Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), у якому просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором №100404115 від 27.04.2021 у розмірі 22450 грн та понесені у зв`язком з розглядом справи судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що 27.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (даті - ТОВ «МІЛОАН») та відповідачем укладено кредитний договір №100404115, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 5000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом, комісії за надання кредиту. Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а кредитні кошти були надані відповідачу шляхом безготівкового переказу на його картковий рахунок. ТОВ «МІЛОАН» зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Відповідач зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість в розмірі 22450 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 16500 грн - заборгованість за відсотками, 950 грн. заборгованість за комісією. 29 липня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» і Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») укладено договір відступлення прав вимоги № 05Т (далі - Договір № 05Т), за умовами якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» отримало право грошової вимоги за кредитним договором №100404115 від 27.04.2021. 24 січня 2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та позивачем укладено договір факторингу № 1/15 (далі - Договір № 1/15), у відповідності до умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №100404115 від 27.04.2021. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 02.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомлення (викликом) сторін, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив та призначене судове засідання на 29.01.2025. У судові засідання 29.01.2025, 19.02.2025 представник позивача ТОВ ««Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ», належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився. В матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У судове засідання 29.01.2025, 19.02.2025 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Також, у матеріалах справи містяться конверти, адресовані відповідачу на його адресу, зазначену у позовній заяві, а саме: [ADDRESS] , які повернулися до суду із відміткою поштової служби: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже за змістом наведених положень процесуального закону повернення судової повістки з відміткою поштового оператора про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, вважається підтвердженням належного повідомлення учасника справи, а днем\~\~вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду від 09 листопада 2023 року у справі № 753/114/22, провадження 61-6264ск23. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. 27 квітня 2021 року відповідач з використанням особистого електронного кабінету на офіційному сайті ТОВ «МІЛОАН» tengo.ua подав заяву-анкету на кредит № 1005404115 (а.с. 12). Згідно із визначеними анкетою-заявою умовами, позичальник (відповідач) отримує кредитні кошти у розмірі 5000 грн з поверненням 12.05.2021, тобто на строк 15 днів. Сума до повернення становить 7450грн. Складові частини сукупної вартості кредиіу: комісія за надання кредиту 950 грн (нараховується одноразово за ставкою 19% від суми кредиту за договором); проценти за користування кредиту - 1500 грн (2% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом) (а.с. 12). Шляхом введення одноразового ідентифікатора, отриманого електронним повідомленням від ТОВ «МІЛОАН» 27.04.2021, відповідач підтвердив прийняття умов Договору про споживчий кредит № 1005404115 від 27.04.2021 (далі\~Договір), тобто вступила з Товариством у кредитні правовідносини (а.с. 9-11). Істотні умови Договору відповідають умовам, визначеним анкетою-заявою від 27.04.2021. На підставі платіжного доручення № 27123446 від 27.04.2021 ТОВ «МІЛОАН» на картковий рахунок відповідача було перераховано грошові кошти у розмірі 5000грн (а.с. 13). Згідно із завіреною підписом Генерального директора ТОВ «МІЛОАН» та печаткою підприємства відомістю про щоденні нарахування та погашення без номера та дати, за період з 27.04.2021 по 11.07.2021 відповідачу нараховано борг по тілу кредиту у розмірі 5000 грн, борг по відсотках у розмірі 16500 грн та борг по комісії 950 грн. (а.с. 14-15). 29 липня 2021 року на підставі Договору відступлення прав вимоги № 05Т ТОВ «МІЛОАН» здійснено відступлення права вимоги до відповідача за кредитним договором № 100532380 від 16.03.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (а.с. 16-19). 24 січня 2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та позивачем укладено Договір факторингу № 1/15, згідно з умовами якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором (а.с. 20-23). Згідно з додатком до Договору № 1/15 розмір боргу відповідача перед позивачем становить 22450 грн, з яких 5000 грн\~заборгованість за тілом кредиту, 16500 грн\~заборгованість за відсотками та комісія 950 грн. (а.с.26). Аналогічний розмір заборгованості відповідача визначено у розрахунку заборгованості (відомості про щоденні нарахування та погашення), здійсненому первинним кредитором (а.с. 14-15). З метою врегулювання спору в досудовому порядку позивач 02.09.2024 направив відповідачу досудову вимогу про сплату заборгованості (а.с. 29-29 зворот). Відповідно до\~ст. 627 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1ст. 638 ЦК України). За правилами ч. 1ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 1ст.\~638\~ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Порядок нарахування процентів визначається\~ст. 1048 ЦК України, згідно з ч. 1 якої, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін. За правилами ч. ч. 1, 2ст.\~6\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. За приписами п. 1 ч. 1ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Частиною 1ст.\~1077\~ЦК України\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1ст.