Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] звернувся в суд із позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] , Заболотівської селищної ради, Снятинської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] , належав до суспільної групи - колгоспний двір і станом на 15.04.1991р. в ньому були зареєстровані та проживали: [PERSON] - баба позивачки; [PERSON] - батько позивачки, [PERSON] - матір позивачки; [PERSON] - сестра позивачки; [PERSON] - позивачка. Таким чином, станом на 15.04.1991р. кожному із членів даного колгоспного двору належало по 1/5 частині житлового будинку. Позивачка постійно проживає в цьому житловому будинку з народження, ніколи і нікуди не вибувала та веде з відповідачами [PERSON] та [PERSON] , які є її батьками, спільне господарство. Сестра позивачки - [PERSON] знята з реєстрації місця проживання в спірному житловому будинку з 20.08.2004р., що підтверджується відповіддю Заболотівської селищної ради від 25.04.2024р.. [INFO] померла [PERSON] , одна з членів колишнього колгоспного двору, баба позивачки. 03.05.2014р. позивачка одружилася, у зв`язку з чим вона змінила своє прізвище із " [PERSON] " на " [PERSON] ". Від шлюбу у позивачки народилася донька. Таким чином, [PERSON] , її чоловік та дочка проживають разом із відповідачами [PERSON] та ведуть з ними спільне господарство в спірному житловому будинку вже більше 10 років. Позивачка зареєстрована та постійно проживає з відповідачами в даному житловому будинку з народження. 13.06.2023 відповідач [PERSON] повідомив позивачці та членам її сім`ї про те, що він зняв їх з реєстрації місця проживання в житловому будинку, так як він являється єдиним власником всього житлового будинку та намагається їх виселити без відповідного рішення суду. При цьому, він відмовився показати позивачці документи про право власності на житловий будинок. З`ясувалося, що відповідач [PERSON] оформив право власності на весь житловий будинок, без відома інших членів колишнього колгоспного двору, а документи, на підставі яких він незаконно здійснив реєстрацію та оформив право власності на спірний житловий будинок відповідач [PERSON] тривалий час приховував від всіх членів сім`ї. 04.10.2023 відповідач [PERSON] звернувся до Снятинського районного суду із позовом до позивачки та членів її сім`ї про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення із жилового приміщення. Ухвалою Снятинського районного суду від 07.11.2023 по справі № 351/2463/23 обидва позови були об`єднані в одне провадження. На даний час розгляд справи продовжується. До позовної заяви про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення з житлового приміщення, в рамках справи № 351/2463/23, відповідач [PERSON] долучив Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 193294560 від 16.12.2019, зі зімсту якого стало зрозумілим, що він оформив за собою право власності на весь спірний житловий будинок. Крім цього, до позовної заяви відповідач [PERSON] додав копію виписки з погосподарської книги № 3та № 746 від 09.12.2012р., довідку про склад сім`ї № 980 від 16.10.2018р.. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.12.2019р. підставою виникнення права власності відповідача на спірний житловийц будинок зазначена виписка із погосподарської книги №3 за № 746 від 09.12.2019р., видана Олешківським старостинським окрегом Заболотівської селищної ради, яка містить недостовірні дані. Так, зокрема, в даному документі зазначено, що за адресою: [ADDRESS] , об`єктом нерухомого майна є житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які перебувають у приватній власності [PERSON] , що суперечить даним погосподарських книг колишньої Олешківської сільської ради та спростовується довідкою Заболотівської селищної ради від 29.11.2024р., згідно якої спірний житловий будинок належав до суспільної групи колгоспний двір, а отже, не міг перебувати у приватній власності відповідача [PERSON] . Просить витребувати з чужого незаконного володіння у [PERSON] на користь [PERSON] 1/5 частки житлового будинку що за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Заболотівської селищної ради подав до суду заяву про розглґд справи у його відсутності, при винесенні рішення покладаєтся на розсуд суду. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Снятинської міської ради, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази наявні у справі, судом встановлено наступне. Із довідки Заболотівської селищної ради від 29.11.2024р. вбачається, що станом на 15.04.1991р. в господарському дворі згідно облікової картки об`єкта погосподарського обліку в [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Житловий будинок належав колгоспному двору. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . Згідно відповіді Заболотівської селишної ради від 08.08.2023р. до органу реєстрації Заболотівської селищної ради 13.06.2023 звернувся [PERSON] , який є власником вищевказаного житлового будинку, щодо зняття з реєстрації місця проживання: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно відповіді відділу "Центру надання адміністративних послуг" Заболотівської селищної ради від 14.09.2023р. [PERSON] повідомлено про те, що 14.09.2023 нею було подано заяву про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Однак, згідно поданих паспортних документів батьків [PERSON] встановлена відсутність їхньої реєстрації місця проживання. Тому, [PERSON] відмовлено в реєстрації місця проживання малолітньої дитини [PERSON] за вказаною адресою. Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.12.2019р. № 193294560 за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Відповідно до виписки з погосподарської книги від 09.12.2019 року, наданої Олешківським старостинським округом Заболотівської селищної ради, вбачається, що [PERSON] володіє нерухомим майном, а саме житловим будинком, що по [ADDRESS] . Даний житловий будинок перебуває у приватній власності [PERSON] . Відповідно до довідки про склад сім`ї, наданої Олешківським старостинським округом від 16.10.2018 року, у житловому будинку в [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.05.2024 року № 379350789 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] . Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Чичула Ю.І. Снятинської міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.12.2019р. вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності -приватна, на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] за суб`єктом [PERSON] . Відповідно до довідки Заболотівської селищної ради від 29 лютого 2024 року № 65 у спірному житловому будинку станом на 15.04.1991 року були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суди мають враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до частини другоїстатті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Правилом частини першої статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина другастатті 328 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третястатті 368 ЦК України). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Такі ж права має законний володілець майна. ЦК України передбачено серед способів захисту порушених прав віндикацію та реституцію. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України витребування майна власником від добросовісного набувача можливе за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке надалі було відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їх волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України\~"Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності"\~від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз`яснення ст.ст. 17, 18 ЗУ\~«Про власність»\~вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до\~Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року\~\~№ 885-ХІІ\~був введений в дію\~Закон України "Про власність". Як встановлено судом, спірне господарство, яке розташоване по [ADDRESS] , відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», у якому станом на 15.04.1991р. були зареєстровані та проживали: [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] , а отже, кожному з них належало по 1/5 частині спірного житлового будинку. А тому, позивачці на праві власності належиь 1/5 частина сірного житлового будинку, який відносився до колгоспного двору. Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно. При цьому, стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Отже, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, а тому слід витребувати з чужого незаконного володіння у [PERSON] на користь [PERSON] 1/5 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved