Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на наступні обставини. Він звернувся до виконкому Апостолівської міської ради із заявою для проведення державної реєстрації права власності на будинок. 27.09.2024 року він отримав рішення про відмову в проведенні реєстрації дій. Відповідно до рішення державний реєстратор встановив наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: розбіжності в написанні по-батькові між відомостями заявника. Так, в договорі дарування від 15.02.1990 року його ім`я та по-батькові записані, як [PERSON] , що не відповідає паспорту громадянина України, де його ім`я та по-батькові записане, як [PERSON] . У зв`язку з цим виникає необхідність встановити факт належності йому правовстановлюючого документу, а саме договору дарування. Заявник в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - виконавчий комітет Апостолівської міської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності їх представника. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом, згідно копії паспорта № [NUMBER] по батькові заявника вказано « [PERSON] » (а.с.4). Згідно картки платника податків, виданого Апостолівською ДПІ Криворізького південного управління, по батькові заявника вказано « [PERSON] » (а.с.8). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №1811 від 29.10.2019 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , заявник - [PERSON] народився [INFO] (а.с.7). Згідно договору від 15.02.1990 року, зареєстрованого в реєстрі за №317 державним нотаріусом Апостолівської держаної нотаріальної контори Штефан В.В., [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частки жилого будинку з надвірними спорудами за адресою - [ADDRESS] (а.с.8-9). 27 вересня 2024 року [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Апостолівської міської ради Дніпропетровської області з заявою від 23.09.2024 року і державний реєстратор прав на нерухоме майно Коваль С.А. встановив наявність обставин, які є підставою для відмови в проведення реєстраційних дій: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: розбіжності в написанні по-батькові між відомостями про заявника, відомостями отриманими від Комунального підприємства "Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради" від 24.09.2024р., №64432 про власника ОНМ (житловий будинок) за адресою: [ADDRESS] , та документами поданими заявником як підстава виникнення права власності (рішення суду, від 07.12.1981р., номер: 2-486/1981, видавник: Народний суд Апостолівського району Дніпропетровської області, Договір дарування, від 15.02.1990р., зареєстровано в реєстрі за №317, видавник: Штефан В.В., державний нотаріус Апостолівської державної нотаріальної контори (а.с.13). Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦК України ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995р. №5 (із змінами) суд може встановлювати факти належності особі документів, які не належать до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування в госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів та інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісти у зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Таким чином, заява [PERSON] про встановлення факту належності договору дарування від 15.02.1990 року підлягає задоволенню. Відповідно до ч.7 ст.295 ЦПК України, при ухваленні судом рішення понесені судові витрати не відшкодовуються, тому судові витрати слід віднести на рахунок заявника. На підставі викладеного та

Outcome: approved