Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

Від імені та в інтересах [PERSON] до Суворовського районного суду м. Одеси з позовними вимоги до Приватного акціонерного товариства «Еталон», [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування, заподіяної моральної шкоди, стягнення втраченого заробітку, та матеріальної шкоди, звернулась адвокат Криворучко Вікторія Олегівна. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 09.12.2020 року близько 22 години 20 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «Mazda 323F», н/з [NUMBER] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, при наближенні до заокруглення дороги вліво, з вул. Хаджибеївська дорога, де на правому узбіччі перебували пішоходи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , виявив злочинну самовпевненість, перевищив максимальну швидкість дозволенного руху, не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, здійснив наїзд передньою частиною кузова керованого автомобіля на пішоходів, в результаті чого [PERSON] , та [PERSON] загинули, а [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Суворовського районного суду м. Одеси, який набрав законної сили 14.06.2021 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП. Відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», що підтверджується полісом страхування. Таким чином, шкода, заподіяна життю та здоров`ю [PERSON] внаслідок ДТП яке сталось 09.12.2020 року є страховим випадком. Представник зазначає, що витрати на лікування позивача склали 30 001, 88 грн. Щодо розміру витрат у зв`язку з втраченим заробітком, представник зазначила, що на момент ДТП позивач не працював, а відтак, на його користь має бути стягнута мінімальна заробітна плата, а тому розмір мінімальної заробітної плати обчисляється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що становить 25 000 гривень на місяць. Також, представник зазначила, що позивач внаслідок ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження, що свідчить про втрату працездатності в розмірі 55%, а відтак в період з 09.12.2020 року по 09.08.2023 року розмір втраченого заробітку становить 13 750, 00 гривень щомісяця. На підставі викладеного представник позивача просить: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Еталон» на користь позивача страхове відшкодування у розмірі: 262 400, 00 гривень та заподіяну моральну шкоду в сумі: 5 000 гривень. Стягнути з [PERSON] на користь позивача різницю між мінімальним розміром страхового відшкодування та фактично втраченого позивачем заробітку внаслідок ушкодження здоров`я за період з 09.12.2020 року по 09.08.2023 року та матеріальною шкодою заподіяною здоров`ю в розмірі: 212 601, 88 гривень; стягнути з [PERSON] на користь позивача втрачений заробіток в розмірі: 13 750, 00 гривень щомісяця починаючи з 01.09.2023 року. Стягнути з відповідачів Приватного акціонерного товариства «Еталон» та [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати з надання правничої допомоги. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2023 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з позовними вимогами 07.11.2023 (вх. № 32533) представник Приватного акціонерного товариства «Еталон» Панченко Юлія Юріївна подала відзив на позовну заяву. Згідно якого представник зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими, не доведеними та незаконними. У відзиві представник послалась на норми ст. 23, 26 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На момент ДТП позивач не працював, а відтак до нього не може бути застосоване положення ст. 1197 ЦК України, не надано доказів щодо встановлення інвалідності, відповідно вимога про стягнення втраченого заробітку є незаконною. Відсутні докази щодо втрати працездатності, відсутні докази щодо витрат понесених з лікуванням. Щодо розміру на правничу допомогу, представник відповідача зазначила, що визначений розмір не відповідає співмірності складеності справи та виконанням адвокатом робіт. Справа відноситься до стандартних та не місить ознак специфіки (а.с.71-77). Також, 19.02.2024 року (вх. № 5631) надійшов відзив на позовну заяву від представника [PERSON] адвоката Павлюка Ігоря Олександровича. Представник відповідача зазначив, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача різниці між мінімальним розміром страхового відшкодування та фактично понесеними витратами на лікування, фактично втраченого позивачем заробітку внаслідок ушкодження здоров`я за період з 09.12.2020 року по 09.08.2023 року та матеріальною шкодою заподіяною здоров`ю в розмірі в сумі 212 601, 88 грн., втраченого заробітку в розмірі 13 750, 00 грн. щомісяця починаючи з 01.09.2023 року, судові витрати є необґрунтованими та не доведеними. Положеннями ст. 1197 ЦК України передбачено, визначення заробітку (доходу), втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка працювала за трудовим договором. Для відшкодування шкоди на підставі ст. 1197 ЦК України передбачена спеціальна умова, зокрема, обов`язкове перебування потерпілої особи у трудових правовідносинах