Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.12.2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-121051753, за яким кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 163 386,03 грн. строком на 72 місяці під фіксовану проценту ставку - 34,90 % річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. Банк виконав свої зобов`язання надавши відповідачу кредитні кошти на поточний рахунок Клієнта. Крім того, сторони дійшли згоди, що реструктуризація (лонгація (продовження) строку кредиту, капіталізація, кредитні канікули та інші види реструктуризації) може бути здійснена Банком без підписання між Банком та Клієнтом додаткових договорів/угод до Заяви. Таким чином, прострочені відсотким шляхом реструктуризації заборгованості були капіталізовані до суми кредиту. Таке збільшенння суми кредиту не супроводжувалося видачею кредитних коштів позичальнику. Проте, відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячного погашення кредитної заборгованості згідно умов Договору погашення кредиту та відсотків за кредитом. Станом на 02.10.2024 року заборгованість відповідача перед позивачем за Кредитом складає 202 841,50 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі - 180 623,34 грн., в тому числі прострочена заборгованість - 5 584,19 грн.; заборгованість за відсотками 22 218,16 грн., у тому числі прострочена заборгованість - 21 184,76 грн. У зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Банку достроково заборгованість за заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-121051753 від 26.12.2021 року у розмірі 202 841,50 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 042,62 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2024 року справу передано головуючій-судді Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 27.11.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 03.01.2025 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву у якому просив поновити йому строк на його подачу, а у задоволенні позовних вимог відмовити з урахуванням наступного. Вважає, що Позивач не надав до суду доказів, що між ним та Банком виникли кредитні відносини. Зазначає, що Кредитний договір з Позивачем не укладався і не підписувався. 25.04.2017 року була підписана Заява про акцепт Публічної пропозиції про надання банківських послуг. 26.12.2021 було зроблено Додаток до Заяви про акцепт Публічної пропозиції про надання банківських послуг від 25.04.2017 року про відкриття Поточного рахунку. З умовами кредитного договору його ніхто не ознайомлював, а документи, які стосуються банківського обслуговування і які йому давалися на підпис, були надруковані мілким шрифтом, а тому прочитати їх було неможливо. Відповідач не заперечує факт, що на підставі Публічної пропозиції банку, розміщеної на сайті 26.12.2021 року взяв грошові кошти на придбання товарів для задоволення особистих потреб і мав намір їх повернути. На той час працював, отримував заробітну плату, на яку власне і розраховував. Але склалися обставини, за яких у нього не було можливості розрахуватися. Відповідач зазначає, що є інвалідом 3-ї групи. Інвалідність встановлена з 16.11.2017 року (копії довідки серії АВ № 0662681 від 20.11.2017р., довідки з Пенсійного фонду від 12.06.2023р. та пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 11.01.2018р. з терміном дії «Довічно» долучаються). На початку 2022 року в нього погіршився стан здоров`я, необхідні були кошти для лікування. Крім того, його батько [PERSON] , [INFO] також є інвалідом 3-ї групи і він надає йому матеріальну та іншу допомогу (копії довідки МСЕК серії AB № 0648260 від 12.12.2016 р. та пенсійного посвідчення N° [NUMBER] від 13.01.2017р. з терміном дії «Довічно» - додаються). Це також стало причиною тимчасового прострочення платежу. 24.02.2022 року відбулося повномасштабне вторгнення рф в Україну, робота в «Епіцентрі», де працював Відповідач була припинена, інші організації, підприємства також не працювали, виникли великі матеріальні труднощі. У зв`язку з цим у нього не було можливості погашати борг. Крім того до відома громадян була доведена інформація щодо мораторію на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов`язаннями. Так, з 24. 02.2022 року Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану в Україні та відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит банком, позичальник звільняється від відповідальності, визначеною статтею 625 ЦК У країни, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, оплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання підлягають списанню кредитодавцем. Крім того, згідно ст. 258 ЦК України для стягнення неустойки (штраф або пеня) встановлюється термін позовної давності в 1 рік. Однак термін позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін шляхом укладання договору. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ст. 259 ЦК України). В даному випадку заборгованість виникла ще в 2021 році. При підписанні заяви про реструктуризацію боргу 08.02.2024 року мова йшла лише про погашення основної заборгованості та відсотків. Про сплату пені питання не піднімалося і договір про збільшення позовної давності щодо стягнення пені не укладався. При розгляді справи також просить взяти до уваги, що відповідно до п.6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 року по останній календарний день місяці (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території У країни з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню). Тому з урахуванням наведеного, вважає нарахування пені неправильним. Що стосується основної заборгованості, то просить врахувати, що заборгованість в нього виникла в період карантинних мір та воєнного стану в Україні, тобто в той період коли він був позбавлений можливості працювати не по своїй вині. Вважає, що вказані обставини дають суду підстави для звільнення його від сплати нарахованої позивачем заборгованості. 07.01.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій заперечує викладені Відповідачем обставини у відзиві. Зазначає, що помилковим є посилання представника Відповідача на порушення ЗУ «Про споживче кредитування» та ЗУ «Про правовий режим воєнного стану в Україні» в частині заборони стягнення неустойки (штрафу, пені), оскільки, така вимога АТ «Райффайзен Банк» в позові не заявлялась, а проценти, що стягуються є плата за користування грошовими коштами. Також, вважає необґрунтованим посилання Відповідача на необхідність звільнення його від сплати зобов`язань за Кредитним договором у зв`язку із карантином та воєнним станом в Україні, з огляду на наступне, - у п. 1 ч. 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що особа не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідачем не надано належних та достатніх доказів, у розумінні статей 77,80 ЦПК України, щодо неможливості своєчасного виконання зобов`язання внаслідок форс-мажорних обставин, а також доказів інформування позивача про характер обставин, що виникли, і причинного зв`язку між такими обставинами та невиконанням зобов`язань за договором. Самі по собі обставини, на які посилається Відповідач у доводах відзиву, у контексті вищезазначених приписів Закону, не можуть бути безумовною підставою для звільнення його від виконання обов`язків щодо сплати кредитних коштів. Доказів відсутності у Відповідача джерел доходу та відсутності можливості належним чином виконати зобов`язання, матеріали справи в собі не містять. Доводи відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, не заслуговують на увагу з огляду на таке. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293ЦК України продовжуються на строк його дій. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №0651 карантин був відмінений з 30.06.2023. Крім того, продовження строку позовної давності передбачено п. 19 Перехідних положень ЦК України відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року N2102-1X, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, позивачем строк позовної давності не пропущено. Тож враховуючи усе вищевикладене просить суд, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою суду від 13.01.2025 року клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відео конференції - задоволено. Ухвалою суду від 16.01.2025 року, що занесена до протоколу судового засідання постановлено закрити підготовче засідання та призначити розгляд справи по суті. 27.01.2025 року клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відео конференції - задоволено. Представник позивача - Пасечник Ю.А. у судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні посилаючись на обставини викладені у відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши думку представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 26.12.2021 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником за всіма правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-121051753. На підставі укладеного договору № 014-RO-82-121051753 відповідач отримав кредит в розмірі 163 386,03 грн. строком на 72 місяці зі сплатою процентної ставки 34,90 % річних. Також, 08.02.2024 р. між Банком та Позичальником в електронній формі укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, згідно умов якої сторони домовились: з метою зменшення фінансового навантаження на Клієнта у зв`язку з наявними або можливими фінансовими труднощами Клієнта, Банк та Клієнт, що надалі по тексту спільно іменуються "Сторони", а кожний окремо - "Сторона", досягли згоди про зміну умов погашення Кредиту, визначених Кредитним договором, відповідно до нижченаведених положень цієї Додаткової угоди. Врегулювання простроченої заборгованості за процентами шляхом збільшення суми Кредиту (капіталізація) Проценти, що нараховані до дня підписання цієї Додаткової угоди, підлягають сплаті в дату її підписання Сторонами (Заборгованість за процентами). На підставі цієї Додаткової угоди з 08.02.2024 р. Фактична заборгованість за сумою Кредиту збільшується на суму Заборгованості за процентами та Прострочених процентів, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення Заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів Клієнту. Клієнт зобов`язується здійснити погашення Заборгованості у