Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

27 грудня 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області через систему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Череди Тамари Миколаївни надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що 03.02.2023 року між позивачем, [PERSON] , та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , яке видане Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за актовим записом № 107 від 03.02.2023 року. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , яке видане Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 03.08.2023р. Спочатку сімейне життя у подружжя проходило нормально. Сторони проживали разом, мали спільні інтереси та погляди на життя. Однак згодом позивач із відповідачем почали віддалятися один від одного, втратили почуття один до одного, й близько пів року тому перестали підтримувати будь-які шлюбні стосунки. На сьогодні, сторони повністю припинили шлюбні стосунки і перестали вести спільне господарство. Крім того, мають окремі бюджети і самостійно визначають статті власних витрат, кожен із подружжя живе своїм життям, а шлюб існує лише формально. На даний момент ведення між учасниками справи спільного господарства та шлюбних відносин припинено, ніяких взаємних турбот один про одного сторони не здійснюють, та за глибоким переконання позивача подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу неможливі. Рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має. Відповідач у встановлений судом строк на виконання вимог ухвали суду від 30 грудня 2024 року відзив на позовну заяву не надала. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 30 грудня 2024 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 27 січня 2025 року о 11 год 00 хв. 23 січня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Підтримання позовних вимог у повному обсязі. 27 січня 2025 року в зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю відомостей про причини неявки розгляд справи було відкладено на 24 лютого 2025 року на 12 год. 30 хв. 29 січня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій остання просила розгляд справи призначений 24 лютого 2025 року на 12 год. 30 хв. проводити без участі позивача та його представника.\~ Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. 18 лютого 2025 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнала, просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». У судове засідання призначене 24 лютого о 12 год. 00 хв. учасники справи не з`явилися. З урахуванням письмових заяв сторін про розгляд справи за їх відсутності, суд, на підставі положень ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 223, ч. 2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), розглянув цивільну справу за відсутності учасників справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Під час судового розгляду справи судом були досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03 лютого 2023 року громадянин України [PERSON] , [INFO] та\~ громадянка України [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що 03 лютого 2023 року складено відповідний актовий запис за № 107; прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] ; місце державної реєстрації: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Це підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03 лютого 2023 року (а.с. 13). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 03 серпня 2023 року, актовий запис №797 (а.с. 12). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з п. 10, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. Аналіз викладених вище норм вказує, що шлюб носить добровільний характер, примушування жінки та чоловіка до шлюбу є неприпустимим, а рішення про розірвання шлюбу ухвалюється, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Суд, беручи до уваги те, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, відповідач визнала позов, дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню повністю. Після розірвання шлюбу відповідач бажає залишити за собою шлюбне прізвище « [PERSON] », про що вона зазначила у своїй заяві. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 484,48 грн. сплаченого при поданні позову у розмірі 968,96 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 484,48 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved