Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

I. Стислий виклад позицій сторін Позиція позивача 16 січня 2024 року ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 18529 від 29.01.2021 року у загальному розмірі 9037 грн 50 коп., що складається з: 1500 грн неповерненої суми кредиту; 7537 грн 50 коп. нарахованих процентів за користування кредитними коштами. Позов мотивовано тим, що 29 січня 2021 року між первісним кредитором ТОВ «Авіра Груп» та відповідачем був укладений кредитний договір № 18529 шляхом застосування електронного підпису (одноразового ідентифікатора). Умови договору були направлені відповідачу на його мобільний телефон, а підписанням договору він підтвердив ознайомлення, розуміння та згоду з його положеннями. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, позивач надав відповідачу фінансовий кредит у розмірі 1500 грн на строк 21 день на умовах строковості, зворотності та платності. На виконання п. 2.4 Кредитного договору, відповідач вказав реквізити своєї платіжної картки [NUMBER] , на яку були перераховані кредитні кошти. Однак відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення отриманого кредиту та сплати нарахованих процентів, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 9037 грн 50 коп. 17 лютого 2022 року між ТОВ «Авіра Груп» та ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» було укладено договір факторингу № 02-17/02/2022, за умовами якого первісний кредитор відступив право вимоги заборгованості до відповідача на користь позивача. У зв`язку з цим ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» набула статусу нового кредитора та звернулася до суду з вимогою про стягнення заборгованості з відповідача. Окрім суми основного боргу, позивач також просить суд стягнути з відповідача: 2422 грн 40 коп. судовий збір; 10 500 грн витрати на професійну правничу допомогу. Позиція відповідача Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подав, що свідчить про його небажання скористатися своїм процесуальним правом на заперечення проти заявлених вимог або подання власних доказів на спростування позовних вимог. II. Заяви (клопотання) учасників справи У судове засідання представник позивача не з`явився, однак у позовній заяві та поданих згодом заявах зазначив, що просить розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги він підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, оскільки останній реалізував своє процесуальне право на подання відповідних заяв. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 17.01.2025 суд ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Визначено, що справа розглядатиметься у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу було запропоновано протягом 15 днів з моменту отримання ухвали надати відзив на позовну заяву. Однак відповідач не подав відзиву чи будь-яких інших письмових пояснень. Також не надходило повідомлення про зміну його адреси. Суд належним чином повідомив відповідача про розгляд справи, надіславши ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками на зареєстровану адресу його місця проживання. Проте, згідно з рекомендованим поштовим повідомленням, поштове відправлення не було вручено. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформулював правовий висновок, згідно з яким направлення рекомендованого листа за дійсною адресою є достатнім, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання листа перебуває поза межами контролю суду. Аналогічну правову позицію висловлено в: постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б. Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.01.2023 у справі № 496/4633/18, листи, повернуті з відміткою «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», вважаються належно врученими, якщо вони були надіслані: на адресу, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (для юридичних осіб і ФОП); на зареєстроване місце проживання (для фізичних осіб); або на адресу, яку сторона самостійно вказала для листування. Суд вжив усі необхідні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та забезпечення його права на судовий захист. IV. Підстави для ухвалення заочного рішення З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився до судового засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзиву; позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Оскільки всі зазначені умови дотримано, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що було винесено відповідну ухвалу згідно з ст. 280-281 ЦПК України. Зважаючи на неявку всіх учасників судового розгляду, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося. V. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 29 січня 2021 року між ТОВ «Авіра Груп» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 18529 на умовах надання фінансового кредиту. Основні умови договору: сума кредиту: 1500 гривень, строк кредитування: 21 день (до 18 лютого 2021 року), процентна ставка: 2,5% на день (або 912,5% річних), реквізити для перерахування коштів: платіжна картка № [NUMBER] (а.с. 9-11). Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору, встановлено графік погашення кредиту та загальну суму платежів (а.с. 11, зворот). Кредитний договір № 18529 від 29.01.2021 було підписано відповідачем цього ж дня шляхом введення одноразового ідентифікатора в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авіра Груп», що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 13). Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» від 21 травня 2024 року № 5507/05, через платіжний сервіс «Platon» 29 січня 2021 року кредитні кошти у розмірі 1500 грн були успішно перераховані на картку № [NUMBER] , яка була зазначена відповідачем (а.с. 7). Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 18529, заборгованість відповідача за період з 29 січня 2021 року по 25 червня 2024 року становить 9037 грн 50 коп., з яких: 1500 грн неповернена сума кредиту; 7537 грн 50 коп. нараховані проценти за користування кредитними коштами (а.с. 12). 17 лютого 2022 року між ТОВ «Авіра Груп» та ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» було укладено договір факторингу № 02-17/02/2022, відповідно до якого ТОВ «Авіра Груп» відступило ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників (а.с. 14-17). Вказаний договір факторингу є чинним, та відсутні відомості про його оскарження в судовому порядку. Згідно з витягом із реєстру прав вимоги до договору факторингу № 02-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року, ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» набуло право грошової вимоги до [PERSON] у розмірі 9037 грн 50 коп., що складається з: 1500 грн основна заборгованість за кредитом; 7537 грн 50 коп. заборгованість за процентами (а.с. 19). Станом на\~момент розгляду\~справи відповідач\~не надав\~суду доказів\~сплати зазначеної\~суми заборгованості\~за кредитом. VІ. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в документах, якими обмінялися сторони, або якщо він підписаний ними. Як убачається з матеріалів справи, кредитний договір № 18529 від 29.01.2021 між первісним кредитором (ТОВ «Авіра Груп») та відповідачем ( [PERSON] ) було укладено шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Така форма відповідно до вимог ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми договору. Згідно зі ст. 627 ЦК України, сторони вільно визначають умови договору, зокрема розмір кредиту, процентну ставку та строк користування коштами, з урахуванням вимог закону, звичаїв ділового обороту й принципів розумності та справедливості. Умовами кредитного договору визначено: суму кредиту (1500 грн); строк його користування (21 день); денну процентну ставку (2,5%), що становить 912,5% річних. Наведені умови відповідають вимогам законодавства про споживче кредитування, а згодом були прийняті відповідачем шляхом підтвердження у цифровій системі позикодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним із моменту досягнення згоди сторонами щодо всіх його істотних умов і в належній формі. Встановлено, що відповідач отримав смс із одноразовим ідентифікатором та виконав усі дії, необхідні для підтвердження укладення договору. Відповідно до матеріалів справи й записів в інформаційно-телекомунікаційній системі, договір вважається укладеним і має юридичну силу з 29.01.2021 року. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кошти в користування, а позичальник повернути їх та сплатити проценти у порядку й у строки, передбачені договором. Матеріали справи підтверджують факт зарахування 1 500 грн на картковий рахунок відповідача. Це свідчить про належне виконання кредитодавцем свого зобов`язання з надання коштів. Відповідач, натомість, зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти, нараховані згідно з умовами договору. Як убачається з виписки з особового рахунку (а.с. 12), станом на 25.06.2024 року за відповідачем обліковується: 1 500 грн неповерненої суми кредиту; 7 537 грн 50 коп. заборгованості за нарахованими процентами. Загальна заборгованість становить 9 037 грн 50 коп. Відповідач не надав суду доказів сплати зазначеної суми чи заперечень щодо правильності її розрахунку. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора щодо зобов`язання в обсязі, що існував на момент такого переходу. За матеріалами справи, між ТОВ «Авіра Груп» та ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» 17.02.2022 укладено договір факторингу № 02-17/02/2022 (а.с. 14-17). Із витягу з реєстру прав вимоги вбачається, що правом грошової вимоги на суму 9037 грн 50 коп. перейшло до ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу». Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, про відступлення права вимоги боржника має бути повідомлено. Суд не встановив факту оскарження або визнання недійсним договору факторингу; отже, він є чинним. Таким чином, ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» дістало право вимагати від відповідача виконання кредитного зобов`язання. Згідно з ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином і у визначений строк. У разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання виникає порушення (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, передбачені законом чи договором, зокрема: стягнення неустойки, відшкодування збитків тощо. Щодо грошей, то згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності через неможливість виконання грошового зобов`язання. Суд встановив, що відповідач не виконав обов`язку щодо повернення кредиту та сплати процентів, ухиляючись від добровільного погашення заборгованості. Відповідач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про часткове чи повне погашення боргу або про недійсність чи припинення зобов`язань. Оцінивши всі наявні у справі докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність та взаємний зв`язок, суд доходить таких висновків. Кредитний договір, укладений шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є належно укладеним і чинним, оскільки відповідає вимогам законодавства та містить усі істотні умови. ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» набуло право вимоги до відповідача на підставі договора факторингу, що відповідає положенням ст. 514 ЦК України й чинному законодавству про факторинг. Відповідач порушив зобов`язання щодо повернення отриманих кредитних коштів та сплати процентів, чим завдав кредиторові (тепер позивачеві) збитків у вигляді суми заборгованості 9 037 грн 50 коп. Відповідач не надав доказів виконання договору чи поважних причин для невиконання, а позовні вимоги позивача підтверджені документальними доказами: випискою з особового рахунку, договором факторингу, інформаційними довідками про перерахування коштів тощо. Зважаючи на викладене, суд вважає позовні вимоги ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» про стягнення заборгованості з [PERSON] обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Отже, на підставі норм ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію», а також чинних нормативно-правових актів, суд доходить висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами 1. Щодо витрат на правничу допомогу Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати включають судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи. До останніх, зокрема, належать: витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до нього. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати розподіляються таким чином: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача. Представник позивача заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 10 500 грн. На підтвердження понесених витрат суду надано: довіреність від 30.12.2023 (а.с. 43); акт отримання правової допомоги від 17.02.2025 (а.с. 44); рахунок від 17.02.2025 (а.с. 50); платіжну інструкцію № З 5178 на суму 10 500 грн (а.с. 49). Суд визнає ці документи належними доказами фактичного понесення витрат на правничу допомогу. Оцінка розміру витрат на правничу допомогу Визначаючи розмір компенсації витрат на правничу допомогу, суд керується: ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», відповідно до якої сторони мають право самостійно визначати розмір гонорару; постановою Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 306/1198/17, яка встановлює, що розмір гонорару має відповідати складності справи, кваліфікації адвоката, витраченому часу та фінансовому стану клієнта. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду (постанова від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц), суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, якщо інша сторона обґрунтує їх неспівмірність або надмірність. У цій справі відповідач не подавав заперечень щодо розміру витрат позивача та не заявляв клопотання про їх зменшення. Проте відповідно до постанови Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19, навіть за відсутності заперечень суд має оцінювати витрати за критеріями співмірності, розумності та необхідності. Аналіз співмірності та необхідності витрат Оцінюючи надані докази та складність справи, суд доходить наступних висновків: спірна сума заборгованості становить 9 037 грн 50 коп. Це вказує на те, що справа належить до малозначних; складність справи є незначною, оскільки вона не потребувала глибокого аналізу правових питань чи великого обсягу доказів; судова практика щодо подібних спорів є сталою, що спрощує підготовку позову та зменшує витрати часу адвоката. Адвокат не обґрунтував необхідність витрачання значного часу на підготовку позову, аналіз правових норм або ведення справи. Згідно з правовими позиціями Верховного Суду у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19, суд може зменшити розмір компенсації витрат на правничу допомогу, якщо встановить їх завищеність з урахуванням: складності справи; витраченого адвокатом часу; співвідношення витрат до ринкових розцінок адвокатських послуг. Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що заявлена сума 10 500 грн є завищеною та не відповідає складності справи. Визначення суми компенсації З огляду на принципи справедливості та розумності, а також аналіз реальності та співмірності витрат, суд вважає, що справедливий та обґрунтований розмір компенсації витрат на правничу допомогу у цій справі становить 4 000 грн. Ця сума відповідає: складності справи; витраченому адвокатом часу; ринковим цінам на аналогічні послуги. Отже, суд частково задовольняє вимогу позивача щодо компенсації витрат на правничу допомогу та стягує з відповідача 4 000 грн у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу. 2. Щодо судового збору. Суд встановив, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. при зверненні до суду, що підтверджується платіжною інструкцією № 3 3781 від 16.12.2024 (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати включають судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Оскільки позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп., ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved