Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

15.10.2024 р. позивач [PERSON] звернулася в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатами [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона зареєстрована та фактично проживаю за адресою: [ADDRESS] . Виконавчий комітет Миколаївської міської ради доручив КЖЕП Дружба надати їй у складі сім`ї 2 особи (вона, чоловік) кімнату 119, та її сину, [PERSON] , у складі сім`ї 2 особи (він, дружина) кімнату [ADDRESS] , з постійною пропискою. Зазначила, виконавчим комітетом Миколаївської міської ради їй було погоджено реєстрацію за адресою фактичного проживання: [ADDRESS] . 30 березня 2023 між Комунальним підприємством «Спеціалізоване комунальне підприємство «Гуртожиток» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша миколаївська управляюча компанія») та [PERSON] , [PERSON] укладено Договір № 1437 найму житлового приміщення у гуртожитку, а саме кімнат [ADDRESS] . Оскільки на теперішній час кімнати у гуртожитку належать до комунальної власності, балансоутримувачем якого є ТОВ «Перша миколаївська управляюча компанія», та за відсутності згоди відповідача, вона позбавлена можливості приватизувати вказані кімнати. Позивач також зазначила, що [PERSON] є її рідним сином. За місцем реєстрації: [ADDRESS] останній не проживає тривалий час (з 2017 року), його особистих речей у помешканні немає. Відповідач не з`являється до квартири та не користується нею. Він не приймає участі в утриманні кімнат, сплаті комунальних послуг, будь-яке майно належне відповідачу, відсутнє. Місце проживання та місце знаходження відповідача позивачу невідоме. З нею він не спілкується, родинні відносини не підтримує, а тому позивач позбавлена можливості в добровільному порядку зняти його з реєстрації місця проживання. Позивач вказала, що звернувшись до Миколаївської міської ради та до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради з питанням про зняття відповідача з реєстрації місця проживання, їй в усному порядку було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. На теперішній час вона позбавлена можливості приватизувати вищевказані кімнати у гуртожитку, оскільки не може знайти відповідача для того, щоб останній надав згоду на приватизацію, а також не має можливості в позасудовому порядку зняти його з реєстрації місця проживання. Ухвалою суду від 17.10.2024 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомлення) сторін. Ухвала суду була невідкладно направлена сторонам по справі, а також відразу розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду була доступною для ознайомлення відповідачу. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача за довіреністю Чмильова Т.В. надала суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача [PERSON] та її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином на своєчасно. У поштових повідомленнях про виклик у судові засідання листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 7 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. Представник третьої особи виконавчого комітету ММР надав суду додаткові пояснення та просив розглянути справу без участі представника виконкому. Представник третьої особи ТОВ Перша миколаївська управляюча компанія в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи зворотніми поштовими повідомленнями. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи, в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Житловим кодексом України, Цивільним кодексом України, тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що виконавчим комітетом Миколаївської міської ради було доручено директору КЖЕП Дружба [PERSON] надати [PERSON] , склад сім`ї 2 люд. (вона, чоловік), кімнату 119, її сину [PERSON] , склад сім`ї 2 люд. (він, дружина), кімнату [ADDRESS] з постійною пропискою, що підтверджується листом виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 142/20/12 від 13.01.2005 р. Листом виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 2845/02.02.01-20/11/16 від 20.04.2000, адресованим КР СКП Гуртожиток, було також погоджено питання реєстрації [PERSON] та [PERSON] за адресою фактичного проживання: [ADDRESS] . Як вбачається з наявної в матеріалах справи Інформаційної довідки про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради № 19.04-06/34922/2024 від 23.09.2024 р., за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] . З наданих суду Актів про непроживання від 23.10.2017 р. та 26.06.2024 р., складених та підписаних сусідами [PERSON] , вбачається, що відповідач, [PERSON] , не проживає за адресою: [ADDRESS] , лютого місяця 2017 року по теперішній час. Судовим розглядом також встановлено, що 30.03.2023 р. між позивачем [PERSON] та Комунальним підприємством Спеціалізоване комунальне підприємство Гуртожиток був укладений Договір № 1437 найму житлового приміщення гуртожитку. Відповідно до вказаного договору наймодавець надав наймачеві та членам його сім`ї у користування [PERSON] , [PERSON] житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 81,1, що складається з 2 кімнат , коридору 11,3+8,0 м2, санвузол 4,8 м2, кухні площею 9,5 м2. З технічного заключення кімнат [ADDRESS] , складеному ТОВ Перша миколаївська управляюча компанія за вих. № 96 від 09.09.2024 р. вбачається, що кімнати [ADDRESS] , розташовані на 1 поверсі дев`ятиповерхового, цегляного будинку, 1974 року забудови. Кімнати № 119-122 переобладнані в індивідуальне житлове приміщення з загальною площею - 81,00 м2: житлова 47,4 м2, коридор - 11,3 м2, коридор - 8,0 м2, кухня - 9,5 м2, санвузол - 4,8 м2. Основний квартиронаймач [PERSON] , склад сім`ї - 2 людини. Кімнати не приватизовані та не є службовими. З виписки по особовому рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , сформованого ТОВ Перша миколаївська управляюча компанія 23.09.2024 р., вбачається, що заборгованість по особовому рахунку станом на 11.09.2024 р. відсутня. Зі змісту позовної заяви вбачається, що у спірних кімнатах особистих речей відповідача немає, місце його фактичного проживання позивачу не відомо. Судом встановлено, що кімнати [ADDRESS] не приватизовані, у власності зареєстрованих осіб не перебувають. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках встановлених ст. 71 ЖК України. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач з 2017 року по теперішній час в кімнатах [ADDRESS] не проживає. Оскільки відповідач не проживає у спірних кімнатах з 2017 року, комунальні платежі за них не сплачує, кімнатами не цікавиться, суд доходить висновку, що він втратив інтерес до спірних кімнат. За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач втратив право користування кімнатами [ADDRESS] , оскільки не проживає у них з 2017 року, а своєю реєстрацією у зазначеній квартирі обмежує права позивача у користуванні та розпорядженні майном, оскільки позивач повинна сплачувати додаткові кошти за комунальні послуги та позбавлена можливості в подальшому приватизувати вищевказані кімнати. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року по справі №212/6724/17 (пр. №61-40291св18). Закон України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Зі змісту ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні вбачається, що підставою для зняття з реєстрації є рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є підставою для зняття даної особи з реєстрації. Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку. Відповідно до ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Outcome: approved