\~1078\~ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За положеннями ч. ч. 1 - 4\~ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. ст.76,77,79,80,81\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивачу при пред`явленні вказаного позову необхідно було довести факти укладення кредитного договору, перерахування коштів позичальнику, неналежного виконання позичальником умов договору та обставини переходу прав вимоги до позивача як нового кредитора. На підставі дослідження та оцінки наявних у матеріали справи доказів, аналізу норм законодавства, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Кредитний договір укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому Позивач через особистий кабінет на веб-сайті позивача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого ТОВ «МІЛОАН» надіслало відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використала для підтвердження підписання договору. Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений, цей правочин у розумінні положень\~Закону України «Про електронну комерцію»\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20, від 01.11.2021 у справі №234/8084/20. Факт перерахування відповідачу коштів підтверджується відповідним платіжним дорученням ТОВ «МІЛОАН» від 27.04.2021. Згідно із Відомістю про щоденні нарахування та погашення за період з 27.04.2021 по 11.07.2021 відповідачу нараховано борг по тілу кредиту у розмірі 5000 грн, борг по відсотках у розмірі 16500 грн та борг по комісії 950 грн. Суд доходить висновку, що факт виникнення між позивачем та відповідачем кредитних правовідносин, отримання відповідачем та використання кредитних коштів, утворення заборгованості по оплаті тіла кредиту, процентів та комісії підтверджений належними допустимими та достатніми доказами. Також позивачем підтверджено правонаступництво у питанні стягнення боргу, що виникло на підставі укладених договорів факторингу. Стосовно стягнення процентів за користування кредитними коштами суд зазначає наступне. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 зробила правові висновки, що проценти відповідно до\~ст.\~1048\~ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абз. 2 ч. 1\~ст.\~1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 \~ст. 1050 ЦК України. Після спливу строку кредитування регулятивні правовідносини трансформуються в охоронні, а саме у боржника припиняється обов`язок сплачувати проценти за користування кредитом, натомість виникає обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Розмір відсотків за користування кредитом визначено Анкетою-заявою на кредит №100404115 та п. 1.5.2 Договору - 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктами 1.6 п. 2.2.3 Договору передбачено стандартну (базову) процентну ставку - 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, за якою здійснюється нарахування процентів за користування кредитом поза межами первісного строку кредитування, визначеного у п. 1.3 Договору. Умовами Договору (п. 1.3, 1.4) визначено, що кредит надається строком 15 днів, терміном повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом є 12 травня 2021 року. Разом з тим, пункт 2.3 Договору передбачає його пролонгацію, як на пільгових, так і стандартних умовах. Зокрема, пунктом 2.3.1.2 визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього договору. Указане свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони погодили порядок продовження строку кредитування, умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Відповідно до пункту 2.4.1 Договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого пунктом 1.4 (12.05.2021), а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. У випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, у тому числі, а не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь кредитодавця встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений пунктом 1.4 договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно пункту 1.3 та пункту 2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4 , пунктом 3.2.5 договору (пункт 2.4.2 договору). Пунктом 4.2 розділу 4 кредитного договори сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою пунктом 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених\~статтею 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні частини другої\~статті 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення, нарахування відсотків по кредиту здійснювалося первинним кредитором з 27.04.2021 по 11.07.2021, тобто у період з 13.05.2021 по 11.07.2021 відсотки нараховувалися поза строком кредитування, а тому не підлягають стягненню. Отже суд вбачає підстави для стягнення заборгованості за відсотками (плати за користування кредитом) в період користування кредитом згідно з п. п. 1.3, 1.4 Договору (з 27.04.2021 по 12.05.2021) у розмірі 1500 грн. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісії у загальному розмірі (5000+1500+950) = 7450 грн. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~264\~та п. 2 ч. 5 ст.\~265 ЦПК України\~під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 33,19%, тому пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 804 грн. Стосовно розподілу витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Правову допомогу при зверненні до суду з позовною заявою позивачу надавав адвокат Білецький Б.М., який здійснює професійну адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 5618/10 від 17.03.2016 (а.с. 41). На підтвердження повноважень адвоката для участі у справі позивачем надано копії Договору про надання правничої допомоги від 07.08.2024 № 43657029 та детальний опис робіт (наданих послуг) (а.с. 37-40), акт № 100404115 від 30.09.2024 (а.с. 42). Згідно з Актом про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30.09.2024 (а.с. 42) та Детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом по договору (а.с. 40), вартість наданої адвокатом правничої допомоги склала 6000 грн, з них: 2 250 грн\~правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів позивача; 3 000 грн\~складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 750 грн\~формування додатків до позовної заяви (письмові докази). Частиною 3\~ст. 141 ЦПК України\~визначено критерії, які враховує суд при розподілі судових витрат, зокрема, суд має оцінити обґрунтованість таких витрат та пропорційність їх до предмету спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за договором № 43657029, з урахуванням пропорційного розміру задоволених позовних вимог (33,19%), суд доходить висновку про необхідність їх стягнення у розмірі 1991,40 грн.

Outcome: partial