Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 27 вересня 2024 року до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (далі - суд) звернувся [PERSON] ( [INFO] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП - [NUMBER] ) (далі - позивач) із позовною заявою до [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП - [NUMBER] ) (далі - відповідачка), третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Лубенської міської ради (адреса: 37500, Полтавська область, місто Лубни, вулиця Ярослава Мудрого, будинок № 33, ЄДРПОУ - 04057439) (далі - Орган опіки) про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, в якій просить суд: 1) Зобов`язати [PERSON] забезпечити спілкування доньки [PERSON] з батьком [PERSON] щосуботи та щонеділі в період з 12:00 год до 18:00 год шляхом телефонних розмов, відеозв`язку, обміну повідомленнями, в тому числі з використанням програмного забезпечення Viber, Telegram, WhatApp, Signal, Skype, Zoom або будь-якого іншого месенджера, протягом 30 хвилин на день. 2) Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за моральну шкоду у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що позивач із відповідачкою зареєстрували шлюб у 2018 році, а у 2023 році їхній шлюб розірвано. Від шлюбу народилася дочка, яка після розлучення залишилася проживати із матір`ю. Позивач виїхав за кордон у 2024 році і з того часу відповідачка перешкоджає йому спілкуватися із дитиною; позивач позбавлений можливості брати участь у вихованні та розвитку дитини, такими діями відповідачки, на думку позивача, йому нанесено моральну шкоду, яку він оцінює у 100 тисяч гривень, у зв`язку з цим звернувся до суду із вказаним позовом. Правовою підставою звернення до суду позивач зазначає норми статей 141, 150, 153, 155, 157, 158 та 159 Сімейного кодексу України (далі - СК України») щодо рівної участі батьків у вихованні та розвитку дитини; можливості вимагати у судовому порядку усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. 04 листопада 2024 року від відповідачки до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона заперечила проти заявлених позовних вимог та зазначила, шо не перешкоджала позивачу у спілкуванні з дитиною; донька має планшет та за бажанням може телефонувати батьку, проте вона не хоче цього роботи. Що стосується стягнення моральної шкоди, то на думку відповідачки, саме моральна шкода завдається дитині некоректною поведінкою батька, а не батьку з боку відповідачки. Третя особа - Орган опіки письмових пояснень до суду не надав, проте, на виконання ухвали суду надав висновок, у якому рекомендував установити відповідний графік спілкування позивача з дитиною. Заяви, клопотання учасників справи Від представників позивача та відповідачки до суду надійшли клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, а також клопотання про витребування у Органу опіки висновок про способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з донькою. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 08 жовтня 2024 року суд відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначивши підготовче провадження на 05 листопада 2024 року. Ухвалою від 05 листопада 2024 року надано можливість позивачу та його представнику брати участь у судових засіданнях по вказаній цивільній справі у режимі відеоконференції. Ухвалою від 05 листопада 2024 року суд витребував у Служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області висновок про способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з донькою. Ухвалою від 03 грудня 2024 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду на 26 грудня 2024 року; викликав у судове засідання для опитування дитину - [PERSON] , [INFO] . Розгляд справи відкладався на 29 січня та 13 лютого 2025 року. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Позивач - [PERSON] - та відповідачка - [PERSON] - є батьками [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Воронцівської сільської ради Оржицького району Полтавської області 14 серпня 2018 року (а.с.29). Позивач - [PERSON] - згідно з витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» станом на 08 травня 2024 року до кримінальної відповідальності не притягався (а.с.22). 13 червня 2024 року листом №55 позивач звернувся до Органу опіки із заявою про усунення перешкоди у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі одного з батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною (а.с.14-16) Листом від 10 вересня 2024 року представник позивача надіслав відповідачці пропозицію про досудове урегулювання спору шляхом узгодження графіка спілкування позивача із дитиною (а.с.10). Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області листом від 19 вересня 2024 року №01-19/786 повідомила позивача про відсутність доказів перешкоджання у спілкуванні з дитиною. 21 вересня 2024 року представник позивача звернувся до Служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області з адвокатським запитом про надіслання відповіді на його звернення щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Згідно з висновком Служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні від 29 листопада 2024 року №01-19/998 (далі - висновок органу опіки)(а.с.112-113) доцільно встановити спосіб спілкування батькові, позивачу, у вихованні та спілкуванні з донькою наступним чином: кожної суботи та неділі з 12.00 до 13.00 з урахуванням у майбутньому шкільної, позашкільної зайнятості дитини та за її бажанням. Опитана у судовому засіданні у присутності Служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області та психолога [PERSON] дитина - [PERSON] , [INFO] , повідомила суду, що вона навчається у 1 класі, проживає з мамою, з якою гарні стосунки. Батько не живе у сім`ї 2 роки. Дитина з батьком спілкується, але не часто, бо не зручно - батько кричить на неї, крім того, у нього стоїть програма у телефоні, яка часто блокує розмови, а також знімаються кошти з рахунку. Надія повідомила, що хотіла б більше спілкуватися з батьком. Отже, суд встановив, що між позивачкою та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із встановленням порядку спілкування з дитиною та участі батька у її вихованні та житті. Вказані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України (СК України) у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин. Не погоджуючись із відповідачкою, яка, на переконання позивача, перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, позивач звернувся із цим позовом до суду. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України). Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Норми права, які застосував суд Щодо позовної вимоги про зобов`язання матері забезпечити спілкування дитини з батьком Статею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України, яка кореспондується із частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце, час і порядок їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача компенсації за моральну шкоду у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною другою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Оцінка суду Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів. Щоб дотриматися принципу справедливого суду обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя статті 263 ЦПК України). Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача слід задовольнити частково з огляду на таке. Щодо позовної вимоги про зобов`язання матері забезпечити спілкування дитини з батьком Передусім суд зазначає, що приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних й світових історичних і культурних цінностей, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства. Вказаний висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 09 жовтня 2024 року у справі № 753/7011/23 (провадження № 61-8784 св 24). Суд зауважує, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Водночас, відновлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком перебуває у площині належного виконання обома батьками своїх обов`язків з виховання дитини. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вплив батьків на дитину шляхом формування негативного образу батька чи матері в її очах може вплинути на їх безпосередній контакт із дитиною, що є неприпустимим у відносинах «батьки-діти» та жодним чином не відповідатиме якнайкращим інтересам дітей. Створювані одним із батьків для іншого протягом тривалого часу перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з нею мають наслідком руйнування зв`язків із сім`єю, до якої належить як батько, так і мати дитини, а отже в такому разі поведінка того із батьків, хто створює перешкоди, суперечить сімейним цінностям та не відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини (постанова Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 663/724/19 (провадження № 61-15273св21)). Суд звертає увагу на те, що позивач виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись із дитиною, судом не встановлено підстав для усунення позивача від спілкування з його донькою, а тому суд вважає, що сторонам слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного спілкування позивача з дитиною. В ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача із дитиною буде перешкоджати нормальному її розвитку, у зв`язку з чим, суд дфйшов переконання, що їх спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання, зокрема, батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини. Суд погоджується із висновком Органом опіки про встановлення способу спілкування батькові, позивачу, у вихованні та спілкуванні з донькою наступним чином: кожної суботи та неділі з 12.00 до 13.00 з урахуванням у майбутньому шкільної, позашкільної зайнятості дитини та за її бажанням. На переконання суду, саме такий спосіб оптимально забезпечить здоровий духовний розвиток дитини, а також стійкий емоційний зв`язок між дитиною та батьком. Отже, позовну вимогу стосовно зобов`язання матері забезпечити спілкування дитини з батьком слід задовольнити. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача компенсації за моральну шкоду у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Вказаний висновок суду узгоджується із позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц. Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (вказаний висновок узгоджується із позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20). У постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду зазначила, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Суд звертає увагу, що позивач під час судового розгляду не довів заподіяння йому психологічного впливу, що призвів до погіршення його життя, а також не довів протиправність дій відповідачки, оскільки згідно з матеріалами справи та неодноразовими поясненнями відповідачки вона не перешкоджала спілкуватися позивачу із донькою. Після опитування дитини, проаналізувавши її відповіді на запитання щодо її спілкування з батьком та бажання це робити, суд дійшов висновку, що малолітня дитина (2018 року народження) в силу віку, психологічних, фізіологічних особливостей не спроможна на даний час в повній мірі забезпечити бажаний рівень та форму спілкування з батьком. Примушування дитини до бажаного рівня спілкування з батьком неприпустиме. У зв`язку з цим суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги стосовно стягнення з відповідачки на користь позивача компенсації за моральну шкоду у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень. Розподіл судових витрат Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, із відповідачки на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. Щодо судових витрат на професійну правову допомогу, про відшкодування яких наполягає позивач, суд зазначає таке. З урахуванням вимог статті 137 ЦК України, проаналізувавши умови Договору про надання правничої допомоги від 12 червня 2024 року № 30 (а.с.23), зміст платіжних інструкцій про оплату адвокатських послуг (а.с.21, 24, 28), а також обставини справи, документи, що містяться у матеріалах справи (зокрема, документи, що підготовлені адвокатом позивача в порядку підготовки до подання позову, тощо); підсумкове рішення у цій справі, суд дійшов висновку, що з відповідачки слід стягнути на користь позивача судові витрати на професійну правову допомогу у сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial