Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТО\~«ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ\~МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі АТ "ПУМБ") звернулось з позовом до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 79\~443,17 грн. та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі кредитного договору № 2001211926601 відповідачу видано кредитну карту з встановленим кредитним лімітом у сумі 3000 грн., який в подальшому було збільшено до 44500 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, в результаті чого виникла заборгованість, станом на 21.08.2024 складає 79443.17 (сімдесят дев`ять тисяч чотириста сорок три гривні 17 копійок) грн., з яких: - 44499.7 грн. заборгованість за кредитом; - 34943.47 грн. заборгованість процентами;- 0 грн. заборгованість за комісією, у зв`язку з чим позивач просить стягнути суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 08 жовтня 2024 року провадження по справі відкрите, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 20.11.2024 від представника відповідача Рикуна А.В. через систему «Електронний суд» надійшов відзив, в якому представник відповідача в задоволенні позовних вимог просив відмовити.В обґрунтування заперечень зазначив, що зміст Заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не містить відомостей про узгодження сторонами кредитного договору розміру процентів і Відповідач заперечує факт належного їх погодження, Відповідач вважає що розмір процентів за користування кредитними коштами не погоджений між сторонами і відповідно позовна вимога про стягнення заборгованості за процентами в сумі 34 943,47 гривень є в повній мірі безпідставною, та такою що не може підлягати задоволенню в зв`язку з її недоведеністю.Крім того, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Також, представник відповідача зазначив , що надана Позивачем Виписка по особовому рахунку за період з 28.12.2018 по 21.08.2024 не може являтись допустимим доказом, так як не містить підпису уповноваженої особи банку та печатки банку, відповідно позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом не підтверджені первинним документами, складеними відповідно до вимог закону. 06.11.2024 від представника позивача через Електронний кабінет надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що відповідач власноруч підписав заву на приєднання та паспорт споживчого кредиту, де узгоджено усі істотні умови договору споживчого кредиту. Протягом дії договору відповідач користувався кредитними коштами, здійснював операції покупки, отримував готівку в терміналах, поповнював картку. і не звертався до банку щодо незгоди з умовами збільшення кредитного ліміту. Наданий Розрахунок заборгованості Банк вважає належним та допустимим доказом із врахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 14.07.2020 року по справі № 367/4970/13-ц, постанові від 08.07.2020 року по справі №464/4985/15-ц, постанові від 02.07.2020 року по справі №753/16745/15-ц. Ухвалою суду від 21 січня 2025 року зобов`язано позивача Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» у строк до 15 лютого 2025 року надати суду оригінали заяви № 2001211926601 від 28.12.2018 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Паспорту споживчого кредиту, які підписані [PERSON] 28.12.2018. 28 січня 2025 року позивачем було надано суду оригінали заяви № 2001211926601 від 28.12.2018 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Паспорту споживчого кредиту, які підписані [PERSON] 28.12.2018. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак безпосередньо в позові зазначив про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову. У вступному слові представник відповідача Рикун А.В. в задоволенні позову просив відмовити з підстав зазначених у відзиві. Суд, вислухавши вступне слово представника відповідача , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оглянувши оригінали заяви № 2001211926601 від 28.12.2018 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Паспорту споживчого кредиту, які підписані [PERSON] [INFO] , приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першої\~статті 2\~ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі \~статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою\~статті 15 Цивільного кодексу України\~(далі \~ЦК України) встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 28 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до Публічного акціонерного товариства\~«Перший український міжнародний банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство\~«Перший український міжнародний банк» із Заявою № 2001211926601 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого, Банк надав відповідачу кредит на загальні споживчі цілі шляхом відкриття на ім`я\~ [PERSON] \~поточного рахунку № [NUMBER] у гривнях та надано кредитну картку, встановлено на поточний рахунок кредитний ліміт у сумі 3 000,00 грн, який пізніше було підвищено до 44 500,00 грн, з процентною ставкою 47,88% річних, строком відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в залежності від типу Кредитної картки. В заяві зазначено орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, та інші платежі) 12577,86 грн (розрахунок здійснено за умови виникнення заборгованості у розмірі 10000,00 грн та наступним її погашенням зі строком 12 місяців рівними платежами). Виконання Банком свого обов`язку з перерахування [PERSON] кредитних коштів стверджується випискою з особового рахунку. Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконує. Відповідно до розрахунку, наданого банком, заборгованість\~ [PERSON] \~за кредитним договором №2001211926601 від\~28 грудня 2018 року\~станом на 21 серпня 2024 року становить 79\~443,17 грн, з них: 44\~499,70 грн заборгованість за кредитом; 34943,47 грн заборгованість по процентам; 0 грн заборгованість за комісією. Банк виконав свої зобов`язання перед позичальником, надавши кредит в обумовленому розмірі, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача. З виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що\~ [PERSON] \~отримала кредитні кошти і користувалася ними, однак своєчасно банку їх не повертала, у зв`язку з чим станом на 21 серпня 2024 року у неї перед банком виникла заборгованість по кредитному договору №2001211926601 від\~28 грудня 2018 року\~ \~в розмірі 79\~443,17 грн, з них: 44\~499,70 грн заборгованість за кредитом; 34943,47 грн заборгованість по процентам; 0 грн заборгованість за комісією . З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено письмову вимогу (повідомлення) 22 серпня 2024 року за вих. №КНО-44.2.2/482 з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 79433,17 грн протягом тридцяти днів з моменту отримання даної вимоги. В зазначений строк відповідач заборгованість не погасив. