Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що 11.02.2001 вона зареєструвала шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Середньомайданської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що у Книзі реєстрації шлюбів цього числа складено відповідний актовий запис № 2 та видано свідоцтво про шлюб. Після одруження вона змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка. У шлюбі у них народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , який досяг повноліття, та дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею. Подружнє життя з відповідачем не склалось. Причиною цього є різні погляди на життя, на сімейні цінності, на ведення господарства, виховання дітей. Між ними постійно виникали непорозуміння та конфлікти. Вона намагалася зберегти сім`ю, однак відносини між ними погіршувалися і в результаті між ними склалися таке відношення як нетерпимість один одного. Основною ж причиною припинення їх подружніх відносин є те, що відповідач став зловживати алкогольними напоями і, будучи в нетверезому стані, застосовував до неї та її перестарілих батьків фізичне та психологічне насильство. При цьому робив це у присутності їх дітей. Протягом останнього часу вони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо. Вказані обставини призвели до остаточного розпаду їх сім`ї. Вважає неможливим примирення, оскільки неприязні стосунки між ними тривають вже досить довго. Спору щодо місця проживання неповнолітньої дочки між сторонами немає. Після розірвання шлюбу бажає залишити собі шлюбне прізвище « [PERSON] ». Посилаючись на викладене, просила розірвати шлюб, зареєстрований 11.02.2001 між сторонами у виконавчому комітеті Середньомайданської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що у Книзі реєстрації шлюбів цього числа складено відповідний актовий запис № 2. Відповідач [PERSON] правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача просив провести розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Суду надав пояснення, що між сторонами виникали непорозуміння, позивач намагалася зберегти сім`ю, однак відносини між подружжям погіршувалися і в результаті через зловживання відповідачем алкогольними напоями та застосування насильства до позивача та її батьків, вона навіть змушена була змінити своє місце проживання. Оскільки протягом останнього часу подружжя не підтримують стосунків, проживають окремо, поведінка відповідача носить систематичний та загрозливий характер, примирення між сторонами не можливе. Не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на адресу його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви з доданими до неї документами та судових повісток. Судова повістка з штриховим ідентифікатором 0610228314024 вручена 20.02.2025 особисто відповідачу, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 0690288276737. Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення та можливе вирішення спору по суті, не відкладаючи розгляду справи. Згідно ч. 5 ст. 259, ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 11 лютого 2001 року у виконавчому комітеті Середньомайданської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 11.02.2001. У зв`язку з реєстрацією шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище «[PERSON] ». У шлюбі сторін народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , який досяг повноліття, та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про народження № 8 від 05.09.2008, складений виконавчим комітетом Середньомайданської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 03.01.2025, виданим повторно. Неповнолітня [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] та між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Сторони не підтримують шлюбних стосунків, шлюб носить формальний характер. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, однак, шлюбні стосунки припинили і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим. Шлюб існує формально та втратив своє значення і не може бути поновлений в зв`язку з категоричним запереченням позивача, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved