Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

05.09.2023 року на розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій позивач [PERSON] в особі представника адвоката Смаля О. П. просив стягнути заборгованість по заробітній платі, вихідній допомозі при звільненні, боргу за компенсацію вартості невиданого соціального вугілля, боргу по виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності, середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди та судових витрат. Ухвалою суду від 15.09.2023 року порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді); розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 64-65). За клопотанням представника відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» - Ященко А. В. вказані вище позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» в справі № 235/725/23 були роз`єднані в декілька проваджень. Позовні вимоги\~про стягнення вихідної допомоги при звільненні вперше на пенсію у розмірі трьох середньомісячних заробітків; про стягнення боргу по виплатах допомоги по тимчасовій непрацездатності; про відшкодування моральної шкоди; про стягнення понесених судових витрат за надання правничої допомоги на користь позивача [PERSON] були виділені в окреме провадження №2/235/360/24 з єдиним унікальним номером справи №235/725/23. Рішенням Вищої ради\~правосуддя № 74 від 29.08.2024 територіальна підсудність судових справ Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з 02.09.2024 визначено за Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 09 грудня 2024 року в провадження судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Кузнєцової А.С. було передано вищезазначену цивільну справу. Ухвалою суду від 17.12.24 року вказану справу було прийнято до провадження та призначено судовий розгляд на 10 лютого 2025 року. 20.12.2024 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог. В уточнених позовних вимогах представник позивача просив суд: -стягнути з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь позивача одноразову допомогу при звільненні вперше на пенсію у розмірі чотирьох середньомісячних заробітків на загальну суму 126\~807,12 гривень; -стягнути з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь позивача суму 44\~010,96 гривень борг по виплатах допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 30 вересня 2022 року по 23 січня 2023 року; -стягнути з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 116\~802 гривень; -стягнути з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 16\~933 гривень за надання правничої допомоги і сплату судового збору. Позов мотивовано тим, що [PERSON] в період часу з 01.04.2015 року по 23.01.2023 року перебував в трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська», звільнений з посади гірника по ремонту гірничих виробок 4 розряду з повним підземним робочим днем в шахті на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію). З часу припинення трудових відносин всупереч ст. 116 КЗпП України, відповідачем своєчасно, не надано остаточного розрахунку, не виплачені належні суми одноразової грошової допомоги при звільненні вперше на пенсію у розмірі чотирьох середньомісячних заробітків, борг по виплатах допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 30 вересня 2022 року по 23 січня 2023 року, що спричинило позивачу значні моральні страждання, які спричинені в не проведенні своєчасного розрахунку належних сум при звільнені, оскільки від його заробітку залежали всі члени його сім`ї, які за час затримки були позбавлені засобів для існування. На підтвердження заявленої моральної шкоди представником надано відповідний розрахунок суми (а. с. 2-6, 109-117). Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» Ященко А. В. (згідно довіреності) в порядку ст. 278 ЦПК України подала відзив на позовну заяву згідно якого частково визнала позовні вимоги [PERSON] , а саме в частині стягнення допомоги по непрацездатності в сумі 885,94 гривень. В іншій частині позов не визнала з наступних підстав. Так відповідач в повному обсязі не визнає вимоги позивача щодо стягнення на його користь одноразової допомоги при звільненні вперше на пенсію у розмірі трьох середньомісячних заробітків у розмірі 97\~423,20 гривень, скільки в розрахунковому листі з січень, який отримав позивач, розмір вихідної допомоги становить 95\~105,34 гривень. Тобто, ця сума є безспірною і позивач був належним чином повідомлений про її нарахування 17 лютого 2023 року, вже після звільнення 23.01.2023 року, коли перебував на території підприємства. Тому із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду з місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Таким чином, на думку відповідача, позивач пропустив тримісячний строк передбачений на звернення до суду для вирішення трудового спору, тому вимоги щодо виплати вихідної допомоги не підлягають задоволенню. До того ж, відповідно п. 8.10 Колективного договору вказана виплата проводиться за рахунок коштів прибутку підприємства, а враховуючи, що у відповідача на підприємстві відсутній прибуток на момент звільнення позивача, то в нього відсутнє право на стягнення одноразової вихідної допомоги при звільненні на пенсію. Сумуючи, вищевикладене, а саме 1) пропуск тримісячного строку для звернення до суду; 2) відсутність права на вихідну допомогу у зв`язку з відсутністю прибутку у підприємства; 3) невірного розрахунку середнього заробітку для визначення розміру вихідної допомоги; 4) наявності у вихідній допомозі сум податків та зборів, відповідач вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню. В частині допомоги по тимчасовій непрацездатності відповідач частково визнає позовні вимоги, лише за шість днів непрацездатності. Позивач вказав період з 30.09.2022 року по 23.01.2023 року в кількості 46 днів, у розмірі 44\~010,96 гривень. Починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або встановлення МСЕК інвалідності допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується уповноваженим органом управління. Відповідно, позивач намагається покласти обов`язок сплати усього періоду тимчасової непрацездатності на відповідача, що суперечить закону. Позивач тричі втрачав працездатність упродовж 2022 року та один раз у 2023 році, а саме: 1) з 30.09.2022 року по 04.10.2022 року 5 к.д.; 2) 23.11.2022 року по 06.12.2022 року 14 к. д.; 3) з 08.12.2022 року по 19.12.2022 року 12 к. д.; 4) з 09.01.2023 року по 23.01.2023 року 15 к. д.. Позивачу здійснено нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності за перші п`ять днів кожної тимчасової непрацездатності, за які повинно проводити виплати, виходячи з мінімальної заробітної плати на відповідний період: 1 859,46 гривень виплачені 22.11.2022 року; 2 885,94 гривень виплачені 28.03.2023 року; 3-885,94 гривень виплачені 28.03.2023 року; 4- 885,94 гривень на теперішній час не виплачена. Тому, відповідач визнає позовні вимоги позивача лише в розмірі 885,94 гривень за період з 09.01.2023 року по 13.01.2023 року. Решта позовних вимог, на думку відповідача суперечить законодавству. Щодо відшкодування моральної шкоди, відповідач в повному обсязі не визнає ці позовні вимоги, виходячи з наступного. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Однак, позивач звільнився з підприємства відповідача за власним бажанням, тобто розірвав трудові відносини з відповідачем за власним волевиявленням, а тому втратив джерела доходу за власною ініціативою і його ніхто не спонукав до таких дій. Крім того, позивач має дохід від пенсійного забезпечення і не позбавлений права на укладання інших трудових договорів та отримувати кошти для забезпечення своїх життєвих потреб. Крім того, всі члени сім`ї позивача є повнолітніми і мають змогу самостійно заробляти собі на життя. Його мати є пенсіонером та користується правом на державне пенсійне забезпечення за віком чи на інших підставах. Тому позивач не має обов`язку утримувати або матеріально допомагати членам своєї сім`ї. Їх утримання є його самостійним волевиявлення. Однією з підстав настання відповідальності за спричинену моральну шкоду є наявність протиправної поведінки з боку відповідача, та його вини. Із вищевикладених обставин із боку відповідача відсутня протиправна поведінка, яка би призвела до виникнення у позивача моральних страждань. Щодо позивних вимог у частині стягнення понесених позивачем судових витрат в сумі 15\~000 гривень, відповідач визнає їх частково, а саме в розмірі 3\~500 гривень, який необхідно розділити між сторонами, відповідно до заявлених вимог. Виходячи з конкретних обставин справи та процесуальних критеріїв розгляду, відповідач вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу адвоката завищеним, оскільки не відповідає вимогам критеріям обґрунтованості та розумної необхідності, а тому має бути зменшеним та розподілу між сторонами. Відповідь на відзив позивачем та його представником не надавався. Відзивом на уточнені позовні вимоги позивача, відповідач також не відреагував. Представник позивача адвокат Смаль О. П. подав заяву про проведення судового розгляду без його участі, а також без участі позивача та постановити рішення на підставі наданих доказів. Уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а. с. 120-121). Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» в судове засідання не з`явився, про день та час проведення судового засідання повідомлений шляхом сповіщення СМС повідомленням та надісланням листа на електронну адресу підприємства (а.с.107,108). З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, відзив відповідача, як підстава для часткового задоволення позовних вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Згідно записів в трудовій книжці серійний номер [NUMBER] [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська»: - 01.04.2015 року прийнятий гірничим робочим по ремонту гірничих виробок підземним 4 розряду з повним підземним робочим днем в шахті; - 23.01.2023 року - звільнений за ч. 1 ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком (а.с.10-14). Спірні відносини між сторонами виникли з підстав того, що при звільненні позивача розрахунок з ним своєчасно не проведено. Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Аналіз норм ст. ст. 47, 116 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, тощо) належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Така правова позиція викладена в поставах Верховного Суду України № 6-1395цс16 від 26.10.2016 року, № 6-788цс16 від 14.12.2016 року, № 6-2912цс16. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом з урахуванням вказаної норми надається оцінка доводів позивача в частині обґрунтування вимог про стягнення з відповідача не виплачені належні суми одноразової грошової допомоги при звільненні вперше на пенсію у розмірі чотирьох середньомісячних заробітків, борг по виплатах допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 30 вересня 2022 року по 23 січня 2023 року. 16.08.2023 року [PERSON] не дочекавшись виплати належних сум і будь якої інформації щодо часу виплати, письмово звернувся до відповідача із вимогою провести розрахунок по всім належним виплатам після звільнення і надати розрахунок заборгованості. 21.08.2023 року відповідач надав відповідь з №01/11-2023 на цей лист з відмовою провести розрахунок і надати відомості про заробітну плату і заборгованість, що суперечить ст. 110 КЗпП і ст. 30 Закону України «Про оплату праці» - при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. З матеріалів справи вбачається, згідно з колективним договором ДП «ВК «Краснолиманська», що був наданий відповідачем на вимогу суду, у пункті 8.10. передбачено, що при стажі роботи в галузі понад 25 років чоловікам виплачується одноразова допомога у розмірі чотирьох середньомісячних заробітків. Обчислення середньомісячної заробітної плати для виплати цієї допомоги здійснюється у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Відповідачем надано розрахункові листи за листопад та грудень 2022 року і довідку про розрахунок середнього заробітку, який становить 31\~701,78 гривень на місяць, тому одноразова допомога по виходу на пенсію становить 126\~807,12 гривень, виходячи з розрахунку 31\~701,78х4 місяці. Вказані розрахунки, надані представником позивача адвокатом Смалем О. П. не спростовані представником відповідача, а тому підлягають задоволенню. Судом встановлено, що згідно наказу ДП «ВК «Краснолиманська» № 160/к від 23.01.2023 року [PERSON] звільнений з посади гірника по ремонту гірничих виробок 4 розряду з повним підземним робочим днем в шахті, за ч. 1 ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком (а.с. 11-15). Відповідно до\~положень ст.\~116\~КЗпП України сума належних виплат (складові нарахованого заробітку) мала бути виплачена [PERSON] роботодавцем ДП «ВК «Краснолиманська» в день звільнення 23.01.2023 року. Щодо строку стоку для звернення до суду з цим позовом, то суд вважає його таким, що не пропущений, оскільки відповідачем своєчасно не проведено розрахунок з позивачем, а тому розрахунок проводиться з моменту пред`явлення відповідної вимоги. Стосовно боргу по виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності судом встановлено, шо відповідно до п. 3 Порядку Постанови Кабінету Міністрів України №1266 розрахунок проводиться із суми 956,76 гривень. Ця сума відповідає вимогам п. 2 абз 2 Порядку і у розрахунку на місяць не повинна перевищувати розміру максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. До вересня 2022 року ця сума становила 97\~500 гривень. З жовтня 2022 року це вже 100\~500 гривень на місяць. Згідно звітності відповідача, яка відображена в формі ОК-7 В особистому кабінеті позивача ПФУ вбачається, що відповідач не сплачував ЕСВ за період з квітня 2022 року, що суттєво вплинуло на розрахунок сум і суперечить вимогам Порядку. У відповідності до п. 32 Порядку Постанови КМУ №1266 середня заробітна плата для розрахунку допомоги по вагітності та пологах і допомоги по тимчасовій непрацездатності, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється роботодавцем на підставі відомостей, що включаються до звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що подаються до ДФС. Відповідно, розрахунок боргу по виплатах допомоги по тимчасовій непрацездатності становить: 31 день за 2022 рік + 15 днів 2023 року = 46 днів непрацездатності х 956,76 гривень /день = 44010,96 гривень. Вказані розрахунки, надані представником позивача адвокатом Смалем О. П. визнані відповідачем частково на суму 885,94 гривні, тобто за п`ять днів періоду з 09.01.2023 року по 13.01.2023 року. Суд не бере до уваги заперечення відповідача в цій частині позову, оскільки відповідач не сплачував внески, як передбачено Порядком, що суттєво вплинуло на нарахування допомоги позивачу по тимчасовій непрацездатності. Ця обставина сталася не з провини позивача, а тому нарахування мають бути стягнуті в заявленому обсязі. Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум; в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно пункту 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу вказано, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці. Щодо заявленої позивачем відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідач позбавив позивача [PERSON] гарантованого Конституцією України права на можливість заробляти собі та своїй родині на життя. Вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань, в результаті чого він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя, що негативно впливає на стан його здоров`я. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Свої страждання і розмір понесеної нематеріальної шкоди підтверджуються наданими документами про наявність впродовж тривалого часу заборгованості по заробітній платі, також наданими документами підтверджується, що у позивача є дружина та син, які знаходяться на його утриманні, і для врегулювання життя не тільки свого, а і життя своєї родини він повинен був докладати додаткових зусиль, що також спричинило моральні страждання. Від заробітку позивача залежать члени його родини і близькі родичі, утримувати яких він повинен і зобов`язаний, а також зобов`язаний допомагати їм матеріально, і до порушення його прав, він разом із своїми рідними розраховували на ці кошти. [PERSON] мешкає разом зі своєю дружиною [PERSON] , [INFO] , яка за для збереження свого життя і здоров`я, а також здоров`я і життя дітей звільнитись з постійного місця роботи і евакуюватись до Латвії, разом з нею діти: син [PERSON] , [INFO] , не працює свого прибутку не має, зараз навчається в Латвії в Рижському технічному університеті, донька [PERSON] , [INFO] , не працює не має свого прибутку, продовжує навчання в Національному КПІ. Також матір Позивача - [PERSON] , [INFO] (70 років), мешкає разом з [PERSON] за місцем реєстрації: [ADDRESS] , за віком вже є пенсіонером, вдова, її чоловік помер, має вікові захворювання, у зв`язку з чим також розраховувала на допомогу сина, але у зв`язку з порушенням прав і затримкою виплати коштів відповідачем, позивач був змушений навпаки залежати від допомоги своєї непрацездатної матері. Розрахунок моральної шкоди законодавством не передбачений, але за усталеною практикою Верховного суду представник позивача навів розрахунок моральної шкоди: Прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років у 2023 року = 2833 грн., на працездатних осіб 2684 грн. на міс. х 3 працездатні особи родини позивача = 8052 грн. на міс.; Для особи яка втратила працездатність 2093 грн. на міс. Загалом прожитковий мінімум складає 12978 грн. на місяць на всю родини. За період затримки розрахунку це з січня 2023 року включно 9 місяців. На момент подання уточнення до позову 19.12.2024 року складає 8 12978 Х 9 = 116802 грн. Тому, посилаючись на положення ст. 237-1 КЗпП України, позивач просить відповідача відшкодувати моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 116802 гривень. Даючи оцінку розрахунку моральної шкоди, наданої представником позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення цієї частини позовних вимог в сумі 50\~000 гривень, виходячи з мотивів, наведених представником відповідача, які суд вважає слушними. А саме, всі члени сім`ї позивача на момент винесення рішення є повнолітніми та працездатними, а тому не позбавлені права заробляти собі на життя, та не можуть залежати тільки лише від коштів позивача. Мати позивача є особою пенсійного віку, але має державне пенсійне забезпечення, що можливо, і не є достатнім для забезпечення всіх потреб, але не може стати причиною для моральних страждань позивача. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, у тому числі витрат на правничу допомогу, сума яких складає 15 000 гривень. На обґрунтування заявленої вимоги до матеріалів позовної заяви долучено: -копію договору про надання правової допомоги від 18.08.2023 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Смалем О. П. (а.с. 32); -копію ордеру Серії АН № 1583684 на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Смалем О. П. від 19.12.2024 року (а.с. 118); -кошторис від 18.08.2023 року, згідно якого: консультація по договору 1000 гривень, витребування, підбір аналіз доказів і законодавства 5000 гривень, складання позовної заяви і подання документів 6000 гривень, представництво інтересів позивача у суді першої інстанції - 8000 грн., загальна сума 15 000 грн. (а.с. 33); -копія квитанції до прибуткового касового ордера №41 від [PERSON] на підставі договору про надання правничої допомоги від 18.08.23 року (а.с. 34); -інформаційне повідомлення про зарахування коштів відсутнє. Суд, надаючи оцінку вказаним доказам, зазначає наступне. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником відповідача подано заперечення щодо повного задоволення цієї частини позовних вимог. Частково визнано вимогу в розмірі 3\~500 гривень, які просив розділили між сторонами відповідно до розміру задоволених вимог. Суд відхиляє ці заперечення відповідача та вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки адвокатом надано кошторис, який на погляд суду, є обґрунтований, враховуючи складність справи, яку було відкрито на підставі першочергової позовної заяви, поданої представником. В подальшому позовні вимоги були роз`єднані на три окремі справи, і в усіх трьох справах представник позивача, адвокат Смаль О. П., здійснював представництво в суді особисто, витребував докази, надавав письмові заяви. На переконання суду, розмір витрат на професійну правову допомогу, що підлягає присудженню до стягнення на користь позивача, складає 15 000 гривень і такий розмір буде відповідати принципу співмірності виконаній роботі адвоката з позиції об`ємності та часу, об`єктивно потрібного для надання позивачеві послуг юридичного супроводження цієї справи. Судові витрати, безпосередньо пов`язані з правничою допомогою\~адвоката, підлягають віднесенню на рахунок відповідача, що узгоджується зі ст. 141 ЦПК України. Суд, розглянувши справу, вирішивши питання, які відповідно до статті 264 ЦПК України підлягають з`ясуванню при ухваленні рішення, - Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані сторонами докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону в розумінні їх належності та допустимості, розглянувши справу, вирішивши питання, які відповідно до статті 264 ЦПК України підлягають з`ясуванню при ухваленні рішення, присуджує до стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь [PERSON] одноразову допомогу при звільненні вперше на пенсію у розмірі чотирьох середньомісячних заробітків на загальну суму 126\~807,12 гривень; виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 30 вересня 2022 року по 23 січня 2023 року в розмірі 44\~010,96 гривень; відшкодування моральної шкоди в розмірі 50\~000 гривень; понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 15\~000 гривень, в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивач [PERSON] , в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат за позовні вимоги розглянуті судом в цьому рішенні, тому передбачений п. п. 2, 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з ДП «ВК «Краснолиманська» - 518,48 гривень, пропорційно стягнутої суми моральної шкоди (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду). На підставі вищевикладеного, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 2, 19, 44, 47, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial