Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що з 26 листопада 2019 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 1 липня 2022 року. 5 серпня 2020 року вони (сторони) придбали житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки, які розташовані за цією ж адресою, площами 0,10 га, кадастровий номер 7423810100:01:034:0133, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, і 0,0327 га, кадастровий номер 7423810100:01:034:0134, яка призначена для ведення особистого селянського господарства. Вона (позивач) зверталася до відповідача з питанням добровільного вирішення питання щодо поділу спільного майна, але відповідач не погодився із запропонованими умовами. 4 грудня 2024 року, після отримання висновку експерта № 3409-3411/23-24 за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 17 вересня 2024 року, позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила: - поділити вищезазначені житловий будинок та земельні ділянки за варіантом № 1, запропонованим експертом, виділивши їй (позивачу), як співвласнику № 1, 55/100 частини будинку, прибудови в яку входять кухня 1-1 площею 11,3 кв. м, житлова кімната 1-2 площею 8,4 кв. м, ванна 1-4 площею 6,2 кв. м, «а» веранда 1-5 площею 8,1 кв. м, «а2» ганок; по надвірним будівлям та спорудам 1/2 частина сараю Б, П погріб під будівлею, 1/2 частину колодязя, 1/2 частину воріт з хвірткою, 1/2 частину огорожі; земельні ділянки площами 500 кв. м та 153 кв. м, які графічно зображені в Додатку 5 як багатокутник, заштрихований лініями синього кольору, межі та проміри між поворотними точками позначено на схемі, в тому числі сервітут 27 кв. м, позначений на кресленні рожевим кольором для проходу до хліва, будинку та колодязя другим співвласником; - визнати за нею право особистої приватної власності на виділену в натурі зазначену частину майна; - стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, зменшивши при цьому відповідачу розмір відшкодування судових витрат за відхилення від ідеальної частки співвласника 1, тобто позивача, у сторону збільшення, яке складає по вартості 18322,50 грн. У судове засідання позивач не з`явилася, її представник позовні вимоги, зазначені у заяві про збільшення розміру позовних вимог, підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, подав до суду письмові пояснення, в яких просив стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати, у тому числі витрати по сплаті судового збору з урахуванням доплаченої суми, витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн., витрати за проведення будівельно-технічної експертизи 29533,92 грн. та витрати, понесені на виготовлення землевпорядною організацією технічної документації по землі 4000 грн. У судове засідання відповідач не з`явився, його представник подав клопотання, в якому просив поділити майно за варіантом № 1, виділивши відповідачу майно, як співвласнику № 1, витрати за проведення експертизи розподілити порівну, оскільки позивачем на надано доказів відмови відповідача від проведення поділу. Представник відповідача зазначив, що розмір витрат позивача на правничу допомогу є необґрунтованим, а письмові пояснення, долучені до справи, не передбачені ЦПК України.\~ У поданих до суду заяві та клопотанні представники сторін просили розгляд справи проводити без їх участі. Суд розглядає справу у відсутності сторін за наявними у ній доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання після оголошення перерви у справі всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши думку представників сторін, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що з 26 листопада 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 1 липня 2022 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 22-24). З матеріалів справи (а.с. 7-9; 13-21) вбачається, що 5 серпня 2020 року за договорами купівлі-продажу, посвідченими приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А., сторонами було придбано: - житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 66,7 кв. м, житловою площею 31,2 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами: веранда «а», веранда «а1», ганок «а3», сарай «Б», погріб під будівлею «П», криниця «К», огорожа «№ 1,2», який розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер 7423810100:01:034:0133; - земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 7423810100:01:034:0133, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташована в [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею 0,0327 га, кадастровий номер 7423810100:01:034:0134, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована в [ADDRESS] . У судовому засіданні встановлено, що [ADDRESS] спочатку була перейменована на [ADDRESS] , а потім на вул. Антона Красевича. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про\~ практику\~ застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У судовому засіданні встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного сумісного майна за взаємною згодою, що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. По справі була проведена судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза, суду надано висновок експерта № 3409-3411/23-24 від 17 вересня 2024 року, яким визначено два варіанти поділу спірних: житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також земельних ділянок. Висновок експерта № 3409-3411/23-24 від 17 вересня 2024 року суд визнає належним доказом, оскільки він добутий відповідно до чинного законодавства, узгоджується з іншими доказами по справі. Ураховуючи те, що відповідач не подав своїх заперечень проти вимог позивача, не обґрунтував вимогу про те, що саме йому необхідно виділити майно, зазначене у варіанті поділу № 1, як першому співвласнику, враховуючи те, що відповідач фактично у спірному будинку не проживає та ним не користується, не надав доказів про намір вселитися у будинок та користуватися ним, суд вважає за доцільне поділ житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також земельних ділянок, провести саме по варіанту № 1, який просить позивач, із стягненням з позивача на користь відповідача грошової компенсації за отримання надлишку при розподілі житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Частинами 1 та 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У судовому засіданні встановлено, що позивач понесла судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 3449,95 (1074+2375,95) грн., витрати за проведення по справі судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи у розмірі 29533,92 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн., що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України», п. 80 рішення у справі «Двойних проти України», п. 88 рішення у справі «Меріт проти України»). На підтвердження суми витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 грн. представник позивача адвокат Кушнеренко Є.Ю. подав до суду: договір про надання правової допомоги № 35 від 5 лютого 2025 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 35 від 5 лютого 2025 року на суму 15000 грн., акт виконаних робіт від 11 лютого 2025 року за договором про надання правової допомоги від 5 лютого 2025 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер серії СВ № 1115920. Дослідивши документи та враховуючи предмет спору, суд приходить до висновку, що вартість витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн., що заявлена до стягнення з відповідача на користь позивача, є завищеною. Суд враховує складність справи та обсяг виконаних адвокатом Кушнеренком Є.Ю. робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг зазначених адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторони та приходить до висновку про необхідність часткового стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, а саме у розмірі 2000 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат у розмірі 4000 грн. за послуги землевпорядної організації по виготовленню технічної документації, то суд їх до уваги не приймає, оскільки зазначені витрати до судових витрат не відносяться. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору розмірі 3449,95 грн., витрати за проведення по справі судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи у розмірі 29533,92 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Цивільним процесуальним законодавством України не передбачено зменшення розміру відшкодування судових витрат за рахунок інших сум, які за результатом розгляду справи підлягають стягненню з однієї сторони на користь іншої.

Outcome: approved