Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

09.08.2024 представник позивача звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з даним позовом, обґрунтовуючи тим, що 19.12.2016 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якої банк прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди, яка невід?ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-банк», тим самим відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив її акцептування та приєднався до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування, що діяла на час його підписання. Відповідно до умов угоди Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит на особисті потреби, шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку у розмірі 200000,00 грн, фіксована процентна ставка за користування кредитною лінією у розмірі 39,99% річних, зі сплатою обов`язкового мінімального платежу у розмірі 7% від суми загальної заборгованості, але не менше 50 грн. АТ «Альфа-Банк» виконав умови кредитного договору та надав відповідачу грошові кошти, шляхом встановлення кредитного ліміту, в свою чергу позичальник не виконав умови договору, внаслідок чого станом на 20.12.2021 виникла заборгованість в сумі 65440,00 грн. 20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором відповідача. Таким чином ТОВ ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 19.12.2016, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . У зв`язку з цим, позивач просить у судовому порядку стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором у розмірі 65440,00 грн, сплачений судовий збір, а також витрати на професійну правничу допомогу\~ у розмірі 7100 грн. 03.09.2024 суддею Солом`янського районного суду міста Києва, відповідно до ст. 31 ЦПК України, справу передано до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для розгляду за підсудністю. 01.10.2024 справа надійшла до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для розгляду за підсудністю. 03.10.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято позову заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 18.10.2024 представник відповідача, адвокат Лебедовська Людмила Юріївна, подала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що відповідач позов не визнає та вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам матеріального права, а відтак не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, позивач по справі зазначив, що 19.12.2016 між АТ «Альфа Банк» та відповідачем по справі, шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) була укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії, але номера договору (угоди) не зазначив. Основними та істотними умовами договору мають бути: розмір кредиту, строки користування кредитом, строки дії Договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору та докази отримання відповідачем кредиту згідно заявки анкети та надання згоди на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога власноручного підпису позичальника. Додані до позовної заяви додатки є нечитабельними та такими, що не відповідають дійсності та не підтверджують заявлених позовних вимог. Позивачем не надано доказів, що відповідач був зареєстрований в особистому кабінеті на веб-сайті кредитодавця і що кредитодавець надав відповідачу доступ до мережі Інтернет та інших інформаційно-комунікаційних систем. Під час проведення верифікації клієнта, кредитодавцем не до кінця проведена ідентифікація особи, з якою укладається договір, оскільки реквізити, а саме: адреса проживання та реєстрації зазначені в договорі і в позові є: [ADDRESS] не належать відповідачу, оскільки з 09.09.2009 відповідач зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія його паспорту, а також не зазначений номер телефону відомий позивачу та дата і номер укладення договору, що спростовує відповідність анкетних даних та ідентифікацію відповідача при пропозиції та її прийняття при укладанні кредитного договору. Також, позовна заява та додатки до неї не містять належних та допустимих доказів того, що кредитні кошти були отримані відповідачем. Позивачем не наданий розрахунок заборгованості та штрафних санкцій за кредитними зобов`язаннями. Заявлена позивачем сума стягнення боргу є необґрунтованою та не відповідає дійсності. Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір. Також, позивач у своїй позовній заяві не зазначає, що до складу суми заборгованості входять штрафні санкції, нарахування яких у період воєнного стану є неприпустимими. Починаючи з 27.05.2022 на період дії воєнного стану застосовується «карантинний» мораторій щодо незастосування штрафних санкцій. Також, зазначає, що з 19.12.2016 по 20.09.2021, майже 5 років, жодних вимог від кредитодавця АТ «Альфа Банк» до відповідача заявлено не було, ні в письмовій, ні в усній формі. Ніяких претензій чи вимог матеріального характеру від АТ «Альфа Банк» не надходило. Позивач не надав відповідних доказів про надіслання відповідачу вимоги про повернення або претензії щодо неналежного виконання зобов`язань відповідача по справі. Тому відповідач вважає, що строк позовної вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості сплив. На початок повномасштабної війни росії проти України ніяких спірних матеріальних/майнових питань ні з позивачем, ні з АТ «Альфа Банк» у відповідача не було. З 06.04.2022 і по теперішній час відповідач перебуває на військовій службі в ЗСУ, і до зазначеної дати претензій від позивача або АТ «Альфа Банк» не висувалися. Також, позивачем наданий договір відступлення прав вимоги, який взагалі не містить відомостей про кредитні договори, права вимоги до яких відступаються по цьому договору. Сам лише договір відступлення прав вимоги не засвідчує факту відступлення (набуття) позивачем прав вимоги по кредитному договору. Договір відступлення прав вимоги та інші додатки, зазначені у договорі, становлять цілісний договір та домовленість сторін стосовно відступлення прав вимоги. Оскільки Реєстр позичальників визначений додатком до договору, під терміном «Реєстр позичальників» згідно умов договору має бути підписаний і скріплений печатками обох сторін, тому відсутність такого підписаного Реєстру виключає цілісність договору відступлення прав вимоги і не може слугувати як належний та допустимий доказ у справі. Наданий позивачем Реєстр позичальників (Додатку №1) до Договору про відступлення прав вимоги не підписаний сторонами договору відступлення прав вимоги, не містить підпису та відбитку печатки кредитора, а отже не є Реєстром позичальників і не є підтвердженням переходу (відступлення) позивачу прав вимоги до відповідача по кредитному договору. Крім того, позивач заявляє вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу та зазначає, що користується послугами адвоката Макєєва В.М. (в матеріалах справи наявні договір з адвокатом від 05.10.2023 року № 05-10/23, ордер та свідоцтво адвоката) та заявляє витрати у розмірі 7100,00 грн. Натомість кошти позивач перераховує не адвокату, як самозайнятій фізичній особі, ТОВ «Перший інвестиційний клуб», тобто юридичній особі, а в призначенні платежу зазначає надання юридичних послуг за вже іншим договором від 02.10.2023 № 02-10/23, що ставить під сумнів правомірність плачених судових витрат, які просить стягнути позивач, як витрати на професійну правничу допомогу. Водночас, [PERSON] , повідомляє, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, пов`язаних з розглядом справи 760/18455/24, які він поніс складає 5000,00 грн, а також він очікує понести витрати у розмірі\~ 5000,00 грн за надання правової (правничої) допомоги, підтверджуючі документи та докази яких будуть надані додатково, у встановлений законом порядок та терміни. Тому, просила в позовних вимогах відмовити повністю та стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» на користь [PERSON] витрати на професійну правову (правничу) допомогу. 29.10.2024 позивач, ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що надані позивачем виписки по рахунку є доказами видачі кредиту та доказами наявності заборгованості відповідача. Щодо посилання відповідача на відсутність факту набуття права вимоги,. То вказане спростовується наданими позивачем доказами, а саме договором факторингу з усіма додатками о нього. Щодо посилання відповідача на порушення позивачем строків позовної давності зазначає, що враховуючи вимоги п. 12 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України строк позовної давності є продовженим на час дії карантину, який було запроваджено з 12.03.2020, а завершено 30.06.2023. Крім того, на період дії воєнного стану у відповідності до п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України з 24.02.2022, перебіг позовної давності зупиняється на строк дії такого стану. Вказане свідчить, що позивачем не пропущений строк позовної давності. Щодо не згоди відповідача із заявленими позивачем витратами на правову допомогу, то позивачем разом з позовною заявою надано всі докази, які підтверджують розмір витрат позивача на правничу допомогу. Щодо заявлених відповідачем судових витрат на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн, то вказані витрати є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумністю їх розміру. Тому, просить позовні вимоги задовольнити\~ у повному обсязі. 31.10.2024 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів та витребувано у ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви, а саме: оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії, акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії, додаток до договору факторингу, а саме реєстр боржників та розрахунок заборгованості за кредитом. 04.11.2024 представник відповідача, адвокат Лебедовська Людмила Юріївна, подала до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначила, що позивач вводить суд в оману вказуючи, що строки позовної давності продовжуються на строк дії карантину у зв`язку з поширенням СОVID-19, посилаючись на прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Так, з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та Постанови Кабміну від 27 червня 2023 року № 651, так як укладений Кредитний договір від 19.12.2016, то строк позовної давності сплив ще 19.12.2019 і ніякі обмеження чи продовження строку позовної давності в зв`язку з карантинними обмеженнями не можуть бути застосовані. Позивач немає права вимоги, бо усі зобов`язання по кредитному договору мав АТ «Альфа Банк» в межах договірних та процесуальних строків позовної давності. АТ «Альфа Банк» ніяких претензійних вимог в межах строку дії кредитного договору та в межах строку позовної давності відповідачу не висував. Також введення в Україні воєнного стану від 22.02.2022 ніяким чином не впливають на перебіг строків позовної давності і не можуть бути застосовані у даних спірних правовідносинах в зв`язку з тим, що строк позовної давності закінчився ще до поширення COVID-19 та настання воєнного стану в Україні. Позивач в своїй відповіді на відзив посилається на різні роз`яснення Верховного суду викладена позивачем у відповіді на відзив судова практика застосовується в інших правовідношеннях і ніякого відношення до правовідносин між даними сторонами не має. Позивач у відповіді на відзив зазначає про цілі судових витрат, але питання про розподіл судових витрат та витрат на правничу допомогу буде вирішуватися судом під час розгляду справи або під час ухвалення додаткового рішення протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторони зробили про це відповідну заяву. Суд має надати правову оцінку поданим доказам при винесенні рішення. Відповідач у відзиві на позовну заяву аргументовано заявив про сумніви правомірності сплачених позивачем коштів на правову допомогу а саме перерахування коштів не адвокату, як самозайнятій фізичній особі, а ТОВ «Перший інвестиційний клуб», тобто юридичній особі, і в призначенні платежу зазначає надання юридичних послуг за вже іншим договором від 02.10.2023 № 02-10/23. На підставі викладеного, вважаю, що позовні вимоги є надуманими та необґрунтованими, не підтверджуються належними доказами, через відсутність у позивача права вимоги на звернення до суду та порушення строків позовної давності на звернення. Тому, просила застосувати строк позовної давності та у позовних вимогах відмовити повністю, стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» на користь [PERSON] витрати на професійну правову (правничу) допомогу. Представник позивача, за довіреністю у справі - адвокат Плачинда Костянтин Олександрович, у судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, 07.10.2024 та 27.01.2025 подав до суду письмові заяви, у яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача, адвокат Лебедовська Людмила Юріївна, у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях, просила застосувати строк позовної давності та в позовних вимогах відмовити у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що кредитний договір не містить всіх істотних умов договору, матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем кредиту згідно заявки анкети, оскільки додані до позовної заяви додатки є нечитабельними та такими, що не відповідають дійсності та не підтверджують заявлених позовних вимог. Також, під час проведення верифікації клієнта, кредитодавцем не до кінця проведена ідентифікація особи, з якою укладається договір, оскільки адреса проживання та реєстрації зазначена в договорі і в позові є: [ADDRESS] , не належать відповідачу, а\~ відповідач з 09.09.2009 зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія паспорту відповідача, а також не зазначений номер телефону відомий позивачу. Однак, суд критично оцінює зазначені твердження, виходячи з наступного Судом встановлено, що 19.12.2016 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с. 5 та на звороті), шляхом підписання оферти та акцепту публічної пропозиції Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід?ємною частиною договору про обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», відповідно до якої відповідач виявив бажання відкрити рахунок в банку, отримати картку та отримав від банку платіжну картку MCDebitWorld зі строком дії 3 роки, кредит для особистих потреб, шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: ліміт кредитної лінії у розмірі 200000,00 грн, в рамках обслуговування програми «Максимум», сума кредиту яка є доступною клієнту га момент видачі\~ картки та підписання договору складає 1000,00 грн, яка може бути протягом строку дії кредиту змінена,процентна ставка за користування кредитною лінією у розмірі 39,99%, розмір обов`язкового мінімального платежу складає 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, при цьому розмір обов`язкового мінімального платежу не може бути меншим ніж 50,00 грн. Сторонами також були підписані правила використання кредитних карток з розрахунком сукупної вартості кредиту додаток до Угоди про надання кредиту та довідка\~ про умови кредитування з використанням картки « [PERSON] » та заяву на відкриття поточних рахунків у АТ «Альфа банк» та картки зі зразками підписів (а.с. 6). Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по особовому рахунку відповідача [PERSON] згідно кредитного договору №630533228 від 19.12.2016 за період з 19.12.2016 по 08.04.2024 (а.с. 18-35). Натомість відповідач, який заперечує отримання цих коштів, на підтвердження своїх доводів належних та достатніх доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить, не надав, хоча, він не позбавлений був можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до такої інформації, відповідно до законодавства. Отже, згідно умов договору відповідачу [PERSON] було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] у валюті гривня, надано міжнародну платіжну картку MC Debit World\~ та встановлено кредитний ліміт. Також, з вказаних доказів вбачається, що в договорі зазначена вірна адреса реєстрації [PERSON] , а саме: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта відповідача, яка засвідчена ним для укладення договору 19.12.2016 (а.