Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] (відповідач 1), [PERSON] (відповідача 2) про зміну розміру аліментів. Короткий зміст заявлених вимог Позовні вимоги мотивовані тим, що рішеннями судів з позивача на користь відповідачів стягнуто аліменти на утримання дітей. Позивач зазначає, що при ухваленні рішення про стягнення аліментів на утримання молодшого сина судом не було враховано наявність на його утриманні старшого сина, а тому загальний розмір стягуваних аліментів становить 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу), а решти коштів не вистачає для прожиття. За таких обставин позивач, з посиланням на ст. 192 СК України, просить змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання дітей та стягувати їх у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Рух справи Ухвалою суду від 02.01.2025 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позиція учасників справи Представник відповідача 2 подав відзив на позовну заяву зведені доводи якого зводяться до того, що під час розгляду справ про стягнення аліментів позивач не заперечував щодо розміру стягуваних аліментів, тобто погодився з тим, що загальний розмір стягуваних аліментів становить 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу), а тому зміна позиції відповідача не є підставою для зміни розміру аліментів. Враховуючи це, представник відповідача 2 просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача 2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Представник позивача подав відповідь на відзив зведені доводи якої зводяться до тих, які наведені у позовній заяві. Позивач, представник позивача у судове засідання не з`явилися, згідно із п. 5 відповіді на відзив представник позивача просить розглянути справу за відсутності позивача. Відповідач 1 у судове засідання не з`явилася, заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву не подала. Про дату, час і місце судового засідання повідомлено належним чином. Відповідач 2 та її представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 25.05.2009 у справі № 2-223/2009, яке набрало законної сили, з позивача на користь відповідача 1 стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше розміру встановленого законом, щомісячно, до 04.02.2026 (а.с. 8, 14). Постановою Вінницького апеляційного суду від 23.12.2021 у справі № 149/2228/20, яка набрала законної сили, позивача визнано батьком та стягнуто з нього на користь відповідача 2 аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.10.2020 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9-13, 15, 58-59). Відповідач 2 працює та загальний розмір отриманого доходу за період з січня 2024 до грудня 2024 становить 93300 грн (а.с. 60). Син позивача та відповідача 2 [PERSON] , [INFO] на динамічному спостереженні у КПН "Хмільницький ЦПМСД Хмільницької міської ради" не перебуває (а.с. 75-80). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже за змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Разом з тим, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідну правову позицію, висловив і Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року в справі № 565/2071/19. Обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що при ухваленні рішення про стягнення аліментів на утримання молодшого сина ( [PERSON] ) судом не було враховано наявність на його утриманні старшого сина ( [PERSON] ), однак дані доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки, як слушно зауважує представник відповідача 2, дані обставини існували на момент ухвалення рішення судом апеляційної інстанції та були відомі позивачу, а також суду, відтак наявність підстав, визначених ст. 192 СК України для зменшення стягуваних аліментів, судом не встановлено. При цьому, суд враховує, що загальний розмір стягуваних з позивача аліментів на утримання дітей становить 1/2 частки з видів його заробітку (доходу). Позивачем не доведено те, що його майновий стан значно погіршився. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини, а також те, що позивачем не доведено обставин, визначених ст. 192 СК України, які є підставою для зменшення розміру аліментів, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги те, що позов не підлягає задоволенню, а також те, що відповідачем 2 документально підтверджено понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 грн (а.с. 62-66), клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу позивач не подав, суд доходить висновку, що з позивача на користь відповідача 2 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Outcome: approved