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі N 572/1169/17 (провадження N 61-684св18) вказано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку\~АТ "Перший Український Міжнародний Банк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~ статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Оскільки відповідачем підписано заяву № 2001211926601 від 28.12.2018\~про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту, які містять відомості про розмір кредитного ліміту, розмір встановлених процентів, строк кредитування, порядок погашення заборгованості, то сторонами погоджено істотні умови договору, зокрема розмір кредиту, розмір процентів за користування кредитом, порядок погашення заборгованості, тощо. Вказаним спростовуються доводи представника відповідача про те, що банк не дотримався вимог, щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачем цих умов. Звертаючись до суду, банк наголошував на тому, що\~ [PERSON] 28 грудня 2018 року, \~підписавши кредитний договір №2001211926601, відповідно погодила умови надання кредитних коштів, порядок їх користування та повернення. Зібрані докази вказують на те, що між АТ «ПУМБ» та\~ [PERSON] укладено договір про комплексне банківське обслуговування, в рамках якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Заява №2001211926601 від\~28 грудня 2018 року\~підписана працівником АТ «ПУМБ» та відповідачем , яка містить умови кредитування, що свідчить про укладення сторонами договору у письмовій формі. Ця заява містять відомості про розмір кредиту, строк кредитування, відсоткову ставку 47, 88% річних, розмір щомісячних платежів, що свідчить про узгодження між сторонами умов договорів. Вищевказаний кредитний договір укладений між відповідачем та відповідною фінансовою установою, який містить суму основного зобов`язання, відсотки за користування кредитними коштами та строки їх повернення та нарахування. Відповідачем не спростовувався факт укладення згаданого договору та отримання коштів, які у ньому зазначені. Суд звертає увагу на те, що кредитний договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. Відповідачем обставини підписання кредитного договору не заперечуються. Відтак, доводи представника відповідача про те, що позивачем не доведено факту укладення договору з відповідачем та виникнення між ними зобов`язальних правовідносин спростовуються матеріалами справи. З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача простроченої заборгованості за кредитним договором станом на 21 серпня 2024 року. Посилання у відзиві на те, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позові, не містить печатки та підпису уповноваженої особи , а отже не є належним доказом заборгованості, суд розцінює критично. З наданого банком розрахунку заборгованості станом на 21 серпня 2024 року за кредитним договором 2001211926601 від 28.12.2018 заборгованість становить 79\~443,17 грн, з них: 44\~499,70 грн заборгованість за кредитом; 34\~943,17 грн. заборгованість по процентам; 0 грн заборгованість за комісією, що також підтверджується розрахунком заборгованості. Також зазначені суми заборгованості відображені у виписці по особовому рахунку\~ [PERSON] , яка є первинним бухгалтерським документом. Із наданих позивачем доказів, зокрема виписки за особовим рахунком клієнта вбачається, що\~ [PERSON] користувалася кредитними коштами шляхом отримання готівки, розраховувалася ними за товари та послуги, а також здійснювала повернення кредитних коштів позивачу. Всі ці дії свідчать про те, що відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними з частковим поверненням. Також, останнім здійснювалось погашення заборгованості . У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі N 554/4300/16-ц вказано, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року N 254 виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій. Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75. Отже, надані позивачем розрахунок і виписка з особового рахунку відповідача, є належними та допустимими доказами в справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, зокрема баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитом, а розрахунок заборгованості відображає суми сплаченого як основного боргу, так суми сплачених щомісячних процентів. Також, суд зауважує , що наданий суду Розрахунок заборгованості сформований в системі «Електронний суд» скріплений власним електронним підписом представника позивача, що спростовує доводи представника відповідача щодо недопустимості зазначеного доказу через відсутність на ньому печатки банку та підпису уповноваженої особи. Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного банком розміру заборгованості та контррозрахунку відповідачем не надано. Оскільки відповідачем підписано заяву\~№ 2001211926601 від 28.12.2018 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту, які містять відомості про розмір кредитного ліміту, розмір встановлених процентів, строк кредитування, порядок погашення заборгованості, то сторонами погоджено істотні умови договору, зокрема розмір кредиту, розмір процентів за користування кредитом, порядок погашення заборгованості, тощо. Вказаним спростовуються доводи представника відповідача про те, що банк не дотримався вимог, щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачем цих умов. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що є підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь АТ "ПУМБ", яка складається із фактично отриманих та не повернутих грошових коштів та погоджених сторонами відсотків. Також, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved