 43. Судом ухвалюється рішення про задоволення позову, однак рішення суду набирає законної сили у визначений процесуальним законом строк, тому вжиті судом заходи забезпечення позову продовжують діяти відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України.

Outcome: approved