Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Коцан Р.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначає, що 22 серпня 2019 року між позивачкою, [PERSON] та відповідачем, [PERSON] було укладено шлюб. На даний час в провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області перебуває справа № 442/9059/24 про розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем. У період шлюбу за спільні кошти та в інтересах сім`ї подружжям було придбано автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Вказаний транспортний засіб зареєстрували на ім`я відповідача, що підтверджується Договором купівлі-продажу № 4642/2020/1983/929. Зазначений автомобіль фактично перебував в одноосібному користуванні відповідача. Останній не визнає права позивача на вказаний автомобіль, технічний паспорт на вказаний автомобіль також знаходиться у відповідача. Так, як позивачу невідоме місцезнаходження автомобіля, вона звернулась за проведенням товарознавчої експертизи. Відповідно до довідки про вартість майна №28 від 27.11.2024 виданої Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , вартість автомобіля VOLKSVAGEN TOUAREG, 2003року випуску станом на 27.11.2024 становить: 328700 грн. З огляду на викладене вище, та беручи до уваги середню ринкову вартість автомобіля визначену у висновку експерта №28 від 27.11.2024р., Позивач вважає за доцільне здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме: автомобіля - VOLKSWAGEN TOUAREG, 2003, між нею та Відповідачем шляхом стягнення з Відповідача на її користь грошової компенсації в частині середньої ринкової вартості: 328700,00 гри./ 2 = 164 350,00 грн. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Коцан Р.М. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Просив позов задоволити. Представник відповідача адвокат Гирич О.В. позов визнав. Просив зменшити розмір витрат на правову допомогу та стягнути з відповідача 50% сплаченого судового збору, оскільки таким визнається позов. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що свідчить свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] . Як вбачається з Договору купівлі-продажу № 4642/2020/1983/929 транспортного засобу, [PERSON] 12.03.2020 придбав автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] у [PERSON] . З відповіді ТСЦ МВС № 4642 від 13.11.2024 №31/28-4642 на адвокатський запит №34 від 29.10.2024 вбачається, що за період з 22.08.2019 по 12.11.2024 за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб VOLKSWAGEN TOUAREG, 2003 року випуску. У ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення містить і ст. 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Згідно зі ст. 61 СК України спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Автомобілі в розумінні ст. 183 ЦК України є неподільними речами. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними ( ч.1,2 ст.71 СК України) або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до довідки про вартість майна, виданої фізичною особою-підприємцем [PERSON] , № 28 від 27.11.2024, вартість автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG, тип: легковий універсал В, з об`ємом двигуна 3189 см3 9\~165 кВт/224 к.с.) тип двигуна газ/бензин, який був в експлуатації, 2003 року випуску, з середньо статичним пробігом 470800 км, згідно офіційного періодичного додатку до Методика товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів «Бюлетеня авто товарознавця» № 137, виданого Інформаційно-обчислювальним центром союзу експертів України, станом на 27.11.2024, становить 328700 грн. Дана вартість автомобілів сторонами не оспорювалась, а тому суд вважає, що оскільки вищевказаний транспортний засіб перебуває в користуванні відповідача, то з останнього на користь позивача слід стягнути частину його вартості. У відповідності до ст.142 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Так як відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а позивач при зверненні до суду з позовом сплатила судовий збір в розмірі 1 643,50 грн + 605,60 грн. (за заяву про забезпечення позову), то суд вважає, що 50% сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1124,55 грн підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, інших 50% у розмірі 1124,55 грн підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Що стосується стягнення витрат на правову допомогу, то сторонами погоджено стягнення таких витрат у розмірі 10000 грн.

Outcome: approved