Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

20.01.2025 адвокат Кісілевич О. М. через систему "Електронний суд" в інтересах [PERSON] подав позовну заяву до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14.02.2014 Виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, актовий запис № 8. На обґрунтування\~позову зазначено,\~що сторони перебувають у шлюбі з 14.02.2014, мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя позивача з відповідачем поступово погіршувалося через сварки. В них різні погляди на життя та сімейні цінності. З кінця 2022 року сторони не проживають разом, шлюбні відносини припинені, тобто шлюб існує лише формально, спільне господарство не ведуть. Примирення сторін неможливе, та суперечить інтересам позивача. Спір про поділ майна та місце проживання дитини відсутній, дитина залишається проживати з матір`ю. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 22.01.2025 прийнято позовну\~заяву та\~відкрито провадження\~у справі\~у порядку\~спрощеного позовного\~провадження з\~повідомленням учасників\~справи,\~призначено справу\~до розгляду\~у відкритому\~судовому засіданні\~в залі\~суду на 21.02.2025. 10.02.2025 від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що в разі підтвердження повноважень представника позивача [PERSON] , відповідач визнає позовні вимоги про розірвання шлюбу, також просила проводити розгляд справи за її відсутності та за відсутності відповідача. У відзиві містяться часткові заперечення щодо обставин припинення шлюбних відносин, оскільки з кінця 2022 року сторони проживають окремо через виїзд [PERSON] з дитиною до Німеччини з метою захисту здоров`я та життя. Між сторонами була досягнута усна угода щодо повернення на територію України після закінчення воєнних дій. Однак, позивач з часом менше телефонувала відповідачу, і враховуючи припинення шлюбних відносин, вважає шлюб припиненим. Крім того, позивач посилалася на відсутність спору про поділ майна та місця проживання дитини, однак відповідач має щодо цього заперечення, оскільки має намір вирішувати це питання в позасудовому порядку або в судовому порядку в іншій справі. 21.02.2025 належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] надіслав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] у відзиві просила розгляд справи проводити за її відсутності та відсутності відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Повноваження представника позивача [PERSON] у цій справі підтверджується відомостями копії ордера на надання правничої допомоги Серія АА № 1467441 (а. с. 15). Даними копій\~свідоцтва про\~шлюб Серія\~ [NUMBER] ,\~копії свідоцтва\~про народження\~Серія [NUMBER] \~підтверджується,\~що сторони\~перебувають у\~шлюбі з\~14.02.2014,\~мають спільного\~малолітнього сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] (а. с. 12, 13). З копії паспорта громадянина України [NUMBER] вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7-10). З довідки відділу центр надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області №\~01-21/100 від 21.01.2025 вбачається, що відповідач [PERSON] має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (а. с. 19). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом № 11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно до частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідністю зі статтею 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З позовної заяви слідує, що після фактичного припинення сторонами шлюбних стосунків подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Відповідач виявив свою згоду на розірвання шлюбу, оскільки тривалий час (з кінця 2022 року) вони проживають окремо. За змістом встановлених судом обставин, фактично сторони припинили шлюбні стосунки, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Спір про поділ майна та місце проживання дитини у цій справі відсутній. Відповідач [PERSON] у відзиві, поданому його представником [PERSON] , визнав позов про розірвання шлюбу до початку розгляду справи по суті, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, питання щодо розподілу судових витрат суд не вирішував.

Outcome: approved