майбутньому у складі щомісячних платежів відповідно до Графіка, що є додатком до цієї Додаткової угоди. Тимчасово на період з 08.02.2024 р. по 25.03.2024 р. Сторони домовились зменшити розмір щомісячного ануїтетного платежу за Кредитним договором до розміру, визначеного в Графіку (Кредитні канікули). Графік може передбачати зменшення розміру Щомісячного ануїтетного платежу за рахунок зменшення суми Кредиту к погашенню та капіталізації процентів за Кредитом. Протягом Кредитних канікул Клієнт зобов`язується шомісячно злійснювати ануїтетний платіж у розмірі, що визначений у Графіку. Якщо визначений Графіком розмір щомісячного ануїтетного платежу є меншим ніж сума нарахованих Банком процентів за Кредитом, на суму різниці щомісячно у визначену Кредитним договором дату сплати ануїтетного платежу відбувається капіталізація частини нарахованих відсотків (збільшення Фактичної заборгованості за сумою Кредиту). Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів Клієнту. (копія Додаткової угоди №2 / від 08.02.2024 р. наявна в матеріалах справи) Отже, укладенням Заяви-Договору про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» № 014-R0-82-121051753 від 26.12.2021 року, Додаткової угоди № 1 до Заяви-Договору про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту "Кредит готівкою" до Кредитного договору № 014-R0-82-121051753 від 26.12.2021 р., Угоди №PDV2-1955979 від 25.04.2017 року, якою позичальник акцептував Публічну пропозицію/угоду, сторонами в належній формі було погоджено умови та порядок виконання зобов`язань за Кредитним договором. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредит, що підтверджується випискою по рахунку боржника, а також не заперечується самим Відповідачем у Відзиві на позов. Відповідно до розрахунку, доданого до матеріалів справи вбачається, що станом на 02.10.2024 року заборгованість відповідача перед позивачем за заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-121051753 від 26.12.2021 року складає 202 841,50 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі - 180 623,34 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом: 5 584,19 грн.; заборгованість за процентами - 22 218,16 грн.. у тому числі прострочена заборгованість за відсотками:21 184,76 грн.; розрахована пеня - 0,00 грн. Згідно з вимогами ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На виконання п. 1.4 Кредитного договору позивач направив відповідачу письмову вимогу про дострокове виконання грошового зобов`язання. Проте, вимога залишена без відповіді. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засідання. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Окрім того, суд не бере до уваги посилання відповідача на порушення ЗУ «Про споживче кредитування» та ЗУ «Про правовий режим воєнного стану в Україні» в частині заборони стягнення неустойки (штрафу, пені), оскільки, така вимога АТ «Райффайзен Банк» в позові не заявлялась, а проценти, що стягуються є платою за користування грошовими коштами. Відповідачем не надано належних та достатніх доказів, у розумінні статей 77,80 ЦПК України, щодо неможливості своєчасного виконання зобов`язання внаслідок форс-мажорних обставин, а також доказів інформування позивача про характер обставин, що виникли, і причинного зв`язку між такими обставинами та невиконанням зобов`язань за договором. Самі по собі обставини, на які посилається Відповідач у доводах відзиву, у контексті вищезазначених приписів Закону, не можуть бути безумовною підставою для звільнення його від виконання обов`язків щодо сплати кредитних коштів. Доказів відсутності у Відповідача джерел доходу та відсутності можливості належним чином виконати зобов`язання, матеріали справи в собі не містять. Доводи відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, не заслуговують на увагу з наступних підстав. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦПК України). Отже, оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-1X «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293ЦК України продовжуються на строк його дії. Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду 06 вересня 2023 року у справі N0910/18489/20, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі 947/8885/21 Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №9651 карантин був відмінений з 30.06.2023. Крім того, продовження строку позовної давності передбачено п. 19 Перехідних положень ЦК України відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-1X, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, позивачем строк позовної давності не пропущено. Доказів, щоб спростовували розмір заборгованості відповідача перед позивачем за вищевказаним кредитним договором, суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню та відповідно з відповідача на користь АТ «Райффайзен Банк» підлягає стягненню заборгованість за заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-121051753 від 26.12.2021 року у загальному розмірі 202 841,50 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 3 042,62 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved