Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина за законом та Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою 18 січня 2022 року заведено спадкову справу №33/2022. Єдиними спадкоємцями за законом є рідні дочки [PERSON] : [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] належала квартира [ADDRESS] на підставі договору міни, посвідченого третьою Київською державною нотаріальною конторою 04 листопада 1993 року, зареєстрованого в реєстрі за №2e-1095, право власності на яку було зареєстровано КП Київське міське БТІ 10 листопада 1993 року за № 667/33782. Відповідно до довідки БТІ від 21 лютого 2022 року право власності на квартиру було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Дев?ятої Київської державної нотаріальної контори Ловчинської Л.А. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] , яка належала її матері до дня смерті. 15 лютого 2024 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Ловчинською Л.А. видано постанову про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в квартирі [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що в правовстановлюючому документі, договорі міни, не визначено яка частка квартири належала померлій, тому неможливо визначити склад спадкового майна. Право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі договору міни. Таким чином, квартира [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Договір про поділ майна, що є спільною сумісною власністю за життя спадкодавцем укладено не було. Відсутність визначення частки спадкодавця у праві спільної власності на спірну квартиру позбавляє позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку, що підтверджується відповідною відмовою у вчиненні нотаріальних дій, а тому єдиним способом визначити право на спадщину у праві спільної сумісної власності є звернення спадкоємцем до суду за захистом такого права. [PERSON] , яка була зареєстрована за адресою реєстрації та проживання спадкодавця, [PERSON] , прийняла спадщину фактично. 11 вересня 2023 року рішенням Солом?янського районного суду міста Києва у справі №760/2618/23 було визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року у справі №760/2618/23 було встановлено, що 1/2 частина вказаної квартири за життя належала спадкодавцю [PERSON] на підставі договору міни. Відповідно до Постанови нотаріуса № 435/02-31 від 15 лютого 2024 позивач, [PERSON] , у встановлений законом строк прийняла спадщину на частку у спадковому майні за законом після смерті матері [PERSON] у зв`язку з чим, має право на спадкування 1/4 частини вказаної квартири. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 лютого 2024 року справу розподілено судді Кушнір С.І. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 27 березня 2024 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому визнала позовні вимоги в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 квітня 2024 року визначено для розгляду цієї справи головуючого суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року справу прийнято до розгляду в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання у справі. Відповідно до ухвали суду від 21 травня 2024 року було витребувано від Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №33/2022, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 21 жовтня 2024 року до суду від Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори надійшли витребувані докази. Позивач в підготовче засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в підготовче засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомила. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в підготовче засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак подала до суд заяву про розгляд справи за її відсутності. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заяву відповідача про визнання позову, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено,що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) серії [NUMBER] від 11 листопада 2021 року. 18 січня 2022 року [PERSON] звернулась до Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . На підставі поданої 18 січня 2022 року [PERSON] заяви про прийняття спадщини, державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Івасішиним С.В. було відкрито спадкову справу № 33/2022 до майна померлої [PERSON] . Згідно витягів про реєстрацію в спадковому реєстрі №71117293 від 10.01.2023 та №71117244 від 10 січня 2023, довідки Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори №379/02-14 від 31.01.2023, спадкоємцями після смерті [PERSON] є її діти: [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину. Відповідно до договору міни від 04 листопада 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Остапенко С.Р. за реєстровим №2с-1095, за життя спадкодавцем [PERSON] , обміняно належні їм з дочкою [PERSON] 55/100 частин квартири спільного заселення за адресою: [ADDRESS] , на належну [PERSON] квартиру, за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки КП КМР «КМ БТІ» №2331 від 21 лютого 2023 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві власності зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] на підставі договору міни, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №3 від 04.11.1993, №2с-1095 та зареєстрованого в Бюро 10.11.1993 за реєстровим №667/33782. Постановою державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Ловчинської Л.А. від 15 лютого 2024 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири, що знаходиться в [ADDRESS] , оскільки у правовстановлюючому документі - договорі міни не визначено, яка саме частка квартири належить померлій, тому неможливо встановити склад спадкового майна. Позивач звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить суд визнати за позивачем право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи захисту цивільних прав визначено ст.16 ЦК України. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З аналізу зазначеної правової норми випливає, що позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності у неї документів, що засвідчують приналежність їй права. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та відповідно ст.16 ЦК України вона обрала правильний спосіб захисту свого порушеного права. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадщина, не залежно від часу її прийняття належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За змістом ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Згідно з п.224 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженою наказом міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. №20/5, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визнання) частки померлого у спільному майні. Постановою державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Ловчинської Л.А. від 15 лютого 2024 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири, що знаходиться в [ADDRESS] , оскільки у правовстановлюючому документі - договорі міни не визначено, яка саме частка квартири належить померлій, тому неможливо встановити склад спадкового майна. Відтак, з урахуванням положень статей 368, 370, 372 ЦК України, суд приходить до висновку, що частки [PERSON] та померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто кожному з них на праві спільної сумісної власності на підставі договору міни від 04.11.1993 належить по 1/2 частині квартири [ADDRESS] . Як судом встановлено, що позивач [PERSON] була зареєстрована за адресою реєстрації та проживання спадкодавця [PERSON] , тобто прийняла спадщину фактично. Відповідач [PERSON] у визначений законом шестимісячний строк подала заяву про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом. Таким чином, сторони як спадкоємця першої черги мають право на спадкування за законом після смерті їх матері. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року у справі №760/2618/23 було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Ловчинська Л.А. про визнання права власності в порядку спадкування за законом, та визнано за нею право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно до вказаного рішенням судом було встановлено, що частки [PERSON] та померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто кожному з них на праві спільної сумісної власності належить по 1/2 частині квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, враховуючи рівність часток кожного із спадкоємців у спадщині за законом, позивачу належить право на 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, суд враховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач у відзиві визнала позовні вимоги. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищенаведене, а також визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання за позивачем право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved