Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 25 грудня 2024 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що з 02 червня 2018 року вона перебуває з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 480. Позивач зазначала, що від спільного подружнього життя вони з відповідачем мають сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. Вказувала, що відповідач спочатку спільного життя до неї, як до жінки, відносився з повагою, але в останній час їх погляди на життя стали протилежними, спільне проживання виявилось неможливим, вони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства. З наведених підстав просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 грудня 2024 року дана цивільна справа передана для розгляду судді Куць О.О. (а.с. 14-15). Ухвалою судді від 02 січня 2025 року було відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті (а.с. 24). Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в їх сім`ї траплялись суперечки, які вдавалось вирішити, однак у грудні 2024 року, напередодні нового року, він повернувся додому та не зміг потрапити до квартири, замки були змінені. Вони з позивачем придбали у шлюбі автомобіль, тож мають спір щодо майна. Крім того, [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванню з дитиною, знаходить причини для відмови у зустрічах з сином. Вважає, що вони з дружиною можуть налагодити стосунки. Просив зупинити провадження у справі та надати сторонам строк для примирення шість місяців, відмовити у задоволенні позову (а.с.30-31). Представник позивача - адвокат Муха С.С. надав суду відповідь на відзив, в якому просив не надавати строк на примирення, оскільки подальше збереження шлюбу з відповідачем суперечить інтересам позивача та не може ґрунтуватися на примушуванні до перебування у шлюбі. Просив позов задовольнити та розірвати шлюб (а.с.36-37). Відповідачем до суду також було надано заперечення, в яких останній зауважував, що має на меті зберегти сім`ю, а тому просить суд зупинити провадження у справі та надати строк на примирення шість місяців (а.с.46-48). Представник позивача та позивач у судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити позовні вимоги, розірвати шлюб. Відповідач в день судового засідання - 26 лютого 2025 року особисто подав до канцелярії суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з поганим самопочуттям, підвищенням температури (а.с.54). Ухвалою суду від 26 лютого 2025 року у задоволенні клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи було відмовлено з тих підстав, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження хвороби. Крім того, суд зауважує, що відповідачем надано відзив на позовну заяву та заперечення, в яких останній висловив свою позицію щодо розірвання шлюбу та заявив клопотання про надання строку на примирення. Ухвалою суду від цієї ж дати суд перейшов до стадії ухвалення рішення, повний текст якого оголошено 03 березня 2025 року. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 02 червня 2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №480 (а.с. 12). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, батьками в якому вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Відповідно до ч. 1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 25 СК України\~визначено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Відповідно до ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з вимогами ч. 2\~ст. 104 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3\~ст.\~105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У судовому засіданні позивач зазначила, що категорично не хоче перебувати у шлюбі з відповідачем, вказувала, що вони з [PERSON] перебувають у неприязних стосунках, мешкають окремо. Також [PERSON] надала суду заяву від 11 лютого 2025 року, яка власноручно написана [PERSON] , й адресована голові адміністрації Соборного району ДМР Володимиру Федоренку, з якої вбачається, що між сторонами є спір щодо участі батька у вихованні дитини (встановлення графіку спілкування з сином), зокрема, у цій заяві відповідач зазначив, що орендує квартиру поряд з проживанням сина, отже мешкає окремо від позивача (а.с.58). Щодо вимог [PERSON] про надання строку на примирення суд зауважує наступне. Згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (частина п`ята статті 191 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень(далі - ЦПК України 2004 року)). Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Вказана правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, у постанові від 30 травня 2019 року у справі 442/6319/16-ц, у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18, тощо. В ході розгляду справи встановлено, що позивач висловила чітке бажання розірвання шлюбу з відповідачем, вказувала, що збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Слід зазначити, що дана справа перебуває у суді з грудня 2024 року та за цей період сторони не примирились. Доводи відповідача про наявність між ним та відповідачем спору щодо майна, придбаного у шлюбі, й щодо його участі у вихованні дитини, визначення місця проживання сина, не можуть бути взяті судом до уваги як підстави для надання строку на примирення, зокрема, вказані аргументи не відносяться до предмету даного спору про розірвання шлюбу та можуть бути вирішені сторонами у встановлений Законом спосіб. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що надання сторонам строку для примирення не є доцільним. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, примушення до шлюбу неприпустимо. Суд не має права примушувати позивача до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин з відповідачемф, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Частиною 2\~ст.\~112\~СК України унормовано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно з ч. 3 \~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Враховуючи вказані норми закону та обставини справи, засади добровільності шлюбу та інтереси сторін, суд вважає, що вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений та документально підтверджений останньою судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved