Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з\~обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 21250,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір №19223-01/2022. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 Кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. 13.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 13012023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належній ТОВ «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 21250\~грн, з яких: 10000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 11250 грн сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн сума заборгованості за пенею. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 13.01.2023 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Не зважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 19223-01/2022 в сумі 21250 грн, з яких: 10000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 11250,00 грн сума заборгованості за процентами. У зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитом, та судовий збір. Ухвалою суду від 26.08.2024 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11.09.2024 представник відповідача адвокат Тивоненко Д. Р. надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позову, а у випадку задоволення позовних вимог відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за договором. Також просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу. Зазначив, що позов є необґрунтованим та безпідставним з огляду на таке. Відповідач ані з ТОВ «ФК «ЄАПБ», ані ТОВ «ФК «Інвеструм» не укладав та не підписував кредитних договорів, паспорту споживчого кредиту, жодних електронних повідомлень (смс) з одноразовим ідентифікатором на свій номер мобільного телефону не отримував. У матеріалах справи відсутні докази перерахування кредитних коштів відповідачу та отримання ним вказаних коштів. У договорі не зазначено реквізити платіжної банківської картки, на яку саме і кому було перераховано та зараховано кредитні кошти. Навіть позовна заява не містить реквізитів рахунку, на який, начебто, було перераховано кредитні кошти відповідачу. Представник відповідача також зазначив, що позивачем долучено до матеріалів справи договір факторингу № 13012023 від 13.01.2023, укладений між ТОВ «ФК «ЄАПБ», акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 13012023 від 13.01.2023 та ТОВ «ФК «Інвеструм» та витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023. Проте, вказаний витяг не підписано та не завірено печаткою жодною зі сторін. У зазначеному акті кількість боржників в реєстрі та загальна сума заборгованості відсутні. У наданих матеріалах справи відсутні докази перерахування відповідачу кредитних коштів та отримання їх відповідачем. Саме тому, позивачем не надано доказів перерахування відповідачу кредитних коштів. Крім того, відповідач перебуває на військовій службі, тому відповідно до ч. 15 ст.\~14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» йому не нараховуються проценти за користування кредитом, тому позовна вимога про стягнення з [PERSON] відсотків за договором надання фінансового кредиту № 19223-01/2022 від 20.01.2022 у розмірі 11250,00 грн є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Також представник відповідача зазначив, що проценти за кредитом нараховуються лише протягом строку кредитування. Якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми, передбачені ст. 625 ЦПК України. 17.09.2024 представник позивача надав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що кредитний договір № 19223-01/2022 від 20.01.2022 був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором W0812. Вказана інформація викладена у реквізитах вищезазначеного договору. Для укладання договору відповідачем вчинено ряд дій, без здійснення яких договір би не був укладеним, що, в свою чергу, підтверджує укладання зазначеного договору в електронній формі. Жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання договору відповідачем висловлено не було. Відповідач був належним чином ознайомлений з умовами кредитного договору. Крім того, відповідно до вимог чинного законодавства договір не визнаний недійсним, тому в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Договори факторингу відповідачем не оспорювалися, тому в даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину договорів у даній справі. Відповідачем не спростовано розмір заборгованості та не надано суду контррозрахунку. Відповідач належним чином ознайомлений з умовами кредитного договору, особисто підтвердив, що не має пільг для суттєвого перерахунку відсотків по кредитному договору та жодного разу не звертався до первісного кредитора, або до позивача щодо наявності у нього пільг, які можуть суттєво змінити умови договору. Також представник позивача зазначив, що заявлена вартість виконаних робіт з огляду на малозначність справи є неспівмірною. 20.09.2024 представник відповідача надав до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначив, що відповідач та його захисник не зазначали у відзиві про недійсність електронних договорів, а вказують саме на те, що кредитний договір не укладений через неотримання та не підписання договору відповідачем, і, як наслідок, не отримання кредитних коштів відповідачем, вважає, що доводи позивача про те, що між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем було укладено електронні договори, є надуманими, безпідставними та абсолютно необґрунтованими. Позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також понесених судових витрат, є безпідставними, адже безпосередньо позивачу достеменно невідомо, кому саме належить картковий рахунок. Також представник відповідача долучив до матеріалів справи довідку про безпосередню участь [PERSON] у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України від 29.01.2024 про те, що відповідач дійсно у період з 07.01.2024 до теперішнього часу безпосередньо бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України в м. Херсон. Крім того, адвокат Тивоненко Д. Р. зазначив, що він є практикуючим адвокатом у подібних справах вже шостий рік, за цей період за його плечима багато виграних процесів у згаданих справах, саме тому заявлена вартість витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги є беззаперечно співмірною та розумною. Відповідачем були надані всі необхідні документи, що підтверджують отримання ним професійної правничої допомоги у суді першої інстанції. 01.10.2024 представник позивача надав суду додаткові пояснення у справі (у зв`язку із запереченням на відповідь на відзив), у яких він зазначив, що ідентифікація позичальника здійснюється через банка-емітента, яким видано картку. Отже, доступ до виписок по картці, на яку перераховано кредитні кошти, має банк-емітент та відповідач. Відповідач як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів, однак ним не надано доказів того, що такі кошти він не отримував. Крім того, відповідач мав повідомити первісного кредитора про те, що він є військовослужбовцем та надати відповідні документи щодо застосування відповідних пільг щодо не нарахування процентів за кредитом, однак матеріали справи не містять доказів того, що відповідач звертався до первісного кредитора з такими документами, тому підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» немає. Також представник позивача зазначив, що той факт, що адвокат Тивоненко Д. Р. є практикуючим адвокатом у подібних справах вже шостий рік та за цей період за його плечима багато виграних процесів не впливає на те, що дана справа є малозначною, тому суд при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має виходити з критерію реальності таких витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 03.10.2024 представник відповідача надав до суду додаткові пояснення у справі, у яких зазначив, що відповідач не зобов`язаний надавати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, адже позовні вимоги були пред`явлені до нього і позивач повинен долучити належні докази, які стали підставою його позовних вимог до відповідача. Позивач до додаткових пояснень долучив довідку від 19.09.2024 за вих. № 2919_240919135253, яка сама по собі довідкою не є, а є листом, який не містить в собі реквізитів ані кредитного договору, ані карткового рахунку, на який, начебто, було перераховано кредитні кошти, ані реквізити самого отримувача (власника карткового рахунку), призначення платежу також не зазначено. Повідомити первісного кредитора та позивача про те, що відповідач є військовослужбовцем, він не міг, оскільки не знав про існування спірного кредитного договору та даної позовної заяви. Крім того, відповідачем у своїх запереченнях на відповідь на відзив було долучено до матеріалів справи довідку про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України від 29.01.2024 за вих. № 88, відповідно до якої відповідач дійсно в період з 07.01.2024 до теперішнього часу безпосереднього бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України в м. Херсон. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив розгляд справи здійснювати без його участі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях, поданих раніше. Також просив суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., пояснив, що загальна сума витрат на правничу допомогу становить 27000,00 грн, яка включає представництво інтересів відповідача не лише у суді першої інстанції, а також й в суді апеляційної та касаційної інстанцій. Дослідивши докази, вислухавши представника відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи таке. Судом встановлено, що 20.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір №19223-01/2022. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; електронний підпис є одноразовим ідентифікатором, це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W081. Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 Кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно з наданою АТ КБ «ПриватБанк» відповіддю від 13.02.2024 № 20.1.0.0.0/7-250205/80817-БТ на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту №\~ [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ) станом на 20.01.2022 емітовано рахунки № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] . Також до даної відповіді АТ КБ «ПриватБанк» надано виписку по рахунку №\~ [NUMBER] , відповідно до якої на вказаний рахунок [PERSON] 20.01.2022 було зараховано 10000,00 грн. 13.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 13012023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належній ТОВ «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. У статті 204 ЦПК України закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 21250\~грн, з яких: 10000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 11250 грн сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн сума заборгованості за пенею. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 13.01.2023 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Щодо твердження представника відповідача стосовно того, що [PERSON] як військовослужбовець згідно з п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільнений від сплати відсотків за користування кредитом, суд приходить до такого висновку. Відповідно до вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їхнього призову, які під час дії особливого періоду брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами й організаціями всіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Статтю 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було доповнено підп. 3 п. 4 ч. 15 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 №\~1275-VІІ. Пункт 3 Прикінцевих положень зазначеного Закону передбачено поширення дії, зокрема, підп. 3 п. 4 розділу І цього Закону на військовослужбовців із початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Відповідно до довідки № 88 від 29.01.2024, виданої військовою частино. [NUMBER] , долученої представником відповідача до матеріалів справи, [PERSON] дійсно в період з 07.01.2024 по теперішній час (дата видачі довідки 29.01.2024) бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України в м.\~Херсон. Разом з тим, кредитний договір укладено 20.01.2022, у той час, коли [PERSON] не брав участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії рф проти України, відповідно, дія вищевказаного Закону не може поширюватись на цей період, оскільки кредитний договір був укладений до вступу відповідача на військову службу. Окрім того, суд зазначає, що позивач не нараховує проценти за період в той час, коли відповідач бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України у зв`язку з військовою агресією рф проти України. Тобто, період нарахування процентів не виходить за межі 2022 року. Однак суд не може погодитися з розрахунком заборгованості за відсотками, оскільки відповідно до п. 4.3 договору, передбачена відповідальність за не повернення кредиту у вигляді нарахування процентів за кожен день користування кредитними коштами, але у будь якому випадку не більше 90 календарних днів починаючи з дня укладення договору. Зважаючи на процентну ставку в 0,5% на добу, 90 календарних днів починаючи з дня укладення договору, та розмір кредиту 10000 грн., розмір процентів повинен складати 4500 грн (10000 грн. х 0,5% х 90 днів). Не зважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 14500 грн, з яких 10000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 4500 грн - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги ) таст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» згідно свідоцтва серії ФК № 183 від 27.12.2007 р. є фінансовою установою, а тому має право на здійснення факторингу, який відповідно до п. 11 ч. 1ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вважається фінансовою послугою. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Суд приходить до висновку, що відповідач фактично отримав та використовував кредитні кошти, але не повернув їх, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої та не повернутої суми кредитних коштів, і відповідних відсотків. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 21250 грн, однак позов підлягає задоволенню на суму 14500 грн (14500 х100):21250), тобто на 68 %, тому й сума судового збору, яка підлягає стягненню, складає (3028х68):100=2059,04 грн. Щодо розподілу витрат на правничу допомогу, суд приходить до таких висновків. Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться копія договору про надання професійної правничої допомоги від 01.09.2024 № 01/09, укладеного між адвокатським бюро «Данила Тивоненка «Пріоритет», копію переліку та вартості послуг за договором від 05.09.2024; копію акту № 1 надання послуг до Договору № 01/09 від 01.09.2024 про надання професійної правничої допомоги, відповідно до якого загальна сума наданої правничої допомоги становить 10000,00 грн. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial