Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] , від імені якої на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Віхерко Н.О., звернулась до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті баби [PERSON] , померлої [INFO] , на земельну ділянку загальною площею 0,336 га, в тому числі на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 6824280400:03:001:0175, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), та на земельну ділянку площею 0,0860 га, кадастровий номер 6824280400:03:001:0176, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану по [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підстав Державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ №02499, виданого Баглаївською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 20 травня 1998 року у відповідності до рішення Баглаївської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області 26 грудня 1996 року за №15 п. 92. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що являється єдиним її спадкоємцем по заповіту на все майно. До того ж вже оформила свої спадкові права на інше спадкове майно. Однак не може оформити свої спадкові права на заявлену нерухомість через те, що вищевказаний Державний акт на право приватної власності на землю виданий на ім`я [PERSON] після її смерті, а тому прийнятий нотаріусом як такий, що не відповідає вимогам законодавства. Оскільки вона являється єдиним спадкоємцем баби, яка мала право на заявлену земельну ділянку, зазначений правовстановлюючий документ є чинний і у встановленому законом порядку не скасований, за спадкодавцем зареєстроване право власності на земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, тому просить визнати за нею право власності на неї в порядку спадкування за заповітом. Представник позивачки подала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування, просила справу розглянути в підготовчому засіданні без участі сторони позивачки. Представник відповідача також направив заяву про розгляд справи у його відсутність при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Ухвалою Старокостянинівського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку про наступне. У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до ч.2 ст.\~548\~ЦК УРСР (в редакції від 18 липня 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини), прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.549\~ЦК УРСР\~від 18\~липня 1963\~року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно положень ст. ст. 1216 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1222\~ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом можуть бути, зокрема, фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Лажева Старокостянтинівського району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Баглаївською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 01 грудня 1996 року. У відповідності до довідки, виданої виконавчим комітетом Баглаївської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області від 29 жовтня 2008 року за №567 [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] . Згідно із записом в погосподарській книзі виконавчого комітету Баглаївської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області за №342 їй належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , сертифікат на право на земельну частку (пай). Дані про заборону відсутні. Після смерті [PERSON] фактично в управління і розпорядження спадковим майном з 30 листопада 1996 року вступила спадкоємець за заповітом внучка [PERSON] , яка проводила похорони. За змістом довідки, виданої Баглаївським старостинським округом Старокостянтинівської ТГ Хмельницького району Хмельницької області від 15 листопада 2023 року за №14-10/157 [PERSON] дійсно проживала по [ADDRESS] , земельна ділянка загальною площею 0,336 га знаходиться за даною адресою. За життя [PERSON] склала заповіт, який посвідчено виконавчим комітетом Баглаївської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області 30 січня 1993 року за р. №8, згідно відмітки на якому «заповіт не змінено і не відмінено». Даним заповітом [PERSON] заповіла внучці [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і на що вона за законом матиме право. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові справи), наданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 07 листопада 2008 року за №17153940 даний заповіт є чинним. Зі змісту копій матеріалів спадкової справи №1179/2008, заведеної Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 07 листопада 2008 року до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що єдиним її спадкоємцем являється [PERSON] , яка вже частково оформила свої спадкові права на інше спадкове майно. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшла земельна ділянка загальною площею 0,336 га, в тому числі земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер 6824280400:03:001:0175, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), та земельна ділянка площею 0,0860 га, кадастровий номер 6824280400:03:001:0176, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану по [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підстав Державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ №02499, виданого Баглаївською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 20 травня 1998 року у відповідності до рішення Баглаївської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області 26 грудня 1996 року за №15 п. 92, тобто виданого після смерті [PERSON] . Як вбачається з витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0500563152024 від 30 травня 2024 року та №НВ-2600458322024 від 31 травня 2024 року право власності відповідно на земельні ділянки за кадастровими номерами 6824280400:03:001:0175 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та 6824280400:03:001:0176 для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування Баглаївської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області від 26 грудня 1996 року за №15 п.92 згідно Державного акта від 20 травня 1998 року серії ХМ №02499. Листом завідувача Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Хмельницької області Заворотної Т.В. за №1637/02-14 від 26 листопада 2024 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на заявлену земельну ділянку в зв`язку із тим, що правовстановлюючий документ виданий після смерті [PERSON] , що не відповідає вимогам законодавства. На час розгляду справи в суді заявлений Державний акт на право приватної власності на землю є чинним і в встановленому законом порядку не скасований, право власності на заявлену земельну ділянку зареєстроване за спадкодавцем. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України\~). Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці другому пункту 23\~постанови Пленумом Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторісвідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутисядо суду за правилами позовного провадження. Відповідно до\~статті 67 Закону України «Про нотаріат»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Положеннями ст. ст.\~316,\~321 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проаналізувавши зібрані у судовому засіданні докази кожний окремо та у їх сукупності, суд приходить до переконання, що спадкодавець набула право на заявлену земельну ділянку, тому це право перейшло до її спадкоємця за заповітом внучки [PERSON] . Приймаючи до уваги те, що позивачка є спадкоємцем за заповітом [PERSON] та вже частково формила свої спадкові права на інше спадкове майно, право власності ніким не оспорюється, відсутній спадковий спір, однак вона не може оформити право на вказане спадкове майно в позасудовому порядку, враховуючи, що іншого шляху для захисту спадкових прав позивачки немає, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, так як вони законні, обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Оскільки позивачка не наполягала на стягненні судових витрат, тому їх слід залишити за позивачкою.

Outcome: approved