Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Позивач ТОВ «Глобал Спліт» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи в обґрунтування позовних вимог, що 08.11.2021 між АТ " КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" та [PERSON] був укладений кредитний договір №1/4227156. На підставі укладеного договору відповідачу було надано кредит у сумі 40 000,00 грн. строком на 24 місяці до 07.11.2023 включно, зі сплатою платежів для погашення заборгованості за договором, щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту як день повернення кредиту, з процентною винагородою щомісячно у розмірі 15,00 % річних, комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,85 % від суми кредиту. Відповідно до п.1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника № [NUMBER] . Кредитодавець виконав свій переддоговірний обов`язок та надав всю необхідну інформацію до укладення кредитного договору № 1/4227156 про споживчий кредит в паспорті споживчого кредиту, де виклав основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача та з якими позичальник погодився, про що свідчить його особистий підпис. 18.01.2024 між АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" та ТОВ "ГЛОБАЛ СПЛІТ" укладено договір №2-2024 про відступлення прав вимог до боржника [PERSON] за кредитним договором №1/4227156 від 08.11.2021 року. Відповідно до п. 2.1. Договору №2-2024 від 18.01.2024 первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені договором. Реєстр прав вимоги підписаний сторонами 19.01.2024 року, а даному реєстрі за №322 щодо [PERSON] . Позивачем було повідомлено відповідача про відступлення прав вимоги та про необхідність перерахувати заборгованість за кредитним договором №1/4227156 від 08.11.2021 року шляхом погашення частини боргу (дисконт 20%), в сумі 49019,96 грн. на рахунок нового кредитора. Відповідач зобов`язання за вказаними договорами не виконав, у зв`язку з чим за кредитним договором №1/4227156 від 08.11.2021 року станом на 04.10.2024 виникла заборгованість в розмірі 57 274, 95 грн. яка складається з: - строкової заборгованості в розмірі 0, 00 грн; - простроченої заборгованості в розмірі 21787, 36 грн. - нарахованих відсотків в сумі 311, 60 грн. - прострочених відсотків - 14\~655, 99 грн; - комісії 1140,00 грн.; - простроченої комісії 19\~380, 00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №1/4227156 від 08.11.2021 у розмірі 57\~274 грн 95 коп. та судові витрати, які поніс позивач у зв`язку з розглядом судової справи, у розмірі 2\~422 грн 40 коп. Ухвалою судді Крюківського районного\~суду міста\~Кременчука Полтавської\~області від 07.01.2025 року прийнято позовну заяву\~до розгляду\~та відкрито\~спрощене провадження\~у справіз повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним\~чином повідомленим\~про дату,\~ час\~та місце\~судового розгляду,\~звернувся до\~суду із\~заявою,\~у якій просив розгляд справи проводити у відсутність представника, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час його проведення був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. За таких обставин зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. З`ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Судовим розглядом встановлено, що 08.11.2021 між АТ " КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" та [PERSON] був укладений кредитний договір №1/4227156 (а.с. 19-21, 24-26, 29). На підставі укладеного договору відповідачу було надано кредит у сумі 40 000,00 грн. строком на 24 місяці: - з 08.11.2021 року до 07.11.2023 року включно, зі сплатою платежів для погашення заборгованості за договором, щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту як день повернення кредиту, з процентною винагородою щомісячно у розмірі 15,00 % річних, комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,85 % від суми кредиту. Згідно з п. 1.2 Договору кредит надається Позичальнику на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника № [NUMBER] . Перерахування кредитних коштів на рахунок [PERSON] підтверджується платіжною інструкцією № 39862756-1 від 08.11.2021 року (а.с. 23). Відповідно до п.п. 1.4.1, 1.4.2 позичальник зобов`язаний сплачувати банкупроцентну винагородущомісячно в розмірі 15 % річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника)до моментуповного погашення заборгованості; комісійну винагороду за обслуговуваннякредитної заборгованості (комісія)щомісячно в розмірі 2,85 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. Договору. Порядок повернення кредиту (кількість та розмір платежів, періодичність внесення) наведено в орієнтовному графіку платежів, який є додатком до паспорту споживчого кредиту (а.с. 22). Відповідач кредитні кошти використав, але зобов`язання за вказаним договором не виконав, в зв`язку з чим станом на 04.10.2024 виникла заборгованість в розмірі 57 274, 95 грн. яка складається з: - строкової заборгованості в розмірі 0, 00 грн; - простроченої заборгованості в розмірі 21 787, 36 грн. - нарахованих відсотків в сумі 311, 60 грн. - прострочених відсотків - 14\~655, 99 грн; - комісії 1140,00 грн.; - простроченої комісії 19\~380, 00 грн. 18.01.2024 між АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" та ТОВ "ГЛОБАЛ СПЛІТ" укладено договір №2-2024 про відступлення прав вимог, у тому числі до боржника\~\~ [PERSON] за кредитним договором №1/4227156 від 08.11.2021 року (а.с. 11-18, 47-50). Відповідно до п. 2.1. Договору №2-2024 від 18.01.2024 первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені договором. Відповідно до додатку №1 до вищевказаного договору про відступлення права вимоги № 2-2024, ТОВ "Глобал Спліт" набуло права грошової вимоги до відповідача (а.с. 52-58). 19.01.2024 до [PERSON] направлено повідомлення про те, що відбулось відступлення прав вимог за договором № 1/4227156 від 08.11.2021 року до ТОВ «Глобал Спліт», та листом від 08.04.2024 року повідомлено про необхідність перерахувати заборгованість за кредитним договором шляхом погашення частини боргу (дисконт 20%), в сумі 49019,96 грн. на рахунок нового кредитора (а.с. 39-40). В порушення взятих на себе договірних кредитних зобов`язань, відповідач належним чином свої зобов`язання не виконував, заборгованість підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 33-38). Згідно положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 статті\~12, статтями\~76 - 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. У справі, що розглядається між сторонами виникли правовідносини позики, а саме кредиту. Згідно з положеннями ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма\~ст. 1 Закону України "Споживче кредитування". При цьому, відповідно до частини 1\~статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1\~статті 1049 Цивільного кодексу України). Кредитний договір укладається в письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). За приписами\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Згідно із частиною 2 статті\~1054\~та частиною 2 статті\~1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно достатті 509\~ЦК Україниміж\~сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник Відповідно достатті 509\~ЦК Україниміж\~сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Згідно з ч. 2\~ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу, в тому числі, з договорів. Згідно з частиною першоюстатті 627\~ЦК Українивідповідно\~достатті 6 цього\~Кодексусторони\~є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина першастатті 628\~ЦК України). Відповідно до частин першої, другоїстатті 638\~ЦК Українидоговір\~є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до норм ст. ст.\~11,\~525,\~629 ЦК України\~підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст. ст.\~1054,\~1055 ЦК України, ст. 13 Закону України "Про споживчий кредит"). За змістом ст. ст.\~202,\~205,\~207,\~626,\~639 ЦК України\~договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно достатті 203\~ЦК України зміст\~правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним… Згідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Частиною 1\~ст. 530 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. ст.\~610,\~611 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Нормою\~ст. 625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1\~ст. 599 ЦК Українипередбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли за кредитним договором № 1/4227156 від 08.11.2021 року, укладеним між АТ «Креді Агріколь Банк» та відповідачем [PERSON] , після відступлення права вимоги за цим договором перейшли позивачу на умовах договору про відступлення права вимоги № 2-2024 від 18.01.2024 року. Доказів виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором матеріали справи не містять і відповідачем суду не надано. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення простроченої кредитної заборгованості, відсотків та прострочених відсотків є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Водночас, щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості з комісії, з яких: 1140 гривень - в рахунок комісії та 19380 гривень - в рахунок простроченої комісії, суд прийшов до такого. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). ВП ВС у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19\~\~зробила висновок про нікчемність умов кредитного договору щодо оплатності послуги з надання інформації. А в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 - визначила, що умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного до 13 січня 2006 року, стосовно встановлення додаткової плати (комісії) за обслуговування споживчого кредиту є оспорюваною. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умов, якими встановлено плату щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути проінформований про строки і суми належних платежів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 вирішувала питання (а) чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування»; (б) чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна/нікчемна/оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з пунктом 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Враховуючи наведені правові висновки, банк не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за обслуговування кредитної заборгованості, яка включає в себе моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Отже, оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частини перша та друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Як уже зазначалося судом вище, умовами укладеного між сторонами договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Ураховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені в п. 1.4.2 кредитного договору №1/4227156 від 08.11.2021 умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,85 % від суми кредиту, є нікчемними. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами ч. 3 ст. 55 вказаного Закону. Як унормовано положеннями ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Таким чином, суд доходить висновку про те, що послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідає змісту кредитних правовідносин. За таких обставин, банком без належних на те правових підстав нарахована комісія за обслуговування кредитної заборгованості, а відтак, позовні вимоги ТОВ «Глобал Спліт» про стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією в сумі 1140 гривень - в рахунок комісії, 19 380 гривень - простроченої комісії, є необґрунтованими з наведених вище підстав та задоволенню не підлягають. Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ "Глобал Спліт" заборгованості в загальному розмірі 36\~754, 95 грн, що складається з: простроченої заборгованості 21\~787, 36 грн; нарахованих відсотків 311, 60 грн; прострочених відсотків 14\~655, 99 грн. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп. (а.с. 63). Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, за пред`явлення позовної вимоги майнового характеру пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1574, 56 грн (2422,40 х 65 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial