Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

На розгляді Голосіївського районного суду міста Києва перебувала справа за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Сенс Банк», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Закорко Вадим Вікторович про визнання виконавчих написів такими, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих коштів. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13.11.2023р. позовні вимоги [PERSON] задоволені, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 30.08.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем за реєстровим номером № 25804, яким звернено стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа Банк» (з 2022 року - АТ «Сенс Банк») заборгованості за кредитним договором у розмірі 25 379,67 гривень; визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 30.08.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем за реєстровим номером № 25805, яким звернено стягнення з [PERSON] , на користь АТ «Альфа Банк» (з 2022 року - АТ «Сенс Банк») заборгованості за кредитним договором у розмірі 73 699,56 гривень; визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 30.08.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем за реєстровим номером № 25806, яким звернено стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа Банк» (з 2022 року - АТ «Сенс Банк») заборгованості за кредитним договором у розмірі 38 200 гривень; стягнуто з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 52 920,15 гривень у рахунок повернення коштів, стягнутих за виконавчими написами №25804, №25805, №25806 від 30.08.2021р., вчиненими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем; стягнуто з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 4 829,20 грн. Ухвалою Київського апеляційного суду від 11.06.2024р. у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника відповідача АТ «Сенс Банк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13.11.2023р. відмовлено. До суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення, за якою він просить стягнути з АТ «Сенс Банк» на користь [PERSON] понесені судові витрати за надання правничної (правової) допомоги в розмірі 13 600,00 грн. Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.01.2024р. заява про ухвалення додаткового рішення передана на розгляд судді Ольшевській І.О. Матеріали справи надійшли до судді 06.02.2025р. Одночасно адвокатом подано заяву про поновлення пропущених строків, у якій представник позивача просить поновити процесуальний строк для подання доказів на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу. В обгрунтування заяви про поновлення пропущених строків зазначає, що текст рішення суду від 13.11.2023р. оприлюднений в ЄДРСР 17.11.2023р., стороні позивача повне судове рішення в день його проголошення або складення не вручили, станом на 09.01.2024р. рішення суду стороною позивача не отримано, а позивач дізнався про нього з ЄДРСР 10.12.2023р. Після того невідкладно 12.12.2023р. був підписаний акт до договору та подана до суду відповідна заява. Крім того, звертає увагу на ту обставину, що позивач не мав змоги вчасно сплатити грошові кошти за надання професійної правничої допомоги в повному обсязі у зв`язку з накладенням арешту і блокуванням платіжних карток приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження, що також призвело до неможливості подання відповідних доказів до винесення рішення Голосіївським районним судом міста Києва. Розглянувши заяву про поновлення пропущених строків, суд приходить до висновку, що вона є обґрунтованою, з огляду на наступне. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Згідно зі ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Частина 1 ст. 127 ЦПК України визначає, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Наведені позивачем обставини є дійсно поважними, тому є підстави для поновлення строку для подання доказів на підтвердження понесення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою. Дослідивши матеріали справи та заяви про ухвалення додаткового рішення, з`ясувавши дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали доказі і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми/ присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», що закріплено ч. 4 ст. 62 ЦПК України. Поняття терміну адвокат врегульоване п. 1 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», відповідно до якої адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Підстави для здійснення адвокатської діяльності визначені ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: І) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Верховний Суд в Постанові від 10.06.2021 року по справі №820/479/18 зазначив, що як вказано в Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). На підтвердження надання правової допомоги представником позивача надано суду Договір №23/07-23 про надання правничої (правової) допомоги від 23.07.2023р., Додаткову угоду від 08.12.2023р. до Договору №23/07-23 про надання правничої (правової) допомоги, квитанцію про оплату від 07.08.2023р. на суму 3 000,00 грн., квитанцію від 07.09.2023р. на суму 3 000,00 грн., квитанцію від 07.10.2023р. на суму 3 000,00 грн., квитанцію від 16.11.2023р. на суму 2 000,00 грн., квитанцію від 07.12.2023р. на суму 2 600,00 грн. Враховуючи особливості предмета спору, кількість заявлених вимог, виходячи з критеріїв виправданості витрат, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 13 600,00 грн.

Outcome: approved