Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати недійсним третейське застереження, яке міститься у договорі позики від 22 квітня 2019 року № 22/04-19П, укладеному між [PERSON] та ТОВ «Юридична фірма «Еталон», визнати недійсним договір позики від 22 квітня 2019 року №22/04-19П, укладений між [PERSON] та ТОВ «Юридична фірма «Еталон». В обґрунтування позовних вимог вказано, що 04 квітня 2023 року представник ТОВ «Юридична фірма «Еталон» ознайомився з матеріалами справи № 4821/3/23, номер провадження 22вк/821/1/23, що знаходиться в Черкаському апеляційному суді. Це матеріали справи про видачу виконавчого документу на підставі Рішення третейського суду, яке набрало законної сили, у яких є наявні документи зі справи у третейському суді. З цих матеріалів справи позивачу ТОВ «Юридична фірма «Еталон» стало відомо про наявність Рішення третейського суду, про наявність договору позики від 22 квітня 2019 року № 22/04-19П, в якому міститься третейське застереження, що нібито укладено між [PERSON] та ТОВ «Юридична фірма «Еталон», додаток № 1 від 22 квітня 2019 року (розписка про отримання грошових коштів) до договору позики від 22 квітня 2019 року № 22/04-19П, лист повідомлення від 14 липня 2021 року про укладення договору уступки права вимоги боргу, за отримання якого нібито розписався представник позивача [PERSON] . Крім цього в матеріалах справи є копія договору відступлення права вимоги (цесії) від 14 липня 2021 року № 14/07-21/Ц та копії інших документів. Крім цього, у матеріалах справи є копія договору відступлення права вимоги (цесії) від 14 липня 2021 року № 14/07-21/Ц та копії інших документів. На документах, які відповідачами у цій справі подано до третейського суду, та на підставі яких третейський суд ухвалював рішення чітко видно - підпис представника ТОВ «Юридична фірма «Еталон» [PERSON] не належить останньому. [PERSON] засновник ТОВ «Юридична фірма «Еталон», тому у позивача є наявні документи, на яких є підпис [PERSON] , та які свідчать про те, що справжній підпис [PERSON] повністю відрізняється від підпису невідомих осіб/особи, що проставлений нібито від імені [PERSON] . Таким чином, наведене свідчить - третейська угода (у формі третейського застереження, що міститься у договорі позики) є не укладеною, оскільки вона не підписана сторонами - не підписана [PERSON] зі сторони ТОВ «Юридична фірма «Еталон». А, отже, є всі підстави вважати таку третейську угоду недійсною, а також договір позики, в якому міститься третейське застереження є недійсним. Як наслідок, договір відступлення права вимоги (цесії), укладений на підставі договору позики є недійсним. Відповідач [PERSON] позов не визнав, представник відповідача у відзиві вказав, що під час укладення договору позики №22/04-19/П від 22 квітня 2019 року сторонами за вказаними договорами було досягнути згоди про порядок вирішення спорів, які можуть виникнути при виконанні умов зазначених договорів, зокрема погоджено, що згідно з розділом 7 договору позики № 22/04-19/П від 22 квітня 2019 року, договорі відступлення права вимоги (цесії) № 14/07-21/Ц від 14 липня 2021 року передбачено Третейське застереження у п. 20 Договору. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. У травні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та заявою про забезпечення позову. 16 травня 2023 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду за правилами загального позовного провадження /т. І а. с. 44/. Також ухвалою суду від 16 травня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову /т. І а. с. 46/. 01 липня 2023 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав відзив на позов /т. І а. с. 75-105/. 05 березня 2024 року ухвалою суду постановлено витребувати докази у Печерському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а саме інформацію з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо смерті [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий ТУМ Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві 08 серпня 2003 року, який був зареєстрований: [ADDRESS] ) /т. І а. с. 155/. 03 травня 2024 року на підставі розпорядження керівника апарату суду Ліннік Н. В. № 184 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями і передано судді Литвиновій І. В., згідно з протоколом /т. І а. с. 162-163, 164-165/. 09 травня 2024 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява представника позивача про доповнення клопотання про призначення комплексної судової експертизи /т. І а. с. 171-181/. 09 вересня 2024 року ухвалою судді закрито підготовче провадження у справі і призначено до розгляду по суті також ухвалою суду залишено без задоволення клопотання представника позивача про призначення комплексної судової експертизи /т. І а. с. 189-190/. 27 лютого 2025 року ухвалою суду, постановленою на місці, задоволено клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи висновку експерта і залишено без задоволення його клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження, а також задоволено клопотання представника відповідача про приєднання до матеріалів справи копії постанови від 26 травня 2023 року, відмовлено у задоволення клопотання представника відповідача про долучення ухвали до матеріалів справи. У судовому засіданні (за допомогою відео конференції) представник позивача позов підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, заперечуючи проти задоволення позову, посилався на доводи, викладені у заявах по суті. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, явку представника не забезпечив, повідомлявся належним чином, заяви по суті або з процесуальних питань не надходили. Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача і заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 22 квітня 2019 року [PERSON] та ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА «ЕТАЛОН» у особі представника за довіреністю [PERSON] укладено Договір позики № 22/04-19/П. Відповідно до п. 1 вищевказаного договору позики було встановлено, що позикодавець [PERSON] передає у власність позичальникові ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА «ЕТАЛОН» грошові кошти у розмірі 8 056 191, 00 грн, що по курсу НБУ станом на 22 квітня 2019 року становить еквівалент 300 000, 00 доларів США (згідно з офіційним курсом НБУ станом на 22 квітня 2019 року 1 долар США коштує 26, 85397 грн), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей у строк не пізніше 30 листопада 2021 року. Згідно з п. 1 договору позики № 22/04-19/П від 22 квітня 2019 року встановлено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей у строк не пізніше 30 листопада 2021 року. Згідно з пунктом 6 Договору позики № 22/04- 19/П від 22 квітня 2019 року встановлено, що за прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, яка прострочена, за кожний день прострочення, а також позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, у порядку, встановленому ст. 625 Цивільного кодексу України. У підтвердження вищенаведеного, боржником ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА «ЕТАЛОН» у особі представника за довіреністю [PERSON] видано розписку від 22 квітня 2019 року про отримання грошових коштів у вищевказаному розмірі. 14 липня 2021 року [PERSON] та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 14/07-21/Ц, відповідно до п.п. 1-3, 5 якого до [PERSON] перейшло право вимоги за договором позики № 22/04-19/П від 22 квітня 2019 року. Про укладення договору відступлення права вимоги № 14/07-21/Ц від 14 липня 2021 року було повідомлено боржника - ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА ЕТАЛОН» шляхом вручення відповідного повідомлення представнику Товариства за довіреністю [PERSON] . На підставі договору відступлення права вимоги № 14/07-21/Ц від 14 липня 2021 року до [PERSON] перейшло від [PERSON] право вимоги за договором позики № 22/04-19/П від 22 квітня 2019 року, тобто починаючи з 14 липня 2021 року [PERSON] є кредитором за вищевказаним договором позики № 22/04-19/П від 22 квітня 2019 року. Згідно з розділом 7 Договору позики № 22/04-19/П від 22 квітня 2019 року (у договорі відступлення права вимоги (цесії) № 14/07-21/Ц від 14 липня 2021 року Третейське застереження передбачено у п. 20 Договору), відповідно до якого сторони встановили наступне: 7.1. Усі правовідносини, що виникають з цього Договору або пов`язані із ним, у тому числі пов`язані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього Договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення Договору, регулюються цим Договором та відповідними нормами чинного законодавства України, у тому числі, але не виключно: Конституцією України, Цивільним Кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про третейські суди», Законом України «Про виконавче провадження», Цивільним процесуальним кодексом тощо. Згідно з пунктом 7.2. договору, усі спори щодо відносин, які походять з цього Договору або виникають у зв`язку із ним, вирішуються шляхом переговорів між Сторонами. У відповідності до пункту 7.3. договору відступлення, сторони встановили, що у разі неможливості вирішення спорів шляхом переговорів, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про третейські суди» будь які спори підлягають передачі на розгляд і остаточне вирішення до третейського суду для вирішення конкретного спору (суду ad hoc) одноособово у особі третейського судді Мазовецького Віталія Петровича, [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , тел. [NUMBER] . За пунктом 7.4. договору, розмір винагороди третейського судді визначається у розмірі 0,1 % від суми позову, який у будь-якому випадку не може бути меншим за 5 та не може перевищувати 10 розмірів мінімальних заробітних плат для працездатних осіб на момент звернення до третейського суду та підлягає сплаті позивачем одночасно із подачею позовної заяви. При винесенні рішення третейським судом для вирішення конкретного спору витрати зі сплати гонорару третейського судді покладаються на сторони спору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Порядок вирішення спору, місце і час розгляду справи визначається третейським судом для вирішення конкретного спору (суду ad hoc) у особі третейського судді Мазовецького В. П. одноособово з повідомленням сторін про час і місце розгляду справи. Згідно з пунктом 7.6 винесене третейським судом для вирішення конкретного спору на умовах цього Договору рішення є остаточним і підлягає негайному виконанню сторонами. За пунктом 7.7. договору, у разі відмови від добровільного виконання будь-якою із Сторін рішення підлягає виконанню у порядку, встановленому Законом України «Про третейські суди», Законом України «Про виконавче провадження», Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно з пунктом 7.8 договору у відповідності до ст. 14 Закону України «Про третейські суди» дане третейське застереження підписано Сторонами даного договору, якими є: Кредитор: громадянин України [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий ТУМ Солом`янського РУ ГУМВС України у м. Києві 08 серпня 2003 року, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; Боржник: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮРИДИЧНА ФІРМА «ЕТАЛОН», Україна, 01133, місто Київ, вул. Мечникова, будинок 6, код ЄДРПОУ 32070566. Як передбачено пунктом 7.9 договору, третейське застереження у випадку звернення будь-якої із сторін із позовом до третейського суду для вирішення конкретного спору у особі третейського судді Мазовецького В. П. має на меті вирішення предмета спору щодо належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором позики № 22/04-19/П від 22 квітня 2019 року. Дане третейське застереження укладено шляхом викладення тексту третейського застереження у Договорі позики № 22/04-19/П від 22 квітня 2019 року одночасно із підписанням Сторонами вищевказаних Договорів 22 квітня 2019 року за адресою: 01133, місто Київ, вул. Мечникова, будинок 6, підписи Сторін на цих Договорах свідчать про затвердження тексту та умов даного третейського застереження та не потребують укладення третейської угоди окремим документом. Заборгованість у вищевказаному розмірі ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА «ЕТАЛОН» у строк, встановлений п. 1 Договору позики № 22/04-19/П від 22 квітня 2019 року не погасило, грошові кошти не повернуло. Згідно з п. 6 Договору позики № 22/04-19/П від 22 квітня 2019 року встановлено, що за прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, яка прострочена, за кожний день прострочення, а також позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, у порядку ст. 625 Цивільного кодексу України. Згідно з рішенням правління Національного банку України у період прострочення повернення грошових коштів за Договором позики № 22/04-19/П від 22 квітня 2019 року у строк до 09 грудня 2021 року включно встановлено обліку ставку НБУ у розмірі 8,5 %, а починаючи з 10 грудня 2021 року встановлено обліку ставку НБУ у розмірі 9 %. 27 лютого 2023 року третейським судом для вирішення конкретного спору (ad hoc) одноособово у особі третейського судді Мазовецького В. П. винесено рішення про стягнення з ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА «ЕТАЛОН» на користь [PERSON] заборгованості за договором позики № 22/04-19/П від 22 квітня 2019 року у розмірі 12 000 000, 00 грн, витрат на винагороду третейському судді у розмірі 37 500, 00 грн. За заявою [PERSON] Печерським УП ГУ НП у м. Києві внесено відомості до ЄРДР № 12023105060000212 від 26 квітня 2023 року про кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 190 КК України. 01 травня 2023 року заявник [PERSON] постановою слідчого Печерського УП ГУ НП у м. Києві визнаний потерпілим у кримінальному провадженні і цивільним позивачем. 18 травня 2023 року судовий експерт Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Вапірова Н. склала висновок № СЕ-19/111-23/24776-ПЧ за результатами судової експертизи, призначеної на підставі постанови від 15 травня 2023 року про призначення судово-почеркознавчої експертизи начальника сектору дізнання Мусулеги Є. у кримінальному провадженні № 12023105060000212 від 26 квітня 2023 року /т. І а. с. 93-101/. Згідно з вказаним висновком № СЕ-19/111-23/24776-ПЧ від 18 травня 2023 року, підпис в графі «Директор [PERSON]» в довіреності від імені ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА «ЕТАЛОН» на ім`я [PERSON] щодо представлення інтересів від 18 квітня 2013 року, виконаний [PERSON] /т. І а. с. 100/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Згідно з пунктом 1 частини першої ст. 512 Цивільного кодексу України встановлено, що Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У відповідності до частини першої ст. 513 Цивільного кодексу України встановлено, що Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з ст. 514 Цивільного кодексу України встановлено, що До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою ст. 516 Цивільного кодексу України встановлено, що Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою ст. 517 Цивільного кодексу України встановлено, що Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За частиною першою ст. 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин першої, другої статті 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ. У частині третій статті 51 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав: 1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов`язки осіб, які не брали участь у справі. Згідно частин першої-другої статті 458 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі. Тлумачення статті 51 Закону України «Про третейські суди», статті 458 ЦПК України свідчить, що у них, передбачено виключний перелік підстав для скасування рішення третейського суду і тягар доведення наявності зазначених підстав покладається на сторону, яка звертається із заявою про скасування рішення третейського суду. Касаційний цивільний суд в наведеній справі відхилив аргументи апеляційної скарги про те, що договір на підставі якого винесено рішення третейського суду Відповідач не укладала і не підписувала, дізналася про вказаний договір лише отримавши позовну заяву і додані до неї документи. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 554/5323/14 (провадження № 14-605цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилався позивач як на підставу позову, не підтверджено належними доказами. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed