Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

27 листопада 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просить визначити їй додатковий місячний строк для прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] . Обґрунтовано позов, зокрема, тим, що [INFO] помер син позивача - [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: на частку квартири [ADDRESS] . Позивач є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] . У встановлений шестимісячний строк позивач не звернулася до нотаріальної контори, оскільки не була обізнана з порядком і строками прийняття спадщини та була впевнена в тому, що прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Крім того, після смерті сина у позивача були проблеми зі здоров?ям, вона декілька разів перебувала на лікуванні у стаціонарі, два рази була прооперована. Коли позивач дізналася про те, що у шестимісячний строк все ж таки потрібно було подати заяву про прийняття спадщини, вона звернулася до Другої чернігівської державної нотаріальної контори, однак у прийнятті заяви позивачу відмовлено, а тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв або клопотань не подав. Преставник третьої особи у судове засідання не з`явилася, надіслала клопотання, в якому просить справу розглянути за її відсутності, вказавши, що при розгляді справи покладається на розсуд суду. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу україни (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. [INFO] помер син позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно (а.с. 8, 9). На дату смерті місце проживання [PERSON] зареєстровано не було. Останнє місце його реєстрації - [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 15 березня 1996 року, виданого Виконавчим комітетом Деснянської районної ради народних депутатів, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належала на праві спільної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (а.с. 12). 23 вересня 2019 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Амбарновою Л.М. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] , яка складається з 1/4 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спадкового майна видано [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спадкового майна не видано [PERSON] , який помер [INFO] . Право власності на 1/8 частку у праві власності на квартиру підлягає державній реєстрації (а.с. 18, 19). Також, 23 вересня 2019 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Амбарновою Л.М. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] , яка складається з 3/8 часток у праві власності на вказану квартиру (а.с. 20, 21). Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 16 серпня 1978 року (а.с. 13). Копіями виписок-епікриз № 1453 та № 6595 із медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення підтверджується, що у період з 06 березня 2024 року до 12 березня 2024 року та у період з 04 листопада 2024 року до 09 листопада 2024 року позивач перебувала на лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Чернігівська міська лікарня № 3» Чернігівської міської ради. 07 березня 2024 року та 05 листопада 2024 року позивачу були проведені операції (а.с. 14, 15). Листом Другої чернігівської державної нотаріальної контори № 3582/01-16 від 18 листопада 2024 року позивачу повідомлено, що прийняти від неї заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлого [INFO] [PERSON] неможливо, оскільки позивач пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с. 10). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 31 грудня 2024 року спадкова справа щодо майна після померлого [INFO] [PERSON] не заводилася. За положеннями частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частинами першою, другою статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). За положеннями статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Якщо спадкодавець мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право». Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Нормами частини першої статті 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із частиною першою статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частина перша статті 1270 Цивільного кодексу України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у визначений законом строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1272 Цивільного кодексу України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для її прийняття. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. При цьому, поважність таких причин повинна бути обов`язково обґрунтована. Разом з тим, закон не містить застережень, які саме причини є поважними і визнання їх такими залежить від обставин конкретної справи. Суд враховує, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Слід також зазначити, що принцип «пропорційності», яким відповідно до статті 2 ЦПК України разом з іншими принципами зобов`язаний керуватися суд, тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Одночасно, дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Таким чином, суд має врахувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою та забезпечити розумний баланс між інтересами сторін. Так, суд вважає, що обмеження позивача у прийнятті спадщини буде невиправданим втручанням у її приватну сферу і становитиме для неї надмірний тягар та не забезпечить розумний баланс між інтересами сторін. Враховуючи наведене, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності,

Outcome: approved