Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом до відповідача про стягнення основної суми заборгованості в розмірі 550000,00 грн за договором позики від 24.05.2021 року, трьох відсотків річних в сумі 48982,40 грн. та інфляційних втрат в сумі 222155,07 грн, процентів за обліковою ставкою НБУ у розмірі 284811,06 грн за період прострочення з 25.06.2021 року по 12.06.2024 року а також понесених судових витрат у розмірі 11059,49 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 24.05.2021р. [PERSON] отримав від нього в борг грошові кошти в сумі 550000,00 гривень та зобов`язався повертати вказану суму по 1000,00 грн кожного місяця до повного її погашення, що буде мінімальним розміром платежу, ще зобов`язався повернути отриману в боргу суму 550 000,00 грн в найкоротший строк. На підтвердження\~отримання коштів\~у борг\~відповідач надав\~розписку від\~24.05.2021\~р.Взяті на себе зобов`язання з повернення суми боргу не виконував і борг не сплачував. 13.05.2024 р. позивач направив вимогу відповідачу, в якій просив повернути суму боргу до 20.05.2024 р., але вказана вимога залишена без задоволення, оскільки відповідач не отримав дану вимогу. Позивачем умови договору виконані та надано позичальнику кошти в сумі 550000,00 гривень, в свою чергу, відповідач не виконав зобов`язань за договором позики та не повернув у встановлений строк кошти. У зв`язку із тим, що відповідач не повернув позивачу суму позики, позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних в сумі 48982,40 грн. за період з 25.06.2021 року по 12.06.2024 року, інфляційні втрати у сумі 222155,07 грн, за період з 25.06.2021 року по 12.06.2024 року, проценти за обліковою ставкою НБУ у розмірі 284811,06 грн за період прострочення з 25.06.2021 року по 12.06.2024 року, а всього суму заборгованості у розмірі 1105948,61 грн, а також судовий збір у розмірі 11059,49 грн. При цьому позивачем у позовній заяві наведені відповідні розрахунки вказаних сум. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Також, повідомила суд, що докази понесення стороною позивача витрат на правову допомогу буде надано до суду після судового розгляду. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про судовий розгляд повідомлявся належним чином за останньою відомою адресою проживання, шляхом направлення поштової кореспонденції з рекомендованим повідомленням та шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті судової влади. Факт неотримання відповідачем у справі кореспонденції, яка направлена судом з дотриманням вимог процесуального закону за належною адресою, суд вважає таким, що зумовлений не об`єктивними причинами, а є наслідком суб`єктивної поведінки відповідача. Також, слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до постанови КЦС ВС від 10 травня 2023 року № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній\~за вказаною\~адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. За таких обставин, суд ухвалює рішення у заочному порядку відповідно до вимог статті 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Як вбачається з договору позики (оригінал якого надано представником позивача у судовому засіданні суду для огляду), укладеного 24.05.2021 року [PERSON] з [PERSON] , позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 550000 (п`ятсот п`ятдесят тисяч) гривень, а позичальник [PERSON] зобов`язався отриману суму в борг повертати по 1000 (одній тисячі) гривень кожного місяця до повного її погашення, що буде мінімальним розміром платежу та, за можливості, повернути кошти у найкоротший термін. Відповідач умови договору позики не виконував, грошові кошти позивачу не повернув, у зв`язку із чим, позивач 13.05.2024 року звернувся до нього з письмовою вимогою про повернення суми боргу, однак відповідач вказану вимогу не отримав та до позивача повернувся конверт із поштовим відправленням. У правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в Постанові ВСУ від 02.07.2014 року № 6-79цс14, визначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Як визначено ст.ст.1046, 1047 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач грошові кошти позивачу у визначений розпискою строк не повернув, отже свого обов`язку щодо виконання боргових зобов`язань не виконав. Згідно ст.ст. 526, 527, 530\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлені строки і боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Положеннями ст.\~611\~ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки станом на день розгляду даної справи борг за договором позики від 24.05.2021 року відповідач позивачу не повернув, тому сума боргу у розмірі 550000,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ст.ст. 625, 1050 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. У постанові №373/2054/16-ц від 16.01.2019 року Верховний Суд вказав, що згідно із ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити і суму боргу, і 3 % річних від простроченої суми. При цьому, 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для виконання, до дня ухвалення рішення, помноженої на 3, поділеної на 100 і поділеної на 365 (днів у році). Як вбачається з правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 02.09.2015 року у справі № 6-369цс15, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Відповідно до наданих позивачем розрахунків за період прострочення з 25.06.2021 року по 12.06.2024 року, інфляційних втрат, 3% річних згідно ст.\~625\~ЦК України та процентів за позикою, нарахованих відповідно до облікової ставки НБУ, інфляційні втрати становлять 222155,07 грн; 3% річних 48982,48 грн, проценти за позикою, нараховані відповідно до облікової ставки НБУ 284811,06 грн. Суд погоджується та приймає до уваги наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, 3% річних згідно ст.\~625\~ЦК України та процентів за позикою, нарахованих відповідно до облікової ставки НБУ, оскільки такий розрахунок відповідачем не спростовано та не надано до суду іншого розрахунку. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 1105948,61 грн. Відповідно до ч.1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, з відповідача на користь позивачав підлягає стягненню 11059,50 грн сплаченого судового збору.

Outcome: approved