Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом до [PERSON] обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 березня 2023 року вона надала [PERSON] у борг за договором позики грошові кошти в іноземній валюті в сумі 16 000 (шістнадцять тисяч) доларів США, які останній зобов?язувався повернути в строк до 01 квітня 2023 року, однак свої зобов?язання за договором позики не виконав та отримані кошти не повернув, чим порушив виконання свого зобов`язання та умови договору позики. Виходячи з того, що [PERSON] прострочив виконання грошового зобов`язання, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, просить стягнути з нього суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, які станом на дату ухвалення рішення складають 911,34 дол. США. Зважаючи викладене, просила стягнути з відповідача загальну сума заборгованості з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, що становить 16911, 34 дол. США. Ухвалою від 14.06.2024 було відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче судове засідання. \~ \~ \~ \~ Ухвалою від 26.06.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляду по суті. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися,її представником за ордером адвокатом Сватенко Н.А. подано заяву про розгляд справи без їх участі, в якій вона позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, надавши розрахунок позовних вимог на час ухвалення рішення. Відповідач будучі, належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку смс-повідомлення у судове засідання не з`явився, до цього клопотав про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженнями, однак письмового підтвердження цьому не надав. Правом подачі відзиву, заперечень чи своїх докази на спростування позовних вимог не скористався. Зважаючи викладене, приймаючи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи до суду не з`явився, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані в силу ст.\~81\~ЦПК України докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 01 березня 2023 року позивачка [PERSON] надала відповідачу [PERSON] у борг за договором позики грошові кошти в іноземній валюті в сумі 16 000 (шістнадцять тисяч) доларів США, які останній зобов?язувався повернути в строк до 01 квітня 2023 року. Підтвердженням укладення між позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON] договору позики, а також отримання ним грошових коштів є письмова розписка, власноруч написана та підписана [PERSON] , оригінал якої 21.02.2025 представником позивачки було надано суду для долучення до матеріалів справи. Відповідно розписки [PERSON] зобов`язався повернути кошти до 01.04.2023, однак станом на дату розгляду справи, суму боргу не повернув, що не було спростовано відповідачем в ході розгляду справи, чим порушив взяті на себе зобов?язання. Факт передачі та отримання грошових коштів підтверджується оригіналом розписки, згідно якої [PERSON] зазначив, що взяв у [PERSON] грошові кошти. \~ \~ \~ \~Відтак грошове зобов`язання відповідача перед позивачем вбачається з розписки, яка підписана відповідачем, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлена укладена між сторонами угода згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. \~ \~ \~ \~Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. \~ \~ \~ \~У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18, додатково звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань. \~ \~ \~ \~Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18). \~ \~ \~ \~Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. \~ \~ \~ \~При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. \~ \~ \~ \~Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. \~ \~ \~ \~Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України «Про валюту і валютні операції», а також Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93) (чинний на момент укладання договору позики), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (чинний на момент укладання договору позики). \~ \~ \~ \~Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. \~ \~ \~ \~Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. \~ \~ \~ \~Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. \~ \~ \~ \~Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. \~ \~ \~ \~Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. \~ \~ \~ \~Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. \~ \~ \~ \~У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. \~ \~ \~ \~Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. \~ \~ \~ \~Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. \~ \~ \~ \~Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). \~ \~ \~ \~Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. \~ \~ \~ \~Відтак, у справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики, тобто 16000 (шістнадцять тисяч) доларів США, що відповідатиме вимогам статті 1046 ЦК України і статті 533 ЦК України. \~ \~ \~ \~Відповідачем не надано суду доказів того, що договір позики, який укладено між сторонами є нечинними, його дійсність не спростована. Позову про визнання правочину недійсним (удаваним) відповідач не подавав, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин суду не надано. З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. \~ \~ \~ \~Відтак, пред`явлений позов в цій частині є обґрунтованим і підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Стосовно позовних вимог про стягнення 3 % річних від простроченої суми боргу у сумі 911,34 доларів США,суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. \~ \~ \~ \~Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються в тому числі на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України). \~ \~ \~ \~Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. \~ \~ \~ \~Доказів виконання зобов`язання відповідача перед позивачкою матеріали справи не містять. \~ \~ \~ \~З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивачки виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. \~ \~ \~ \~У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. \~ \~ \~ \~Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. \~ \~ \~ \~Суд перевіривши розрахунок позивача, наявний в матеріалах справи зазначає що він є вірним ( 16000 дол.США* 693 дні прострочення*3%:100:365= 911,34 дол. США). \~ \~ \~ \~При цьому суд зазначає, що позивачкою в цій частині позовні вимоги за час розгляду справи в суді збільшено, 3 % річних розраховано з урахуванням боргу у розмірі 16 000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 01 квітня 2023 року до дня ухвалення судового рішення, що на час ухвалення рішення суду, а саме по 21 лютого 2025 року включно, становить 693 днів, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). \~ \~ \~ \~Відповідач жодного обґрунтованого розрахунку чи доказу на спростування розрахунку позивачки, а також підтвердження повернення суми боргу чи його частини суду не надав. \~ \~ \~ \~Таким чином, позовні вимоги про стягнення 3 % річних від простроченої суми заборгованості є законними та обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню з урахуванням розрахунків здійснених судом в сумі 911,34 дол. США. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір. Про наявність інших судових витрат, зокрема на правову допомогу, у позовній заяві не зазначалося. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved