Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

До суду надійшла вищезазначена позовна заява відповідно до якої, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом на дитину відповідного віку, щомісяця та до досягнення дитиною повноліття. В позовній заяві позивач зазначає, що 30.03.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від спільного проживання та шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: дочку, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 22 грудня 2020 року по цивільній справі № 241/1905/20 між позивачем та відповідачем розірвано шлюб. Після розірвання шлюбу, донька залишилися проживати з позивачем. З 2022 року позивач з донькою як внутрішньо переміщенні особи проживають за адресою [ADDRESS] . Донька, [PERSON] , [INFO] , є дитиною інвалідом підгрупи «А». Дана категорія надають дітям, які не здатні до самообслуговування і повністю залежать від інших людей (фактично нездатна до самообслуговування). Донька є дитиною з особливими потребами до доглядом та постійно потребує індивідуальної програми реабілітації. Позивач зазначає, що увесь час повністю опікуюсь донькою самостійно. Відповідач на зв`язок не виходить, життям та здоров`ям доньки не цікавиться, фінансово та фізично не допомагає та матеріальної допомоги добровільно не надає. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим ніж прожитковий мінімум. Дитина потребує особливої уваги та постійний догляд за нею, все це позивач здійснюю самостійно, оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, хоч знає про потреби доньки. 03.07.2021 року позивач вдруге вийшла заміж за [PERSON] . Після укладання шлюбу у позивача змінилося прізвище з [PERSON] на [PERSON] . [INFO] у шлюбі народився син, [PERSON] . Відповідач за позовом є батьком [PERSON] , [INFO] , проте він не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, здоров`ям, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з нею, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти навіть не вітає з днем народженням та іншими святами. Повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Всім цим займається позивач самостійно. Сторони припинили проживати разом однією сім`єю з 2018 року. Відповідач з 2019 року по теперішній час доньку не бачив, не спілкується з нею, не бере ніякої участі у її вихованні та утриманні. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків мас місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються Ухвалою суду від 04.06.2024 року було відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 07.08.2024 року. Ухвалою суду від 07.08.2024 року було закрито підготовче судове засідання, призначено судове засідання на 08.10.2024 року. 08.10.2024 судове засідання відкладено на 10.12.2024 року за клопотання представника заінтересованої особи для витребування доказів. Ухвалою суду від 08.10.2024 було витребувано з: - Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) інформацію щодо перетинання державного кордону України відповідачем: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , громадянином України, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , у період з 24.02.2022 по день отримання ухвали. - Міністерства оборони України ( 03168, м. Київ, пр. Повітряних сил України, буд.6) інформацію про те, чи перебуває відповідач: - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , громадянин України, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на військовій службі. На виконання вищезазначеної ухвали надійшла інформація від : - Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, від 11.11.2024 року за вх. № 38583/24, відповідно до відомостей, щодо перетинання державного кордону України, [PERSON] , [INFO] , в період з 24.02.2022 року по 04.11.2024 року в базі даних не виявлено; - Військової частини [NUMBER] від 02.12.2024 року відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , не виявлено на військовому обліку.ї Судове засідання 10.12.2024 року було відкладено на 17.02.2025 року за клопотанням представника третьої особи для підготовки висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. У судовому засідання представник позивача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, підтримала позовну заяву. Відповідач, місце проживання якого зареєстровано на тимчасово окупованій території, повідомлявся про судовий розгляд в порядку ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. З урахуванням позиції представника позивача щодо можливості постановлення судом заочного рішення, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК. Третя особа у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про розгляд справи у передбаченому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Статтею 150 СК України передбачено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з пунктом другим частини першої ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. За змістом пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Обставини, зазначені позивачем в позові, повністю підтверджені дослідженими судом письмовими доказами, які наявні в матеріалах справи, та поясненням дитини. Зокрема, судом встановлено, що 30.03.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 30.03.2012 року. Від спільного проживання та шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку 13 червня 2012 року). Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 22 грудня 2020 року по цивільній справі № 241/1905/20 було розірвано шлюб, що зареєстрований 30 березня 2012 року у Київському районному управлінні у місті Донецьку відділі державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, відповідний актовий запис №127. Після розірвання шлюбу, донька залишилися проживати зі позивачем з 2022 року позивач разом із донькою як внутрішньо переміщенні особи проживають за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік. Спільна донька, [PERSON] , [INFO] , є дитиною інвалідом підгрупи «А», що підтверджується медичним висновком № 32 від 13.12.2016 року. Постійно потребує індивідуальної програми реабілітації. 03.07.2021 року позивач вдруге вийшла заміж за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Бердянським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) від 03.07.2021 року, актовий запис № 264. У зв`язку із укладання шлюбу у позивача змінилося прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». [INFO] у шлюбі народився син, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану У місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 28.04.2023 року, актовий запис № 163. Згідно до акту обстеження умов проживання від 22.08.2024 року, за адресою: [ADDRESS] , умови проживання добрі. Квартира відремонтована, встановлена необхідна мебель, побутова техніка. Наявна вода, газ, електропостачання. Малолітня дитини має індивідуальність, підгрупа А. Дитина самостійно не обслуговує себе. Батько ніяким чином не піклується, не допомагає, не дзвонить, матеріальної допомоги не надає. У висновку від 23.12.2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , по відношенню до дочки [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування зазначає, що вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] . Враховуючи, що викладені в позовній заяві аргументи представника позивача щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини під час розгляду справи знайшли своє підтвердження, суд задовольняє позовні вимоги про позбавлення батьківських прав. За ч. 2 ст.166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України визначено, що при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 1 ст. 184 ЦК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявністю інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити аліменти в твердій грошовій сумі. Виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, який визначений ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет на 2025 рік», обов`язку батьків по утриманню дітей, тенденцію збільшення прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, присудженню підлягають аліменти у розмірі ј частини від заробітку (доходу) відповідачів, щомісячно. Частиною 3 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнений, відтак, відповідно до положень частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір в сумі 1211,20 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: approved