чи виконання трудових обов`язків на момент заподіяння шкоди. У позовній заяві позивач сам стверджує, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди 09.12.2020 року він ніде не працював. Отже, на думку представника, положення вище вказаної статті не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Розмір заявленої матеріальної шкоди на суму 30 001, 88 грн. (витрати на лікування позивача) належними доказами не обґрунтовується. Так, на підтвердження розміру витрат до справи надано фіскальні чеки на придбання медикаментів, однак документальні докази, які б чітко встановлювали перелік та кількість медичних препаратів, призначених для лікування позивача до позову не долучені. Щодо відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовуючи дану вимогу посилається на ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Сторона, яка пред`являє вимоги по відшкодування завданої їй моральної шкоди, не звільняється від обов`язку довести наявність такої шкоди, її розмір, надавши належні, допустимі та достовірні докази цього факту, у порядку встановленому процесуальними нормативно-правими актами. Заявлений розмір витрат на правничу допомогу представник вважає завищеним та не співмірним із складністю справи, обсягом виконаних робіт та затраченим адвокатом часом. З огляду на викладене зазначив, що позивач зобов`язаний надати належні та допустимі докази на підтвердження розміру майнової та моральної шкоди, понесених моральних страждань, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю заподіювача. Тому у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено (а.с.105-114). Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відритому судовому засіданні (а.с.136-137). Чергове судове засідання у справі призначено на 18 лютого 2025 року, сторони до суду не з`явились. На адресу суду через систему «Електронний суд» 18.02.2025 року надійшла заява за підписом представника позивача адвоката Криворучко В.О. щодо можливості розгляду справи за відсутності сторони позивача, згідно якої остання зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.163-164). Представник відповідача [PERSON] адвокат Павлюк Ігор Олександрович також, 18.02.2025 року (вх. № 5753) звернувся на адресу суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, згідно якої зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить відмовити в задоволенні позову (а.с.160-161). Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Еталон» в останнє судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена, про причини не явки суду не повідомила (а.с.159). Таким чином судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, представники позивача та відповідача звернулись із заявами про слухання справи за їх відсутності, представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Еталон» про слухання справи повідомлений, про причини не явки суду не повідомив. Згідно з ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, відзиви на позов, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що в наслідок неправомірних дій відповідача позивачу було завдано матеріального збитку та моральної шкоди, заподіяна шкода здоров`ю, а відтак просить стягнути з відповідачів завдані збитки, моральну шкоду, судові витрати та витрати на правничу допомогу. Судом встановлено, що вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2021 року (справа № 523/4352/21) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років і 9 (дев`ять) місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. На підставі ч.5 ст.72 цього ж кодексу зарахувано [PERSON] в строк відбутого покарання час його попереднього ув`язнення в даному кримінальному провадженні в період з 10 грудня 2020 року до дня набрання вироком законної сили, у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі. Цивільний позов потерпілого [PERSON] до [PERSON] задоволено. Стягнуто із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , спричинені процесуальні витрати в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) грн. Зазначеним вироком встановлені наступні обставини «…Близько 22 години 20 хвилин 09 грудня 2020 року [PERSON] , керуючи автомобілем «Mazda 323F», н/з [NUMBER] , із швидкістю 100-120 км/год, в умовах обмеженої видимості, по слизькому асфальтобетонному покриттю автодороги «Об`їзд міста Одеси», що складалася з двох смуг руху транспортних засобів зустрічних напрямків, поділених вузькою суцільною лінією горизонтальної дорожньої розмітки, з боку вул. Хаджибеївська дорога в напрямку вул. Балтська дорога, в м.\~Одесі,\~в порушення пунктів 1.5., 2.3«б», 2.9.«а», 12.1., 12.6.«ґ», 12.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, при наближенні до заокруглення дороги вліво, на відстані 300 м від перехрестя з вул. Хаджибеївська дорога, де на правому узбіччі перебували пішоходи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , виявив злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, легковажно розраховував на їх відвернення, перевищив максимальну швидкість дозволенного руху, не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та стан проїзної частини, свої практичні навички керування транспортним засобом, стан свого здоров`я, самопочуття, особливості завантаження та технічний стан автомобіля, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, уважним не був, постійно не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого не відреагував на її зміну, не вжив належних і своєчасних заходів до зниження швидкості руху керованого транспортного засобу до безпечної та допустимої на даній ділянці дороги, не впорався з керуванням та допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини, на праве узбіччя, де здійснив наїзд передньою частиною кузова керованого автомобіля на пішоходів. Травмовано [PERSON] , [INFO] , якому спричинені наступні тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя: закрита травма живота у вигляді розриву селезінки, який супроводжувався внутрішньо\-черевною кровотечею; закритий перелом поперечного відростку 2-го поперекового хребця зліва, забій лівої нирки, закриті переломи лонної та сідничної кісток зліва, які супроводжувались внутрішньочеревною кровотечою та травматичним шоком. Обвинувачений вину у вчиненому діянні визнав повністю та показав, що наприкінці доби 09 грудня минулого року він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вимушений був сісти за кермо автомобіля «Mazda 323F», н/з [NUMBER] , щоб відвести грошові кошти для термінової закупівлі матеріалів для виконання виробничих робіт. Рухаючись по Об`їзній дорозі м. Одеси в напрямку м. Южне із швидкістю, що перевищувала дозволену, в районі повороту на с. Наті, він виявив перешкоду у вигляді раптово гальмуючих попереду інших транспортних засобів. Не розрахувавши безпечну швидкість власного транспортного засобу, він прийняв рішення уникнути зіткнення шляхом виїзду на праве узбіччя та одночасного гальмування, виконав відповідний маневр, проте в наступний момент відбувся наїзд керованого ним автомобіля на трьох чоловіків, які перебували у зазначеному місці. …» (а.с. 13-17). Згідно положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України - вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача Приватного акціонерного товариства «Еталон» на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі: 262 400, 00 гривень та заподіяну моральну шкоду в сумі: 5 000 гривень, суд виходить з наступного. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування"). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-ІV), у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.9.1 ст. 9 Закону № 1961-ІV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.14 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначені розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Порядок страхового відшкодування шкоди, завданої транспортним засобом, цивільноправова відповідальність власника якої була застрахована, регулюється ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV). Згідно з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у справі №785/18006/15-ц від 04.07.2018 р., відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Згідно полісу № АР/1011002 встановлено, що, сума страхового відшкодування на одного потерпілого заподіяна життю і здоров`ю становить 260\~000 грн., розмір франшизи становить 2\~600 грн. (а.с.12) Згідно ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: п.п.12.1 передбачено - розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Статтею 3\~Конституції України життя і здоров`я людини визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, - цивільно-правовий інститут, який покликаний захистити майнові та немайнові права, порушені заподіянням фізичній особі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я та втратою нею працездатності. За своїм характером втрата працездатності може бути стійкою або тимчасовою. У свою чергу, стійка втрата працездатності може бути повною чи частковою. До стійкої втрати працездатності відноситься інвалідність. Частиною першою статті 1197 ЦК України, зокрема, встановлено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Положення ч. 1 ст. 1195 ЦК України пов`язують обов`язок здійснити відшкодування саме із фактом втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, не встановлюючи при цьому часових меж стосовно початку обчислення розміру такого відшкодування. Отже, момент, із яким пов`язується виникнення в позивача права на відшкодування, це момент заподіяння шкоди. Оскільки між заподіянням шкоди та ДТП встановлено прямий причинно-наслідковий зв`язок, то момент ДТП є одночасно і моментом набуття позивачем права на відшкодування шкоди. У ч. 1 ст. 1197 ЦК України, зокрема, встановлено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності. Саме такі висновки викладені у постанові Верховного суду у справі № 906/1318/19 від 05.10.2022 року. Так відповідно до висновку експерта № 146 від 29.06.2021 року встановлено, що у гр. [PERSON] малися наступні тілесні ушкодження: закрита травма живота у вигляді розриву селезінки, який супроводжувався внутрішньо-черевною кровотечою (близько 600 мл крові зі згортками); закритий перелом поперечного відростку 2-го поперекового хребця зліва, забій лівої нирки, закриті переломи лівих лонної та сідничної кісток. Зазначені ушкодження утворились від дії тупих предметів, якими могли бути частини кузова рухаючогося транспортного засобу в момент контакту з тілом постраждалого, а також внаслідок його подальшого падіння на дорожнє покриття. Дані ушкодження утворились незадовго до надходження [PERSON] до стаціонару (КНП «ООКО`ООР) і таким, чином могли бути заподіяні 09.12.2020 року. Станом на 19.01.2023 рік в результаті отриманих ушкоджень: 10.12.2020 року постраждалому проведена спленектомія (видалення селезінки), що у відповідності до ст. 66-б «Інструкції про порядок організації та проведення лікарсько-страхової експертизи» спричинило постійну втрату загальної працездатності в розмірі: 30%. 09.12.2020 року постраждалому проведено накладення апарату зовнішньої фіксацією з приводу переломів лівих лонної та сідничної кісток, що викликає помірне порушення статики та ходи й у відповідності ст. 134-а «Інструкції про порядок організації та проведення лікарсько-страхової експертизи» спричиняє постійну втрату загальної працездатності в розмірі: 25%. Таким чином, описані ушкодження, згідно п.2.1.3 «л» «були небезпечними для життя та призвели до розладу здоров`я зі стійкою втратою працездатності не менш ніж як на 1/3 (не менше 35%), яка в сумі складає 55%, тому, згідно п.2.1.1. «г» п.2.1.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р) відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень (а.с.31-43). Судом встановлено, що [PERSON] на момент ДТП не працював, відтак розмір відшкодування втраченого заробітку повинен проводитися за приписами ч. 2 ст. 1195 ЦК України виходячи з розміру однієї мінімальної заробітної плати. При цьому, строки обмеження стягнення втраченого заробітку потерпілому законом не передбачено. Так, відповідно до положення ч. 2 ст. 1195 ЦК України встановлено, що - у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, тоді як загальна працездатність це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. За таких обставин, норми ст. 1197 ЦК України позивачем до проведеного розрахунку застосовано неправильно, оскільки на момент ДТП 09.12.2020 року позивач не перебував у трудових відносинах, відтак розмір відшкодування втраченого заробітку повинен проводитися за приписами ч. 2 ст. 1195 ЦК України виходячи з розміру однієї мінімальної заробітної плати. При цьому, строки обмеження стягнення втраченого заробітку потерпілому законом не передбачено. При цьому, складаючи розрахунок сторона позивача виходить з того, що оскільки середньомісячна заробітна плата є меншою від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, тому розмір втраченого заробітку повинен обчислюватися виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати (ч. 1 ст. 1197 ЦК України). Однак, суд звертає увагу, що згідно положень частин першої та другої ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Саме такі висновки викладені в постанові ВС від 18.03.2021 р. у справі № 607/3412/18. З урахуванням викладеного суд відходить від визначеного представником позивача розрахунку, згідно якого адвокатом було проведено розрахунок з урахуванням п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, та застосує власний розрахунок, відповідно до положення ч. 2 ст. 1195 ЦК України. Так, з 09.12.2020 року по 31.12.2020 року мінімальна заробітна плата становила 5\~000 гривень, відповідно*на 23 (календарні дні) *0,55% (відсоток втрати працездатності) =2\~040, 31 грн. З 01.01.2021 року по 30.11.2021р. (мінімальна заробітна плата становить 6\~000 грн.) (11 місяців) = 66\~000 грн*0,55% (втрати працездатності) = 36\~300 грн. З 01.12.2021 року по 31.12.2021 рік (мінімальна з.п. 6\~500 грн) *0,55= 3, 575 грн. З 01.01.2022 року по 31.09.2022 року (мінімальна з.п. 6\~500) (9 місяці) *0,55 = 32\~175 грн. 01.10.2022 року по 31.12.2022 року (мінімальна з.п. 6\~700 грн) (3 місяці) *0,55% = 11\~055 грн. З 01.01.2023 року по 31.08.2023 року (мінімальна з.п. 6\~700 грн) (8 місяці) *0,55% = 29\~480 гривень. Таким чином розмір втраченого позивачем заробітку з 09 грудня 2020 року по 31 серпня 2023 року становить 114\~625, 31 гривня. Відповідно до\~положення стаття\~23\~ЗУ «Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» передбачено\~-\~відшкодування шкоди,\~заподіяної життю\~та здоров`ю\~потерпілого передбачено - 23.1. шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Щодо вимог про відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, яку представником позивача визначено на рівні 30\~001, 88 гривень, суд зазначає наступне. Так, на підтвердження лікування та купівлі лікарських препаратів, представником надано низку чеків (а.с.19-30). Разом з цим, суд погоджується з доводами відповідача щодо відсутності доказів на підтвердження вказаних розрахунків, а саме, листків призначень щодо лікування, встановленого діагнозу та призначення ліків. Разом з цим, судом приймаються до уваги понесені витрати у зв`язку з лікування у суму: 711, 06 грн. (а.с.30), оскільки на вказаному чеку наявне прізвище хворого, накладна № 4153 від 10.12.2020 року на відпуск компонентів та препаратів крові на суму 1\~545, 54 гривні (а.с.29), а також накладна від 10.12.2020 року б/н від КНП «ООСПК» ООР на загальну суму 2\~548, 60 гривень. Таким чином, з відповідача Приватного акціонерного товариства «Еталон» на користь позивача підлягають до стягнення витрати понесені зі: складання висновку експерта у сумі: 1\~598, 40 гривень (а.с.44), витрати на придбання ліків у розмірі: 711,06 гривень (а.с.30), накладна на відпуск крові (а.с.29) на суму 1\~545, 54 гривні, та накладна (а.с.28) на суму 2\~548, 60 грн., розмір втраченого позивачем заробітку: 114\~625,\~31\~грн., а також моральна шкода у розмірі: 5\~000 гривень, що загалом становить 126\~028, 91 гривня. Таким чином, судом частково приймаються до уваги доводи/заперечення викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, зокрема щодо безпідставного нарахування п`ятикратного розміру заробітної плати, оскільки, судом в даних правовідносинах, застосовано принцип нарахування шкоди заподіяної здоров`ю згідно положення ч. 2 ст. 1195 ЦК України. З огляду на зазначене сума страхового відшкодування є такою, що покривається розміром страхового відшкодування в межах суми страхового полісу. Щодо вимог про стягнення з відповідача [PERSON] різниці між мінімальним розміром страхового відшкодування та фактично втраченого позивачем заробітку внаслідок ушкодження здоров`я за період з 09.12.2020 року по 09.08.2023 рік та матеріальною шкодою в розмірі: 212\~601, 88 гривень, суд зазначає наступне. Оскільки, судом здійснено розрахунок розміру втраченого\~позивачем заробітку за положенням ч. 2 ст. 1195 ЦК України, та визначена судом сума страхового відшкодування є такою, що покривається страховим полісом, а тому вимоги про стягнення різниці вартості задоволенню не підлягають, як такі, що нараховані безпідставно. Щодо вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача втраченого заробітку у розмірі: 13\~750 гривень з 01.09.2023 року, суд зазначає наступне. Заявляючи позовні вимоги в даному формулюванні представник позивача виходить з чітко визначеної грошової сумі зазначеної в твердому еквіваленті та наводить розрахунок за принципом 25\~000 грн. *55%, що становить 13\~750 грн. При цьому, представник розмір втраченого заробітку обчислює з п`ятикратного розміру заробітної плати. Як вже зазначалось вище, суд не погоджується з наданим розрахунком щодо застосування п`ятикратного розміру заробітної плати, оскільки матеріалами справи встановлено, та підтверджено представником у позові, що позивач на момент заподіяння шкоди не був працевлаштованим, відповідно судом було проведено розрахунок за ч. 2 ст. 1195 ЦК України, відповідно наданий розрахунок судом не може бути прийнятий до уваги. Крім іншого, суд зауважує, що розмір мінімальної заробітної плати є змінним, а відтак судом не можуть прийматись докази, які ґрунтуються на припущеннях, відповідно й рішення суду не може ґрунтуватись на припущенні, оскільки мінімальна заробітна плата є змінною кожного наступного календарного року. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, - цивільно-правовий інститут, який покликаний захистити майнові та немайнові права, порушені заподіянням фізичній особі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я та втратою нею працездатності. За своїм характером втрата працездатності може бути стійкою або тимчасовою. У свою чергу, стійка втрата працездатності може бути повною чи частковою. До стійкої втрати працездатності відноситься інвалідність. З огляду на зазначене, судом не може бути прийнятий до розрахунок наведений представником позивача у розмірі: 13\~750 гривень щомісячно, оскільки даний розрахунок проведено в супереч вимог ч. 2 ст.1195 ЦК України, крім іншого, як вже зазначалось раніше, розмір мінімальної заробітної плати є таким, що змінюється кожного наступного календарного року. З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 13\~750 гривень щомісяця задоволенню не підлягають. Щодо вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача витрат з правничої допомоги у розмірі: 67\~500 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи. Зі змісту ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що 25 червня 2021 року між позивачем та адвокатом Криворучко В.О. укладено договір про надання адвокатських послуг. Відповідно до розрахунку гонорару адвоката за договором про надання адвокатських послуг № А-54/02 від 26.02.2022 року розмір витрат з урахуванням кількості витраченого часу, вартості однієї години роботи становить 67\~500 гривень (а.с.50). На підтвердження оплати послуг надано квитанцію № 43 від 25.06.2021 року на суму 67\~500 гривень. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, ЄСПЛ висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц (провадження №61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18 (провадження №61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial