Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь 1\~265\~787 грн. що дорівнює половину вартості вантажного автомобіля марки Renault Master:, державний номер № [NUMBER] , 2018 р.в. та половину вартості легкового авто марки Volvo ХС90В, державний номер № [NUMBER] , 2019 р.в. та судові витрати, в тому числі витрати, пов`язані зі здійсненням оцінки майна у розмірі 2500 грн., та витрати на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір якої становить 10\~000 грн. В обґрунтування позову вказав, що перебував у шлюбі з відповідачем та рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.11.2023 року розірвано шлюб між громадянами України [PERSON] та [PERSON] . За час перебування у шлюбі на спільні кошти ними було придбано два автомобіля, а саме: вантажний автомобіль марки Renault Master:, д.н.з. [NUMBER] , 2018 р.в. та легковий автомобіль марки Volvo ХС90В, д.н.з. [NUMBER] , 2019 р.в., які в подальшому без згоди позивача з метою уникнення їх поділу, відповідачем автомобілі було відчужено на старшу доньку [PERSON] . Згідно Звіту про оцінку майна, здійсненого ТОВ «Партнер-Екс» загальна вартість автомобіля марки Renault Master:, державний номер № [NUMBER] , 2018 р.в. (тип фургон малотоннажний-В) складає 551\~222 грн., та згідно Звіту про оцінку майна загальна вартість автомобіля марки Volvo ХС90В, державний номер № [NUMBER] , 2019 р.в. складає 1980352 грн. \~ \~ \~ \~У відзиві на позов [PERSON] заперечила щодо заявлених позовних вимог, зазначивши, що вантажний автомобіль марки Renault Master:, д.н.з. [NUMBER] , 2018 р.в. було придбано нею за власні кошти, отримані від підприємницької діяльності та авто придбано не в інтересах сім`ї, а для використання у підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку. Позивач не дбав про матеріальний стан сім`ї, отримував мінімальну заробітну плату. Легковий автомобіль марки Volvo ХС90В, д.н.з. [NUMBER] , 2019 р.в. був проданий за згодою позивача, а грошові кошти від такого продажу були [PERSON] . У відповіді на відзив позивач вказав, що вантажний автомобіль куплено за спільні кошти, відповідач не надала доказів про придбання за власні кошти та використання вантажного авто у підприємницькій діяльності та він грошові кошти від продажу легкового авто не отримував. У запереченнях [PERSON] зазначила, що майно фізичної особи-підприємця, яке придбане за кошти від своєї діяльності підприємця і не в інтересах сім і та використовується в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, необхідно розглядати як його особисту приватну власність, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя. Доказом отримання позивачем грошових коштів від продажу легкового авто є квитанції про перерахування коштів позивачу. Третя особа у письмових поясненнях зазначила, що батько працював у дідуся, зароблені кошти витрачав на себе, та грошові кошти від продажу легкового авто були йому передані. У судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримав, відповідач заперечила щодо заявлених позовних вимог. Третя особа в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила. Заслухавши сторони та їх представників, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.11.2023 року розірвано шлюб між громадянами України [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із судового рішення шлюб було зареєстровано 21.06.1997 року. Як вбачається з свідоцтва про шлюб від 20.01.2024р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, після державної реєстрації якого відповідач у даній справі має прізвище [PERSON] . (а.с.230) 25.01.2020 року між ТОВ «Віді Нордвей» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу №НВеА-0001/025 за умовами якого [PERSON] придбала автомобіль марки Volvo ХС90, , 2019 р.в (а.с.. 91). В подальшому 30.08.2023 року [PERSON] згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №1841/2023/4023990 відчужила автомобіль марки Volvo ХС90В5, , 2019 р. д.н.з. [NUMBER] на користь [PERSON] . Пунктом 3.1 даного договору встановлено, що за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 320\~000 грн. (а.с.. 92). Одночасно судом встановлено, що 06.03.2018 року між ТОВ «Полісся Моторс Груп» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу автомобіля №ПМГ 37/18 за умовами [PERSON] придбала автомобіль марки Renault Master, 2018 р.в., номер кузова [NUMBER] . (а.с. 88) 01.09.2023 року ТОВ «Автокапітал», діючи на підставі договору комісії № 7990/23/3/020027 від 31.08.2023, укладеного з власником авто, уклало з [PERSON] договір купівлі-продажу транспортного засобу 7990/23/007090 за умовами якого [PERSON] придбала автомобіль марки Renault Master, 2018 р.в., номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Згідно пункту 3.1 даного договору ціна транспортного засобу склала 3000 грн. Заперечуючи щодо заявлених позовних вимог відповідач вказала, що автомобіль марки Renault Master, 2018 р.в., номер кузова [NUMBER] було придбано нею за грошові кошти, отримані нею від підприємницької діяльності та придбано авто не в інтересах сім`ї, а для використання в підприємницькій діяльності. Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в статті 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте за спільні кошти подружжя за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути: будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статті 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, слід встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця. Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя регулюється положеннями статті 65 СК України. Так, статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно із частинами 1, 2 статті 52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення; фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи підприємця, як майно для професійної діяльності члена сім`ї і яке придбане за кошти від своєї діяльності як підприємця і використовується в його підприємницькій діяльності не в інтересах сімї, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК України. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18.05.2016р. у справі № 6-1327цс 15. Отже, встановлення джерела коштів на придбання майна та мети його придбання є необхідним для встановлення чи є спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя чи є особистою приватною власністю одного з подружжя, яке використовується ним для професійної діяльності. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] працював у ФОП [PERSON] на посаді менеджера з 2002 року, його дохід за 2017р 39\~000грн., за 2018р. 45000 грн., за 2019р. 51600грн., що підтверджується довідками про доходи (а.с.77-79). Як вбачається з податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, зокрема, за 2015р. [PERSON] є фізичною особою підприємцем, обсяг доходу за 2015р. 932 002 грн., обсяг доходу за 2016р. 989 698 грн., обсяг доходу за 2017р. 972 118 грн., Згідно податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, зокрема, за 2018р. [PERSON] є фізичною особою підприємцем, КВЕД 47.11 - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, фактична чисельність найманих працівників у звітному періоді 6, обсяг доходу за 2018р. 991 846 грн., за 2019 - фактична чисельність найманих працівників у звітному періоді 7, доходу за 2019р. 995 798 грн. Як вбачається з договору купівлі-продажу автомобіля №ПМГ 37/18 від 06.03.2018р. [PERSON] придбала автомобіль марки Renault Master, 2018 р.в., номер кузова [NUMBER] вартістю 803\~965 грн. В судовому засіданні відповідач пояснила, що авто вантажне, використовувалося у підприємницькій діяльності для підвезення товару, сировини. Разом з тим, пояснила що інший автомобіль марки Volvo використовує особисто, як менеджер та одночасно відвозить дитину до школи, батько участі в допомозі не приймав. Оцінюючи загальні доходи сім`ї [PERSON] на 2018 рік ,так і джерела їх доходів, ціну придбання авто у 2018 р. та його характеристики, та КВЕД 47.11 фізичної особи-підприємця, суд дійшов висновку, що автомобіль марки Renault Master, 2018 р.в. придбаний за грошові кошти отримані від підприємницької діяльності [PERSON] як фізичної особи-підприємця з метою використання у підприємницькій діяльності, у зв`язку з чим даний автомобіль був особистою приватною власністю одного з подружжя та використовувався нею для здійснення підприємницької (для професійної) діяльності. Одночасно, судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу №НВеА-0001/025 від 25.01.2020 року вартість придбаного [PERSON] автомобіля марки Volvo ХС90В5, 2019 р.в. становить 1\~816\~177 грн., ціна товару еквівалентна 66\~405 Євро (п.3 договору а.с.91). Доводи відповідача, що легковий автомобіль преміум-класу Volvo ХС90В5 було придбано не в інтересах сім`ї, виключно для здійснення підприємницької діяльності не знайшли свого підтвердження та відповідачем в судовому засіданні не надано належних доказів на підтвердження використання даного авто для професійної діяльності, зважаючи і на ту обставину, що як встановлено з пояснень відповідача, остання неодноразово використовувала авто щоб відвозити дитину і до школи, відсутність інших авто, які б використовувалися в інтересах сім`ї, тому суд оцінивши встановлені обставини, дійшов висновку, що даний автомобіль використовувався в інтересах сім`ї і є спільною сумісною власністю подружжя, незалежно від доходів кожного з подружжя. Як вбачається з договору купівлі-продажу транспортного засобу №1841/2023/4023990 від 30.08.2023 року автомобіль марки Volvo ХС90В5, 2019 р. було відчужено на користь доньки позивача - [PERSON] за 320\~000 грн. Належних доказів, що авто відчужено за згодою позивача в судове засідання відповідачем не надано. Доводи відповідача, що позивачу були перераховані кошти від продажу автомобілів не знайшли свого підтвердження, оскільки перерахування коштів [PERSON] на користь позивача, а саме: 07.05.2022р 5\~000грн, 17.05.2022р 10\~000грн., 25.05.2022р 10\~000грн., 13.06.2022р 5\~000грн., 27.06.2022р 5\~000грн., 13.07.2022р 5\~000грн., 24.07.2022р 5\~000грн., 04.08.2022р 5\~000грн., 12.08.2022р 5\~000грн, 17.08.2022р 5\~000грн., 25.08.2022р 5\~000грн., 29.09.2022р 27\~500 грн., 29.09.2022р 27 500грн., 05.12.2022р 5\~000грн., 08.12.2022р 15\~000грн., 08.12.2022р 3\~000грн.. 21.12.2022р 5\~000грн., 30.12.2022р 5\~000грн., 07.01.2023 2\~000 грн., 17.01.2023 3\~000 грн., 25.01.2023 5\~000 грн., 18.02.2023 5\~000 грн., 02.03.2023 5\~000 грн., 05.05.2023 2\~000 грн., 10.05.2023 2\~000 грн., здійснено до продажу автомобілів, які були продані 30.08.2023 року та 01.09.2023 р. та у платіжних документах призначення платежу зазначено - переказ особистих коштів. Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження автомобіля одним із подружжя проти волі без згоди іншого з подружжя, останній має право на грошову компенсацію вартості відчуженого автомобіля, виходячи з дійсної ринкової вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна. Відповідна правова позиція зазначена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 17.08. 2022 року у справі № 545/2396/20. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 21.03.2024р. у даній справі призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу. Згідно висновку судового експерта №11 судової транспортно-товарознавчої експертизи ринкова вартість автомобіля Volvo ХС90, д.н.з. [NUMBER] , 2019 р.в. на дату огляду експертом становить 2\~028\~468 грн.80 коп. Таким чином, встановивши, що автомобіль марки Renault\~Master,\~2018\~р.в. був особистою приватною власністю одного з подружжя - [PERSON] та використовувався нею для здійснення підприємницької (для професійної) діяльності, а автомобіль Volvo ХС90, д.н.з. [NUMBER] , 2019 р.в. був спільною сумісною власністю подружжя і був проданий [PERSON] без згоди позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] половини вартості відчуженого автомобіля в розмірі 1\~014\~234 грн.40 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 12\~144,48 грн. з яких: 10\~141,48 грн. сплачений судовий збір та 2 003,00 грн. вартість оцінки майна.

Outcome: partial