Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

Позиції сторін ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» у грудні 2024 року звернулося до суду із указаним позовом, який мотивувало тим, що 06.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений договір позики № 75893694, за яким останній не виконав обов`язку щодо повернення позики. 19.11.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу № 1911, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» передало (відступило) ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»\~ за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників №3 від 19.11.2021, зокрема до [PERSON] на суму 50820,00 грн, з яких: 15000,00 грн\~сума заборгованості за основною сумою боргу; 35820,00 грн\~сума заборгованості за відсотками. Також, 03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» був укладеного договір факторингу № 030423-ФК, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» передало (відступило) ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників № б/н від 03.04.2023, зокрема до [PERSON] на зазначену вище суму заборгованості. Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за договором позики № 75893694\~ від 06.07.2021 у розмірі 50820,00 грн. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», ні на рахунки попередніх кредиторів. У зв`язку з наведеним, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за кредитними договором у загальному розмірі 50820,00 грн, понесені судові витрати по справі, а також витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн. У відзиві відповідач вказав, що договір факторингу було укладено до виникнення первинних кредитних правовідносин між відповідачем та попереднім кредитором. Також відповідач указав, що позивачем нараховується денна кредитна ставка більша, ніж передбачено чинним законодавством, а повинна бути на рівна 1% відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». 23.01.2025 позивач подав відповідь на відзив, у якому виклав аналогічні обставини, що були зазначені у позові та зазначив, що твердження відповідача, стосовно ненадання позивачем доказів перерахування коштів на картковий рахунок відповідача не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи містяться наступні документи, які підтверджують перерахування коштів на картковий рахунок відповідача, а саме: 1) Електронна платіжна інструкція № 504267aa-82f9-4b4c-8f6b-084714847834 від 06.07.2021 року видана ТОВ «ФІНЕКСПРЕС»; 2) Довідка № КД-000002287/ТНПП від 14.11.2024 видана платіжною системою/ ТОВ «ФІНЕКСПРЕС», що підтверджує перерахування коштів за платіжною інструкцією /квитанцією № 504267aa-82f9-4b4c-8f6b-084714847834 від 06.07.2021 року; 3) Лист № 15/11/24-53 від 15.11.2024 року виданий Позикодавцем/ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», що підтверджує видачу/перерахування на банківську карту Відповідача/Клієнта онлайн-позики на підставі платіжної інструкції № 504267aa-82f9-4b4c-8f6b-084714847834 від 06.07.2021 року. Представник позивача заначила, що доводи відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження укладення договору позики, не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки за нормами ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Також представниця вказала, що кредитний договір укладений між відповідачем та первісними кредиторами врегульовують усі істотні умови, встановлені законодавством для даних договорів. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту. Кредитні договори були підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Під час укладення договорів не було порушено Закон України «Про захист прав споживачів». Розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначені за спільною згодою, що відповідає принципам свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Відповідач розумів розмір процентів, надаючи згоду на отримання кредитних коштів.\~ Представниця позивача зазначила, що відповідач доказів на підтвердження або спростування позовних вимог позивача не долучив (виписку із карткового рахунку відповідача в якій відображено отримання/неотримання кредитних коштів, відповіді банку про не належність зазначеної у договорі карти відповідачу, доказів не укладання зазначеного договору, не належність електронної пошти або телефонного номеру відповідачу зазначеного в договорі позики, контррозрахунок тощо), а тому відзив ґрунтується на припущеннях та зводиться до незгоди з доказами позивача та їх оцінки, тоді як оцінка доказів є виключною компетенцією суду. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 31.12.2024 було відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судовий розгляд. 21.01.2025 відповідач подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що не отримував матеріалів позовної заяви, тому не міг з ними ознайомитися.\~ Просив відкласти розгляд справи на іншу дату. Протокольною ухвалою 30.01.2025 розгляд справи було відкладено на 21.02.2025. У судове засідання представниця позивача не з`явилася, надала заяву в якій зазначила, що просить проводити розгляд справи без участі представника позивача та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач також не з`явився, був повідомлений належним чином в електронному кабінеті ЄСІТС. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням частини 2 статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Фактичні обставини справи встановлені судом та мотиви суду Судом установлено, що 06.07.2021 між «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»\~ та [PERSON] був укладений договір позики № 75893694, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 15000,00 грн на строк 30 днів фіксованої процентної ставки за користування коштами у розмірі 1,99% за кожний день користування позикою. Також сторони погодили, що проценти за договором нараховуються щоденно, включаючи дату отримання та повернення, на залишок позики, виходячи з строку фактичного користування позикою до повного погашення заборгованості за договором. У разі не повернення позики нараховуються проценти за кожен день понадстрокового користування позикою, але не більше 90 календарних днів (а.с. 10-22). Зі змісту договору вбачається, що у ньому визначені основні істотні умови, характерні для таких видів договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Було погоджено укладення договору саме такого змісту, тому ці умови повинні виконуватись. Зазначений договір був укладений між сторонами у формі електронного документа з відповідними електронними підписами сторін. Підпис позичальника відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора направленого на вказану ним адресу електронної пошти. Позивач надав довідку про ідентифікацію позичальника (а.с. 22 зворотний бік). Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (частини 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Отже, зі змісту договору позики вбачається, що у ньому визначені основні істотні умови, характерні для таких видів договорів, зазначено суму позики, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови надання позики. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання цього договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Такі висновки суду щодо застосування норм права відповідають висновкам Верховного Суду викладеним у постанові у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20. 19.11.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 1911, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» передало (відступило) ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема до [PERSON] за договором позики № 75893694 від 06.07.2021 на суму на суму 50820,00 грн, з яких: 15000,00 грн\~сума заборгованості за основною сумою боргу; 35820,00 грн\~сума заборгованості за відсотками (а.с. 26-36). 03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу № 030423-ФК, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» передало (відступило) ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема до [PERSON] за договором позики № 75893694 від 06.07.2021 на суму 50820,00 грн, з яких: 15000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 35820,00 грн\~сума заборгованості за відсотками (а.с. 36 зв.-46). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, враховуючи досліджені докази, а також встановлені обставини, суд вважає доведеним, що ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» є новим позикодавцем у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору, що був укладений 06.07.2021 між [PERSON] та первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно статті\~1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Всупереч умов кредитних договорів відповідач не виконав свої зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором позики №75893694 від 06.07.2021 у розмірі 50820,00 грн, з яких: 15000,00 грн\~сума заборгованості за основною сумою боргу; 35820,00 грн\~сума заборгованості за відсотками (а.с. 4-6). Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості по кредитним договорам ні на рахунки Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», ні на рахунки попередніх кредиторів. Згідно вимог частини 1, 2 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Верховний Суд у постанові від 21.06.2023 по справі № 916/3027/21 розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Великою Палатою Верховного Суду у вказаній постанові зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Щодо аргументів відповідача викладених у відзиві на позов. Суд вважає безпідставними аргументи відповідача про необхідність застосування денної процентної ставки на рівні 1%.\~ Обмеження максимального розміру денної процентної ставки було запроваджено змінами до Закону України Про споживче кредитування, які набрали чинності\~ 24.12.2023. При цьому, суд зауважує, що вказаний кредитний договір є чинним, а тому в силу Закону є обов`язковим для виконання. Законність відступлення права вимоги за договорами факторингу підтверджується доказами у справі описаними вище. Аргумент про те, що договір факторингу укладено до виникнення кредитних правовідносин спростовується матеріалами справи. Перший договір факторингу було укладено 19.11.2021, а строк позики з урахуванням пролонгації закінчився 03.11.2011. Нарахування процентів було припинено після автопролонгації на 90 днів, яка передбачена договором позики. Щодо посилання на статтю 18 Закону України Про захист прав споживачів щодо несправедливості встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, то відсотки за користування кредитом не є компенсацією за невиконання зобов`язань.\~ Щодо застосування в правовідносинах доктрини заборони суперечливої поведінки, така необхідність має бути обґрунтована необхідністю тлумачення змін, які вносяться у договір і є незастосовною в правовідносинах де сторони погодили укладення договору певного змісту, який є зрозумілим і не передбачає необхідність тлумачення. Відповідач, ставлячи під сумнів факт зарахування коштів, має доступ до історії фінансових операцій по власному рахунку, але не додає доказів відсутності зарахування чи сплати заборгованості, також не ставить питання про наявність шахрайських дій чи неправомірного доступу\~ до операцій за його картковим рахунком.\~ Відповідачем не заперечується факт укладення договору позики № 75893694 від 06.07.2021 та наявність заборгованості за цим договором у розмірі 50820,00 грн. Так, згідно повідомлення ТОВ «ФК «Управління активами» від 15.11.2024 за №15/11/24-53, між підприємствами укладено договір на переказ коштів згідно договору позики №75893694. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на банківську карту клієнта: 06.07.2021 на суму 15000,00 грн, платіжний документ № [NUMBER] аа-82f9-4b4c-8f6b-084714847834, ідентифікатор платника в системі отримувача: interkassa (а.с. 25). Вказані докази повністю підтверджують зарахування на рахунок відповідача 06.07.2021 кредитних коштів у розмірі 15000,00грн та обгрунтованість нарахування відсотків у сумі 35820 грн. Стороною відповідача не було надано доказів, які б спростовували установлені судом обставини на підставі доказів наданих стороною позивача. Враховуючи установлені судом обставини та вимоги законодавства, зважаючи на те, що відповідачем належним чином не виконано зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого утворилась заборгованість, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають задоволенню повністю. Судові витрати Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). У порядку статті 141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору - 2422,40 грн. Що стосується вимоги про стягнення 3500 грн витрат на правничу допомогу, то відповідно до ч, 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на надання правничої допомоги підтверджуються Договором №01-11/24 вд 01.11.2024, актром приймання-передачі справ, актом приймання-передачінаданої правничої допомоги, та витягом щодо документів Боровник Б.О., ордером, платіжною інструкцією (а.с. 47-55). З огляду на викладене, сума 3500 грн є співмірною за обсяг наданих у справі послуг, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 5922 грн 40 коп. понесених і документально підтверджених судових витрат, як складаються з судового збору (2422 грн 40 коп.) та витрат понесених на професійну правничу допомогу (3500 грн), оскільки позовні вимоги судом задоволені повністю.

Outcome: approved