Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Короткий виклад позицій сторін у справі. Позивачка [PERSON] , через свого представника адвоката Гошовську О.В., звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення, стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивачки [PERSON] грошові кошти в сумі 6\~515, 32 грн відшкодування матеріальної шкоди та 50\~000 грн відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 жовтня 2024 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Потерпілою в даному кримінальному провадженні є позивачка - [PERSON] . Так, внаслідок протиправної поведінки відповідача, [PERSON] перебувала на тривалому лікуванні та в подальшому проходила амбулаторне лікування. Станом на даний час позивачка потребує значної та дороговартісної реабілітації. Вчиненими діяннями, позивачці завдано матеріальної шкоди на загальну суму 6 515, 32 гривень. Крім того, зазначає, що протиправними діями [PERSON] , позивачу спричинено значної шкоди моральному здоров`ю, оскільки весь період після отримання тілесних ушкоджень, життя [PERSON] було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями, втратою душевного спокою та повноцінного сну. Враховуючи присутність психологічно травмуючого фактору (неправомірних дій відповідача), сторона позивача оцінює розмір завданої моральної шкоди - 50\~000 грн. Вважають визначену суму мінімальною компенсацією за перенесені позивачкою моральні страждання, а тому просять задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач, у запропонований строк відзив на позовну заяву не подав, свою позицію у справі із обґрунтуванням її відповідними доказами не навів. Заяви та клопотання сторін у справі. Представник позивачки адвокат Гошовська О.В. подала до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи за відсутності позивачки та її представника. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.12.2024 року головуючим суддею щодо розгляду вищевказаної позовної заяви визначено суддю Янів Н.М.. На виконання вимог ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, суддею вжито заходів для отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, який не є суб`єктом підприємницької діяльності - відповідача [PERSON] .. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Янів Н.М. від 13.12.2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалами, занесеними до протоколів судового засідання, від 09.01.2025 року та 28.01.2025 року розгляд справи було відкладено, у зв`язку з неявкою відповідача у судові засіданні. Сторони у справі належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження, проте такі у судове засідання не з`явилися та не забезпечили явку уповноважених представників. Втім, судом задоволено заяву представника позивачки, про розгляд заяви без участі позивачки та її представника. При цьому,\~в силу\~положень ст.\~280\~ЦПК України\~суд вважає\~неявку відповідача\~в судове\~засідання такою,\~що вчинена\~без поважної\~причини та\~за згодоюпредставника позивача, вирішив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розгляд справи по суті відбувся 20.02.2025 року. Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Встановленні судом фактичні обставини справи. Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Відтак, судом встановлено, що вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.10.2024 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років виправних робіт з відрахуванням 20 % із суми заробітку. Так, згідно вказаного вироку суду, [PERSON] 09 березня 2024 року близько 23 години 00 хвилин (більш точної години в ході досудового розслідування не встановлено), знаходився за адресою [ADDRESS] , де між ним та [PERSON] на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин розпочався словесний конфлікт. Перебуваючи поруч із вказаним будинком та маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, [PERSON] підійшов до [PERSON] та умисно наніс їй один удар кулаком по голові, від чого остання впала спиною на асфальтовану поверхню. Надалі, [PERSON] умисно наніс потерпілій декілька ударів ногою у правий бік тулуба та мізинець її лівої руки, якою вона закривалась від ударів. Після чого, продовжуючи протиправні дії спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень, [PERSON] наніс [PERSON] , декілька ударів руками в область голови та тулуба. В результаті неправомірних дій [PERSON] спричинив потерпілій [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на грудях ліворуч, кистях рук, животі ліворуч, які згідно висновку судово-медичної експертизи є легкими тілесними ушкодженнями, струсу головного мозку, який згідно висновку судово-медичної експертизи є легким тілесним ушкодженням, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а також закритого краєвого уламкового перелому основи нігтьової фаланги п`ятого пальця лівої кисті з незначним неусунутим зміщенням, який згідно висновку судово-медичної експертизи відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Тобто, судом встановлено, що позивачка [PERSON] є потерпілою у кримінальному провадженні, у якому відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у\~статті 121\~цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину. Відтак, у зв`язку з отриманими ушкодженнями позивачкою були витрачені кошти на проходження медичних обстежень, зокрема, позивачкою двічі зроблено УЗД (ультразвукову діагностику) зап`ястя, а саме 11.03.2024 року та 24.05.2024 року, пройдено КТ (комп`ютерну томографію) 12.03.2024 року, а також на придбання лікарських препаратів, задля покращення свого стану здоров`я. На підтвердження понесених витрат до матеріалів долучено копії відповідних квитанцій та чеків з медичних центрів та аптечних пунктів. Однак, крім фізичних страждань, завданих тілесними ушкодженнями, позивачці завдано шкоди моральному здоров`ю, оскільки весь період після отримання тілесних ушкоджень, життя позивачки було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями, втратою душевного спокою та повноцінного сну. Внаслідок протиправних дій відповідача потерпілою понесені значні моральні витрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які б позивач могла реалізувати не витрачаючи часу на лікування, підготовку заяв та судового позову, відвідування установ державних органів влади, щоб добитися належного захисту порушених прав. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (стаття 11 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених цим Кодексом, зокрема, статтею 82 ЦПК України, яка закріплює підстави звільнення від доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1, 7 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно із п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року за №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті. За змістом частин 3-5 статті 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Висновки суду. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Матеріалами справи встановлено, що у зв`язку з отриманням позивачкою, внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] , тілесних ушкоджень середньої тяжкості, [PERSON] перебувала на тривалому лікуванні. На лікування позивачкою було понесено витрати, на підтвердження чого, нею надано копії платіжних документів про придбання ліків та медичних товарів, а також витрат на проходження медичних обстежень. Загалом позивачці завдано матеріальної шкоди на загальну суму 6\~515,32 грн, а тому, беручи до уваги вказані витрати та їх причинно-наслідковий зв`язок, через неправомірні дії відповідача [PERSON] , такі підлягають відшкодуванню останнім на користь позивачки [PERSON] в повному обсязі. Щодо вимог позивачки про стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у приниженні честі і гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того, відповідно до положень статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Тобто, згідно вимог ст. 1167 ЦК України відповідач зобов`язаний відшкодувати моральну шкоду позивачці, враховуючи ступінь вини відповідача, характер та обсяг душевних страждань позивачки, визначивши розмір грошової компенсації з урахуванням вимог розумності. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», №12868/05, рішення від 10.12.2009; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004) У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №\~752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Постановою ОП КЦС Верховного Суду від 05.12.2022 в справі №214/7462/20 визначено, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняти до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Так, вирішуючи позовні вимоги позивачки в частині відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги понесені позивачкою моральні та фізичні страждання від даного кримінального правопорушення, враховує ступінь тяжкості спричинених тілесних ушкоджень та їх наслідки. Зокрема, суд бере до уваги те, що життя позивачки, внаслідок отриманих ушкоджень, перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями, втратою душевного спокою та повноцінного сну. Вказані обставини свідчать про заподіяння потерпілій з вини відповідача моральної шкоди, яка знайшла своє вираження також у фізичному болю внаслідок отриманих тілесних ушкоджень. Виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, з врахуванням глибини, часу фізичних та душевних страждань, їх тривалості, суд вважає, що моральна шкода підлягає частковому задоволенню з урахуванням обставин, що мають істотне значення для встановлення розміру такої, і на погляд суду, буде доцільним стягнути на користь позивачки 40 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. На підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» [PERSON] звільнено від сплати судового збору при подання позовної заяви до суду як позивачку у справі про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. За ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону «Про судовий збір» за подання до суду: 1) позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в даному випадку становить 1211,20 грн. За наведеного, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору у сумі 1211,20 грн. При цьому, як вказує позивач, ним понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Згідно позиції Верховного Суду, яка висвітлена у постанові КЦС ВС від 09.06.2020 року у справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження понесених витрат позивачем надано копію квитанції до прибуткового касового ордера №218 від 28.01.2025 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Відтак, суд вважає, що сума понесених витрат, яка була заявлена позивачем, є непропорційною до обсягу робіт, які були надані представником позивача, а тому вважає за доцільне прохання позивача про стягнення у його користь з відповідача судові витрати на правничу допомогу задовольнити частково, стягнувши [PERSON] на користь позивачки 6 000 гривень.

Outcome: partial