Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

01.11.2024 р. ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 1-10, т. 1). Ухвалою судді Покопцевої Д.О. від 08.11.2024 р. було відкрито провадження по справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 193, т. 3). В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що\~01.04.2016 р. між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200493767 щодо кредитування. Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 10 200 грн., з встановленим строком користування з 01.04.2016 р. по 01.04.2019 р., а відповідач зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 23.05.2016 р. згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду. 20.07.2020 р. ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020 р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020 р., що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 р. у справі № 910/11298/16 відповідно до якої Позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за Кредитним договором. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів. Станом на 23.10.2024 р. загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором становить 30229,28 грн., з яких: 9991,16 грн. заборгованість за кредитом; 20238,12 грн. заборгованість за відсотками. Заборгованість розрахована станом дату укладання до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів. Крім того, позивачем розраховані 3% річних в розмірі 2723, 59 грн. та інфляційні збитки за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань в розмірі 13 186, 57 грн. Таким чином загальна заборгованість становить 46 139, 44 грн. На підставі викладеного, позивач просить поновити строк позовної давності, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 200493767 від 01.04.2016 року у загальному розмірі 46139,44 грн., яка складається з: суми заборгованості 30229,28 грн., суми інфляційних втрат 13186,57 грн., суми 3% річних - 2723,59 грн.,\~а також\~судовий збір\~та витрати\~на професійну\~правничу допомогу. В судові засідання, які були призначені 12.12.2024, 18.02.2025 представник позивача не з`явився, про дати розгляду справи позивач повідомлявся належним чином. В позовній заяві представник позивача просить розгляд справи проводити без його участі. 27.11.2024 р. в порядку ст. 178 ЦПК України через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача адвокат Федорець Є.Є. (діє на підставі ордеру від 12.11.2024 р.) зазначив,\~що з матеріалів позовної заяви вбачається, що кредитний договір між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладено 01.04.2016 р. на строк до 01.04.2019 р. включно. Тобто, з 02.04.2019 р. розпочався перебіг позовної давності, який закінчився 02.04.2022 р. В той же час, з позовною заявою позивач звернувся до суду лише 31.10.2024 р., тобто більше ніж через 2 роки після фактичного закінчення строків позовної давності. При цьому, посилання позивача на ту обставину, що своє право вимоги позивач отримав лише у 2024 році, оскільки тривалий час судився з іншими колекторськими компаніями, не може бути підставою для продовження строків позовної давності, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Також, в моменту укладення договору про відступлення права вимоги, позивач був обізнаний про наявність судових спорів щодо права вимоги та претензій до банку не має, що зазначено безпосередньо в самому договорі, а тому зазначена обставина не може бути підставою для поновлення строку позовної давності. Крім цього, посилання позивача на запровадження карантинних обмежень та військовий стан також є безпідставними, оскільки згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 «запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку». Таким чином, будь-яких належних аргументів, які б свідчили на поважність причин для поновлення строку позовної давності для звернення до суду позивачем не наведено, що є підставою для відмови в задоволенні клопотання останнього про поновлення строку позовної давності. Також зазначає, що у разі якщо суд вирішить поновити строк позовної давності, звертає увагу на те, що з наданих до суду матеріалів, крім сухих цифр, позивачем не розкрито з чого складається загальна заборгованість відповідача, яка процентна ставка застосовувалась, за який період та те, що унеможливлює як суду, так і відповідачу визначити точну суму заборгованості відповідача перед банком на момент закінчення строку дії договору та те, чи існувала вона взагалі. З цих же підстав, вважаємо, що заявлені позовні вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% річних не підлягають задоволенню. Також вказує, що за умовами п.5.5 договору про відступлення прав вимоги № 07-07/21 від 07.07.2021 р., укладеного між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал», кредитор зобов`язаний повідомити боржника про відступлення права вимоги за основним договором у порядку, передбаченого чинним законодавством або основним договором. Окрім того, відповідно до умов п. 3 договору про відступлення прав вимоги №7_БМ від 20.07.2020 р., укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс», новий кредитор зобов`язаний повідомити боржника про відступлення права вимоги за основним договором протягом 5 робочих днів з моменту набрання чинності договором про відступлення прав вимоги у порядку, передбаченого чинним законодавством або основним договором. Між тим, матеріали справи не містять доказів направлення відповідного повідомлення боржнику про зміну кредитора та відступлення прав вимоги за договором позики, як це передбаченого вимогами закону. Також, відповідно до умов п. 3 договору про відступлення прав вимоги №7_БМ від 20.07.2020 р., укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» новий кредитор несе ризик настання для нього несприятливих обставин у зв`язку з неповідомленням боржників про відступлення права вимоги. Враховуючи вищевикладене, не повідомлення боржника про зміну кредитора, з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28 березня 2018 у справі №444/9519/12, надає підстави стверджувати про безпідставне нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики. Не доведеним, на погляд представника позивача є й витрати на правову допомогу, оскільки, по-перше, будь-яких документів, які б свідчили реальне понесення таких витрат, таких як квитанція, рахунки, перекази позивачем до матеріалів справи не долучено, а по-друге, вказаний розмір процесуальних витрат є неспівмірним для даної категорії справ, оскільки, вірогідно такі позови у позивача стоять «на потоці», що підтверджується відомостями з інформаційного ресурсу «Судова влада України» та не потребують спеціальних знань у галузі права, є шаблонними документами, а тому в задоволенні цій частини позовних вимог слід також відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного, просить у задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити у повному обсязі. В порядку ст. 179 ЦПК України, позивачем відповідь на відзив до суду не надана. За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, наданий суду відзив на позов, суд вважає за можливе провести розгляд справи в судовому засіданні 18.02.2025 р. відповідно до вимог ст.223, ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутністю обох сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд,\~вивчивши матеріали\~справи,\~надавши оцінку\~змісту заперечень\~на позов,\~оцінивши докази\~у справі\~за принципами\~встановленими ст.89\~ЦПК України\~та у\~сукупності з\~нормами чинного\~законодавства,\~приходить до\~наступних висновків.\~ Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01.04.2016 р. між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладено угоду у формі заяви (оферти) № 200493767 щодо надання та використання платіжної картки\~MC Platinum, далі Кредитний договір (а.с.32, т. 1), яку отримав 01.04.2016 р. під розписку, про що свідчить його підпис (а.с. 42, т. 1). Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав відповідачу (Позичальнику) у користування кредитні кошти в розмірі 10 200 грн., з встановленим строком користування з 01.04.2016 р. по 01.04.2019 р., а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 01.04.2016 р. відповідач ознайомився під підпис з довідкою про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість споживчого кредиту (а.с. 37, т. 1). Також 01.04.2016 р. між [PERSON] та ТДВ «Страхова компанія «М-ЛАЙФ» укладено договір добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський» (а.с. 38-39, т. 1) 20.07.2020 р. ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_ БМ від 20.07.2020 р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020 (а.с. 44-47, т. 1). Відповідно до п. 4 даного Договору, сторони домолись, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до цього Договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 71 072, 63 грн. без ПДВ. Ціна договору сплачується новим Кредитом Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, відповідно до п. 14 цього Договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор. Згідно витягу з реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 р., право вимоги за кредитним договором № 200493767 від 01.04.2016 р., укладеним з\~ [PERSON] , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Загальна сума заборгованості складає 30 229, 28 грн. (а.с. 19, т. 1). Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16 за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до ТОВ «ФК «Плеяда», ТОВ «ФК «Фагор», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, 2. Національний банк України, [PERSON] про застосування наслідків нікчемності правочину, відновлення становища, яке існувало до порушення права, рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ «Діджи Фінанс» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язано ТОВ «ФК «Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2.Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». Зобов`язано ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2 (а.с. 50-73, т. 1) Так, відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~(в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~статті 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. У відповідності до частини 1\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За статтями\~512,\~514 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з частиною 2\~статті 517 ЦК України\~боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до частини 1\~статті 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з частиною першою\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною третьою\~статті 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Позивачем на підтвердження наявності у відповідача заборгованості та її розміру подано до суду заяву (оферту) № 200493767 від 01.04.2016, анкету № 2610736 від 01.04.2016, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупність споживчого кредиту в рамках карткового продукту від 20.04.2016 р., тарифи по «MC Platinum Cash Back ( неіменна)/Зарплатна», розписку про отримання платіжної картки, договір №7_БМ про відступлення права вимоги від 20.07.2020 р. між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та витяг з реєстру боржників до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 р., однак доказів того, що відповідачем були отримані кредитні кошти, їх розмір та дата отримання, розмір відсотків та порядок і період їх нарахування позивачем надано не було. Надана на підтвердження наявності заборгованості виписка по особовому рахунку № [NUMBER] з 23.05.2016 р. по 27.07.2020 р. за кредитним договором № 200493767 від 01.04.2016, де вказана загальна сума заборгованості 30 229, 28 грн. не підтверджує вищезазначеного, оскільки відповідно до заяви (оферти) № 200493767 від 01.04.2016 р. номер особового рахунка позичальника № [NUMBER] , жодного доказу на підтвердження того, що позичальнику відповідно до умов договору від 01.04.2016 р. замість рахунку № [NUMBER] відкрито рахунок № [NUMBER] суду не надано. Суд робить висновок, що ні із позовної заяви, ні із виписки по особовому рахунку неможливо встановити коли саме відповідач отримав кредит та в якому саме розмірі, що також неможливо встановити суду самостійно, із наданих в якості доказу позивачем виписок по особовим рахункам, оскільки така виписка сформована з 23.05.2016 р., а не з часу укладення договору. У долучених до справи виписках по особовим рахункам зазначений рахунок, який не відповідає рахунку, вказаному у заяві (оферті) № [NUMBER] від 01.04.2016 р. і жодного доказу того, що рахунок, вказаний у виписках, належить саме відповідачу, не зазначено ні у позовній заяві, ні у доданих до позовної заяви доказах. Крім того, надана виписка по рахунку, не підписана уповноваженим представником, а отже не є належним та допустимим доказом на підтвердження видачі кредиту та підстав стягнення заборгованості. Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9\~Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. За статями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з частиною 2 статті 517 Цивільного кодексу України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Однак, слід звернути увагу, що відповідно до п. 4 умов Договору, Новим Кредитором, тобто ТОВ «Діджи Фінанс» не долучено до позовної заяви документально підтверджену оплату у розмірі 71 072, 63 грн. за відступлення прав вимоги ПАТ «Банк Михайлівський», що слідує, що вищевказаний пункт Договору Новим кредитором не виконаний, тобто не підтверджено право його переходу. Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною третьою статті 12 ЦК кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Згідно з частиною 6статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви та долучених до неї додатків, кредитний договір між [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено 01.04.2016 р., а договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи фінанс» 20.07.2020 року. При цьому п. 1 Договору відступлення передбачає набуття права вимоги Новим кредитором - ТОВ «Діджи фінанс» на\~підставі Додатку 1 до даного договору. Однак, позивачем до матеріалів позовної заяви не додано Додаток 1 до Договору відступлення, що унеможливлює встановлення наявності заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Банк Михайлівський». Суд також не приймає в якості належного доказу витяг з реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 р., оскільки належним документом, що підтверджує перехід права вимоги до нового кредитора є Додаток № 1 до Договору відступлення, який повинен був бути підписаний обома учасниками угоди, тобто як ПАТ «Банк Михайлівський», так і ТОВ «Діджі Фінанс». Всупереч зазначеному, витяг з реєстру, засвідчений в односторонньому порядку лише ТОВ «Діджі Фінанс», не може замінити Додатку 1 до Договору відступлення. Суд зазначає, що відповідно до ч. 5\~ст.177 ЦПК України\~позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторони. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню в повному Щодо вимоги позивача про поновлення строку позовної давності, суд зазначає, що застосування позовної давності можливо в разі наявності підстав для задоволення позову. Так, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц). Аналогічні обставини підлягають врахуванню і щодо заяви сторони відповідача про застосування строків позовної давності. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed