Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Ульяновського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію в рахунок відшкодування вартості частки у справі спільної сумісної власності на майно а саме: автомобіль VOLVO ХС60, 2011 року випуску, об`єм двигуна 2953 см. куб., паливо бензин, кузов - універсал b, сірого кольору, VIN [NUMBER] в сумі 274 264, 5 грн. та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] у період з 22.06.2013 року по 21.04.2022 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Зазначений шлюб було розірвано 21.04.2022 року рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області по справі №504/3177/21. 13.06.2020 року за час спільного проживання подружжя за спільні кошти та у спільну сумісну власність придбали автомобіль VOLVO ХС60, 2011 року випуску, об`єм двигуна 2953 см. куб., паливо бензин, кузов - універсал b, сірого кольору, VIN [NUMBER] , який був оформлений на [PERSON] та отримано державний реєстраційний номер [NUMBER] . Після розірвання шлюбу відповідач став заперечувати щодо [PERSON] права власності на автомобіль, який був придбаний за спільні кошти у спільну власність, та після розірвання шлюбу залишив автомобіль у своєму повному використанні. 27.03.2024 року за запитом адвоката позивача було здійснено запит до територіального сервісного центру 5146 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях з метою підтвердження інформації щодо наявності автомобіля та його власника. Відповідно до листа №31/30/5146-4/аз від 30.03.2024 року: 13.06.2020 року у ТСЦ 5147 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях здійснено реєстрацію транспортного засобу VOLVO ХС60, 2011 року виготовлення за громадянином [PERSON] , [INFO] 03.10.2023 року у ТСЦ 6844 РСЦ ГСЦ МВС в Хмельницькій області здійснено перереєстрацію транспортного засобу VOLVO ХС60, 2011 року виготовлення на іншу особу, тобто після розірвання шлюбу 21.04.2022 року відповідач [PERSON] розпорядився автомобілем без згоди позивача, як співвласника [PERSON] на власний розсуд 03.10.2023 року. На момент відчуження вартість автомобіля становила приблизно 15 000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ на 03.10.2023 року еквівалентно 15000 доларів США х 36,5685 = 548 5219 грн., з яких 1,2 а саме 274 264 грн. належить позивачу [PERSON] . Відповідно до даних з сайту « Авторіа» вартість аналогічного автомобіля становить від 15 100 доларів США до 16000 доларів США. Позивач вважає, що відповідач переоформлюючи автомобіль після припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу, без її згоди на відчуження, та без відшкодування позивачу вартості 1/2 частини автомобіля, тобто грубо порушив права позивача, що стало підставою звернення з позовом до суду. Ухвалою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 01 липня 2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, яку відповідач отримав 24.07.2024 року, що підтвержується рекомендованим повдомленням про вручення поштового відправлення ( а.с.53). Відповідач відзив на позов до суду не надіслав, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталася, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. За таких обставин, відповідно до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину не вчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 08 жовтня 2024 року у зазначеній справі Ульяновським районним судом винесено ухвалу про призначення авто товарознавчої експертизи за клопотанням позивача. 11 лютого 2025 року ухвалою Ульяновського районного суду відновлено провадження у справі, в зв`язку з з надходженням до суду висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи та призначено справу до розгляду. 24 лютого 2025 року до Ульяновського районного суду надійшла позовна заява позивача [PERSON] про зменшення позовних вимог у даній цивільній справі, в якій вона зазначила, що при подачі позову до суду просила суд, стягнути з відповідача грошову компенсацію в розмірі 274 264 грн. 50 коп., тобто вартості 1,2 частини автомобіля. Після отримання висновку експерта №2004/24-27 від 04.02.2025 року встановлено, що на момент відчуження автомобіля, тобто на 03.10.2023 року його вартість становила 522 130 гривень 08 копійок, 1/2 частини з зазначеної суми становить 261 065 гривень 04 копійки, що змусило позивача зменшити позовні вимоги з 274 264 грн. 50 коп. на 261 065 гривень 04 копійки. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 22.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис 697, який за рішенням Комінтернівського районного суду Одеської 21 квітня 2022 року було розірвано ( а.с.7-8). 13.06.2020 року за час спільного проживання подружжя за спільні кошти та у спільну сумісну власність придбали автомобіль VOLVO ХС60, 2011 року випуску, об`єм двигуна 2953 см. куб., паливо бензин, кузов - універсал b, сірого кольору, VIN [NUMBER] , який був оформлений на [PERSON] та отримано державний реєстраційний номер [NUMBER] . Факт придбанння автомобіля VOLVO ХС60, 2011 року випуску, об`єм двигуна 2953 см. куб., паливо бензин, кузов - універсал b, сірого кольору, VIN [NUMBER] , який був оформлений на [PERSON] та отримано державний реєстраційний номер [NUMBER] підтверджується відповіддю на запит адвоката позивача наданою Головним сервісним центром МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях ( філія ГСЦ МВС) и ТСЦ МВС №5146 (ТСЦ МВС №5146) від 30 березня 2024 року ( а.с. 10) , в якій також містить інформація, що відповідачем [PERSON] 03.10.2023 року у ТСЦ 6844 РСЦ ГСЦ МВС у Хмельницькій області здійснено перереєстрацію транспортного засобу VOLVO ХС60, 2011 року випуску на іншу особу ( а.с.10 із зв.) Згідно висновку експерта №2004/24-27 від 04.02.2025 року Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України встановлено, що ринкова вартість транспортного засобу автомобіля VOLVO ХС60, 2011 року випуску, VIN [NUMBER] станом на день його відчуження 03.10.2023 року складає 522 130 грн. 08 копійок В зв`язку з розірванням шлюбу в позивача виникла необхідність у поділі спільно нажитого майна подружжя. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Cуд приходить до висновку про те, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11 Результати аналізу змісту положень статті 71 СК України дають підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084св19), від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований, в зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). З матеріалів справи позивачем не надано до суду та не підтверджено документально витрати понесені на оплату правових послуг адвоката а тому в цій частині слід відмовити позивачу у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача понесених таких витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати по проведенню експертизи належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ч. 3 п. 2 ЦПК України). Пунктом 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 2750 гривень сплаченого судового збору при зверненні з позовом до суду, 605,60 гривень судового збору сплаченого при подачі заяви за забезпечення доказів у справі. Стягнути відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 6815 гривень 52 копійки витрат понесених на оплату судової транспортно-товарознавчої експертизи.

Outcome: approved