Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

4 лютого 2025 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів\~на утримання\~неповнолітньої дитини дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 1 січня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] зазначала про те, що з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, що був розірваний 20 лютого 2024 року. З відповідачем мають неповнолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає, хоч зобов`язаний надавати таку допомогу. У зв`язку з здійсненням постійного догляду за дочкою вона не має змоги працевлаштуватися. Їй відомо, що відповідач проходить військову службу у лавах ЗСУ, інших утриманців не має, а тому може надавати допомогу на утримання дитини. З вказаних підстав, у позовній заяві позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 1 січня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття. На розгляд справи позивач [PERSON] не з`явилась, подала до суду заяву в якій просила розгляд справи провести за її відсутності, зазначивши про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 33). Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнали частково. Відповідач погодився сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 1 січня 2025 року. Вважає, що розмір аліментів, який просить стягнути позивач, а саме: частка від його заробітку (доходу) буде значно завищеним та не відповідатиме фактичним витратам позивача на утримання дитини, оскільки за час спільного проживання витрати на дитину в середньому становили 4000,00-5000,00 гривень в місяць. Він несе військову службу, отримує заробітну плату, а частка від його заробітку, як аліменти на утримання дитини, буде досить високим розміром аліментів і таку суму аліментів позивач не витрачає на утримання дитини. Відповідач [PERSON] також пояснив, що викладені позивачем у позовній заяві обставини про те, що він не надає допомоги на утримання дитини не відповідають дійсності. Ним з лютого по грудень 2024 року перераховано позивачці 275000,00 гривень. У вересні 2024 року між ним та позивачкою було досягнуто домовленості про щомісячну сплату ним аліментів на утримання дитини в сумі 10000,00 гривень, яка регулярно сплачується ним і по даний час. Кожного разу, перебуваючи у щорічній відпустці, він проводив час зі своєю дитиною. Надавати допомогу на утримання дитини буде і надалі. [PERSON] зазначив також, що у 2024 році позивач з його допомогою придбала у власність квартиру в м. Подільськ Одеської області. Крім того, у 2024 році він безоплатно передав позивачці в користування автомобіль. Вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про достатнє матеріальне становище позивачки та їхньої неповнолітньої дитини. Потреба дитини у постійному догляді з боку позивачки не підтверджується жодними доказами. З березня 2023 року він перебуває в лавах ЗСУ, за цей час стан його здоров`я погіршився. Частина отримуваного ним грошового забезпечення спрямовується на облаштування місць тимчасового розміщення та проживання. При визначенні розміру аліментів відповідач [PERSON] просив також врахувати, що на його утриманні перебуває мати [PERSON] , 1951 року народження, яка у зв`язку з досягненням пенсійного віку та за станом здоров`я, оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи, також потребує матеріального забезпечення. Про вказані обставини відповідач також повідомив у своєму відзиві до якого додав копії документів на підтвердження зазначених обставин. Суд, заслухавши відповідача, його представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позовних вимог про стягнення аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 1 січня 2025 року тадо досягнення дитиною повноліття, не встановлено. Ч. 1 ст. 82 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В ході розгляду справи судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. В ході розгляду справи сторони (їх представники) інших заяв та/чи клопотань до суду не подавали. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 4), встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьком вказаний [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Отже, сторони по справі є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Неповнолітня [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~проживає з\~матір`ю [PERSON] \~(позивачем\~по справі). Вказані обставини під час розгляду справи були визнані відповідачем, а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, оскільки сумнівів у достовірності таких обставин немає. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.\~141 Сімейного кодексу\~України (далі\~-\~СК України)\~ мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. В силу вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, аліменти з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] за її вибором на утримання неповнолітньої дитини в частці від доходу батька дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , що на час розгляду справи становить 1281,50 гривень. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] є військовослужбовцем, отримує постійний, регулярний дохід. З пояснень відповідача [PERSON] встановлено, що витрати на дитину сторін по справі складали 4000,00-5000,00 гривень на місяць. З пояснень\~відповідача [PERSON] та наданих ним до суду копій платіжних інструкцій ПриватБанку за період з лютого 2024 року по лютий 2025 року встановлено, що відповідач щомісячно надсилав позивачці кошти, зокрема: 21 лютого 2024 року в сумі 20000,00 гривень, 21 березня 2024 року - 45000,00 гривень (призначення: на квартиру), 25 квітня 2024 року - 40000,00 гривень (призначення: на квартиру), 23 травня 2024 року - 20000,00 гривень, 21 червня 2024 року - 80000,00 гривень, 1 вересня 2024 року - 20000,00 гривень (призначення платежу: аліменти [PERSON] липень-серпень), з 13 вересня 2024 року по 11 лютого 2025 року по 10000,00 гривень щомісячно (призначення платежу: аліменти [PERSON] ). За таких обставин, враховуючи те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на обох батьків, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 1 січня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття. Позивачем [PERSON] жодними належними доказами не обґрунтовано необхідність стягнення аліментів з відповідача [PERSON] в розмірі 1/4 частки від його доходу (заробітку). Разом з тим, посилання позивача [PERSON] у позовній заяві на небажання відповідача добровільно надавати кошти на утримання дитини, спростовані наданими відповідачем доказами. При визначенні\~розміру аліментів,\~суд також\~враховує те,\~що відповідач [PERSON] регулярно у добровільному порядку надає кошти позивачці [PERSON] на утримання їхньої неповнолітньої дитини в розмірі, що перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, між сторонами виник спір щодо розміру аліментів, необхідного на утримання дитини. При цьому, суд вважає, що вказаний розмір аліментів (1/6 частка заробітку (доходу) відповідача), не буде завищеним чи заниженим в нинішніх умовах проживання, а також з урахуванням віку дитини сторін по справі, її потреб, обов`язку обох батьків матеріально забезпечувати дитину, та не буде таким, що створить відповідачеві додаткові труднощі матеріального характеру. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у зв?язку з розглядом цієї справи в розмірі 1211,20 гривень, з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року (з наступними змінами) щодо встановленого мінімального розміру судового збору за подання до суду позовів майнового характеру та того, що на час подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору. Підстав для\~звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У позовній заяві, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на положення ст.ст. 180-182, 184 СК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обгрунтованим. Відповідно до ст.ст. 180-182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 141, 258,\~259,\~265,\~268, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: partial