Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи - Служби у справах дітей Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що позивач з відповідачем протягом 2006 - 2009 років мали фактичні шлюбні стосунки без реєстрації шлюбу та проживали разом. [INFO] у них народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . На початку 2009 року стосунки між сторонами почали погіршуватися. З часом стало зрозуміло, що вони мають несумісні характери та абсолютно різні погляди на життя, почуття любові було втрачено, між ними почали виникати сварки, перш за все щодо виховання дитини. [PERSON] зовсім не хотіла займатися сином, піклуватися про нього, виховувати, доглядати за ним. Відповідач все частіше почала говорити позивачу, що вона не хоче нести тягар турботи за дитиною, що хоче поїхати від [PERSON] та сина - одна, оскільки бажає почати нове життя за їх відсутністю. Позивач та відповідач припинили сумісне проживання та навіть спілкування, вони розсталися, [PERSON] покинула позивача та сина, і поїхала у невідомому напрямку, не відповідала на телефоні дзвінки. З тих пір вона не підтримує ані з позивачем, ані з рідним сином жодного зв`язку. Місце її знаходження невідоме. На сьогоднішній день дитина проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з викладеними обставинами, позивач просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , батьківських прав у відношенні сина - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 22 травня 2024 року було постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2024 року було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивача в судове засідання не з`явився, однак надіслав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд провести розгляд справи за його відсутності та проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно не з`явилась у судове засідання без поважних причин. Про час та місце розгляду справи відповідач сповіщалась належним чином. Відзив у визначений судом строк відповідач не подавала. Представник Служби у справах дітей Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлені належним чином, письмові заперечення до суду не подали, однак направили на адресу суду листа про розгляд справи за їх відсутністю. За таких обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення, згідно до ст.280 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , мешкали однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом 2006 - 2009 років, за адресою реєстрації [PERSON] : [ADDRESS] . Під час спільного проживання у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.10.2010 року. Після припинення сторонами фактичних шлюбних відносин спільна дитина залишилась проживати разом з батьком за адресою реєстрації батька: [ADDRESS] . Матеріалами справи встановлено, що з часу припинення фактичних шлюбних відносин [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язків відносно їх спільного сина, не піклується про життя та здоров`я дитини, не займається вихованням дитини, не навідується до дитини у школу, не спілкується з сімейним лікарем щодо стану здоров`я сина. Матеріально дитину не утримує. З протоколу бесіди [PERSON] від 03.07.2024 року вбачається, що з самого дитинства про хлопчика піклується його батько - [PERSON] . Саме він займається вихованням та розвитком хлопчика. Що стосується матері дитини, [PERSON] , то ніякого спілкування між ними немає, її місцезнаходження дитині невідомо. Між матір`ю та сином залишився лише біологічний зв`язок. Згідно акту обстеження умов проживання неповнолітнього [PERSON] [INFO] , складеного Службою у справах дітей Усатівської сільської ради та представником превенальної ювенції від 03.07.2024 року умови проживання дитини добрі, створені належні умови для проживання та розвитку дитини, батько здатний виконувати батьківські обов`язки. Згідно наданої інформації від гр. [PERSON] він самостійно займається вихованням сина, піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя утримує сина фінансово., та забезпечує усім необхідним. Під час виготовлення висновку щодо доцільності позбавлення батьківським прав, Службою у справах дітей Усатівської сільської ради встановлено, що [PERSON] , [INFO] , матір неповнолітнього [PERSON] [INFO] , протягом п`ятнадцяти років не бере участі у вихованні сина, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, не спілкується з хлопчиком в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання дитиною освіти, що є необхідною складовою виховання. Згідно Висновку Служби у справах дітей Усатівської сільської ради від 23.07.2024 р. враховуючи інтереси дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] відносно сина [PERSON] [INFO] батьківських прав. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно принципів, закріплених ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно приписів ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Так, Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Під час розгляду даної справи суд дійшов обґрунтованого висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод неповнолітнього [PERSON] [INFO] , відповідно, воно має законну мету у розумінні пункту 2 статті 8 Конвенції. Статтею 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. При цьому, встановленні під час розгляду даної справи обставини переконують суд у тому, що відповідач [PERSON] взагалі не має бажання виконувати батьківські функції щодо свого неповнолітнього сина. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні. Таким чином, зазначені обставини дають суду обґрунтовані підстави для переконання, що через тривалий час окремого проживання між відповідачем та дитиною втрачено родинні зв`язки та розуміння їх вікових психологічних особливостей. Матір дитиною не цікавиться, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчанням, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до дитини, що розцінюється судом як свідоме нехтування своїми обов`язками. Крім того, така поведінка батька суперечить принципам Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (принцип 6), в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Вказані принципи відповідач, як матір, нехтує, оскільки ухиляється від виконання своїх обов`язків матері по вихованню неповнолітнього сина. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не займається його вихованням, не піклується, матеріально не забезпечує, під час розгляду справи не проявила інтересу до стану його здоров`я та навчання, не цікавиться фізичним, моральним і духовним розвитком неповнолітнього сина, а тому суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно сина - [PERSON] [INFO] Відповідно до приписів ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання, однак, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч. 4 ст. 169 Сімейного кодексу України). Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved