Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

19.09.2023 позивач [PERSON] звернулась до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] вказує, що з 21.08.1976 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . В період шлюбу, за спільні кошти ними була придбана квартира [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Звернувшись до нотаріальної контори з метою відмови від спадщини після чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , та отримання свідоцтва про право власності на часту в спільному майні подружжя, листом №272/02-14 від 14.09.2023 приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кириєнко Ю.Ф. позивачу [PERSON] було відмовлено у зв`язку із наявністю заборони на відчуження нерухомого майна та арештів на нерухоме майно померлого, накладені постановою від 24.04.2013 державного виконавця ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції в межах виконавчого провадження №37575029 від 02.04.2013 та постановою від 20.10.2022 приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О.В. в межах виконавчого провадження №70122305 від 20.10.2022. Водночас, будь-які відкриті виконавчі провадження відносно позивача відсутні. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить суд: визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; зняти арешт та заборону на відчуження нерухомого майна з 1/2 частини квартири [ADDRESS] , накладені постановою від 24.04.2013 державного виконавця ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції в межах виконавчого провадження №37575029 від 02.04.2013, а також арешт з 1/2 частини квартири [ADDRESS] , накладений постановою від 20.10.2022 приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О.В. в межах виконавчого провадження №70122305 від 20.10.2022. Представник позивача адвокат Кононенко О.Р. в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, надала аналогічні пояснення, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» в судове засідання не з`явився, про час дату та місце розгляду справи відповідач був повідомлений у встановленому законом порядку, відзив на позовну заяву не надав, у зв`язку з чим судом постановлено проводити заочний розгляд справи. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Третя особа приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кириєнко Ю.Ф. в судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, вирішення справи залишає на розсуд суду. Представник третьої особи Новомосковського ВДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи третя особа була повідомлена у встановленому законом порядку. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.08.1976 (а.с.11). В період шлюбу, 11.02.2021 [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] (а.с.11-13). Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Таким чином, квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки була придбана ними в період шлюбу за спільні кошти. Відповідно до ст.ст.69,70 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі такого поділу частки майна дружини та чоловіка є рівними. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Із аналізу вищевказаних норм закону слідує, що поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється судом виключно у випадку наявності спору між дружиною та чоловіком про порядок поділу майна. [INFO] [PERSON] помер (а.с.13). Згідно статті 25 ЦК України,\~здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Таким чином, враховуючи презумпцію спільності майна подружжя, смерть [PERSON] виключає виникнення спору між ним та його дружиною позивачем\~ [PERSON] про\~порядок поділу\~їх спільного\~майна,\~оскільки тягар\~доказування обставин,\~необхідних для\~спростування презумпції,\~покладається на\~того з\~подружжя,\~який її\~спростовує. Водночас, за час життя [PERSON] , ним або позивачем у справі [PERSON] не порушувалось питання щодо спростування презумпції спільності права власності подружжя на квартиру [ADDRESS] . Згідно частини третьої статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Як видно з матеріалів справи, рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 26.01.2021 (справа №2-436/24/12) стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором \~\~№852370/ФЛ від 15.07.2008, яка станом на 13.01.2012 року становить 2456315,16 грн., судовий збір в розмірі 3219 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 250 грн. (а.с.18). На підставі даного судового рішення, Самарським районним судом міста Дніпропетровська 26.02.2013 були видані відповідні виконавчі листи №2/436/24/12. Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 26.09.2022 замінено стягувача ВАТ «КБ «Надра», як вибулої сторони, на його правонаступника, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», у виконавчих листах по справі №2-436/24/12, боржник: [PERSON] , [PERSON] , які видавалися Самарським районним судом міста Дніпропетровська (а.с.18-19). Постановою від 20.10.2022 приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О.В., на підставі виконавчого листа №2/436/24/12 виданого 26.02.2013 Самарським районним судом міста Дніпропетровська, відкрито виконавче провадження №70122305 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованості за кредитним договором №852370/ФЛ від 15.07.2008 в розмірі 2456315,16 грн., судовий збір у розмірі 3219 та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 250 грн. (а.с.20). Постановою від 20.10.2022 приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О.В. в межах виконавчого провадження накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 2706262,67 грн. (а.с.21). Згідно відомостей з\~ЄДРСР,\~в подальшому,\~позивач у\~справі [PERSON] оскаржила ухвалу Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 26.09.2022 про заміну стягувача на його правонаступника. Проте, вказані відомості були приховані позивачем, а до матеріалів справи долучена копія ухвали Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 26.09.2022 без відомостей про дату набрання нею законної сили (а.с.18-19). Так,\~постановою Дніпровського\~апеляційного суду\~від 08.02.2023\~апеляційну скаргу\~ [PERSON] було задоволено, ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року скасовано та відмовлено у задоволенні заяви\~ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчих листах в цивільній справі номер 2-436/24/12 за позовом ПАТ «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості (справа №2-436/24/12, провадження №22-ц/803/1449/23). Постановою Верховного Суду від 12.04.2023 постанову Дніпровського апеляційного суду від 08.02.2023\~скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (справа №2-436/24/12, провадження №61-2561св23). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.06.2023 апеляційну скаргу\~ [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2022 залишено без змін (справа №2-436/24/12, провадження №22-ц/803/5418/23). Дана постанова апеляційного суду не оскаржувалась, а тому ухвала Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2022 набрала законної сили 27.06.2023. Крім того,\~як видно\~з долученого\~ [PERSON] до позовної заяви звіту про оцінку спірної квартири від 01.08.2023, замовником даної оцінки є приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В., а її мета визначення ринкової вартості об`єкта оцінки при примусової реалізації з відкритих торгів (а.с.23). Таким чином, позивачу [PERSON] було достовірно відомо про відкрите виконавче провадження щодо стягнення з її чоловіка [PERSON] заборгованості на підставі рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 26.01.2021 (справа №2-436/24/12) та підготовку до процедури реалізації належного йому майна. Також,\~суд звертає\~увагу,\~що позов\~ [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину майна та зняття арешту був поданий до суду лише після невдалої спроби оскарження нею ухвали Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 26.09.2022 про заміну стягувача на його правонаступника. Верховний Суд у постанові \~від 10 лютого 2021 року у справі №754/5841/17 зазначив, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). У постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №317/3272/16-ц, зазначено, що «згідно з частиною третьою\~статті 13 ЦК України\~не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом». Аналогічний по суті висновок зроблено у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №654/1528/17 та від 03 квітня 2019 року у справі №726/831/15-ц. Таким чином, оскільки\~\~на момент звернення позивача до суду з позовом про визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину даної квартири, зняття арешту та заборони на відчуження нерухомого майна з 1/2 частини спірної квартири, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. здійснюється виконавче провадження №70122305\~від 20.10.2022\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ТОВ «ФК\~«Дніпрофінансгруп» заборгованості\~за кредитним\~договором №852370/ФЛ\~від 15.07.2008\~в розмірі\~2456315,16\~грн.,\~судового збору\~у розмірі\~3219\~та витрат\~на інформаційно-технічне\~забезпечення розгляду\~справи в\~сумі 250\~грн.,\~постановою якого\~на майно\~ [PERSON] \~у тому\~числі на\~спірну квартиру,\~було накладено\~арешт та\~розпочата підготовка\~до процедури\~реалізації цієї\~квартири,\~враховуючи,\~що позивач\~не надала\~належних та\~допустимих доказів\~на підтвердження\~існування спору\~між подружжям\~про порядок\~поділу їх\~спільного майна\~за наявності\~факту їх\~перебування у\~зареєстрованому шлюбі\~на час\~смерті [PERSON] ,\~суд вважає\~поділ майна\~подружжя в\~обраний позивачем\~ [PERSON] спосіб порушує майнові права та інтереси третьої особи ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», як стягувача й направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника, позивач діє очевидно недобросовісно та зловживає своїми правами, а тому позовна заява задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позову - на позивач. Оскільки, позивачу [PERSON] відмовлено в позові, понесені нею судові витрати залишаються за її рахунок.

Outcome: dismissed