с. 7). Так, 31.10.2024 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, було витребувано у позивача ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви, зокрема, оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії, акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії. Відповідно до ч. 1, 2, 5, 6 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Однак, ухвала суду від 31.10.2024 позивачем - ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» не виконана, оригінали вказаних документів до суду не надані, при цьому копії вказаних документів належним чином засвідчені та позивач зазначив про наявність у нього оригіналу письмового доказу. Отже, встановлено, що вказана угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.12.2016 підписана сторонами, є чинною, у встановленому законом порядку недійсною не визнавалася, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 19.12.2016 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами факту набуття права вимоги за кредитним договором, аджепозивачем наданий договір відступлення прав вимоги, який взагалі не містить відомостей про кредитні договори, права вимоги до яких відступаються по цьому договору. Сам лише договір відступлення прав вимоги не засвідчує факту відступлення (набуття) позивачем прав вимоги по кредитному договору. Договір відступлення прав вимоги та інші додатки, зазначені у договорі, становлять цілісний договір та домовленість сторін стосовно відступлення прав вимоги. Оскільки Реєстр позичальників визначений додатком до договору, під терміном «Реєстр позичальників» згідно умов договору має бути підписаний і скріплений печатками обох сторін, тому відсутність такого підписаного Реєстру виключає цілісність договору відступлення прав вимоги і не може слугувати як належний та допустимий доказ у справі. Наданий позивачем Реєстр позичальників (Додатку №1) до Договору про відступлення прав вимоги не підписаний сторонами договору відступлення прав вимоги, не містить підпису та відбитку печатки кредитора, а отже не є Реєстром позичальників і не є підтвердженням переходу (відступлення) позивачу прав вимоги до відповідача по кредитному договору. Однак, суд критично оцінює зазначені твердження, виходячи з наступного. 20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №3 (а.с. 8-12), відповідно до якого фактор зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнту право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведений в додатку №1-1 до договору. Відповідно до п. 2.3 Договору, право вимоги вважається відступленим фактору з дати оплати фактором ціни права вимоги відповідно до п. 4.2 Договору. В дату здійснення оплати фактором ціни права вимоги відповідно до п. 4.2 Договору сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників, за формою встановленою у додатку №2 до цього договору. Згідно платіжного доручення №559 від 20.09.2021 (а.с. 17) ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» здійснило оплату ціни права вимоги згідно договору факторингу №3 від 20.09.2021 на суму 12 844 800,00 грн. Згідно акту приймання-передачі реєстру боржників від 20.09.2021 до договору факторингу №3 від 20.09.2021 (а.с. 16), АТ «Альфа-банк» передав, а новий кредитор ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» прийняв реєстр боржників в кількості 9188. Відповідно до Додатку № 1-1 до договору факторингу №3 від 20.09.2021, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №630533228 від 19.12.2016(а.с. 13-15). У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, враховуючи підписання 20.09.2021 між клієнтом та фактором Акту прийому-передачі Реєстру Боржників та сплату ціни продажу прав вимоги, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» став новим кредитором відносно [PERSON] за кредитним договором від 19.12.2016, саме з 20.09.2021, що передбачено п. 2.3 Договору факторингу. Отже, враховуючи вищезазначене, відступлення права грошової вимоги до відповідача та набуття такого права ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» відбулося відповідно до норм чинного законодавства та договірних умов. Ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №278/1679/13-ц, в якій ВС зауважив, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. При цьому аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. Таким чином, у разі сплати відповідачем -\~ [PERSON] коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» та зараховані для погашення кредитної заборгованості. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що заявлена позивачем сума стягнення боргу є необґрунтованою та не відповідає дійсності, адже надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір. Суд враховує дане твердження представника відповідача виходячи з наступного. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Також, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц та від 15.01.2025 у справі № 753/16762/15-ц. Тлумачення зазначених норм права дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №630533228 від 19.12.2016 (а.с. 36) вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 20.09.2021 (момент переходу права вимоги) становить 65440,00 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 55781,34 грн та заборгованості за відсотками в сумі 9658,66 грн. Водночас, з наданої позивачем виписки по рахунку відповідача, згідно кредитного договору за період з 19.12.2016 по 08.04.2024 (а.с. 18-35), вбачається, що останньому було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] у валюті гривня, надано міжнародну платіжну картку MasterCardDebit World , встановлено кредитний ліміт в розмірі 1000,00 грн, який неодноразово збільшувався та 19.06.2020 був встановлений у розмірі 4600,00 грн. Також, за весь час користування карткою відповідачем було проведено поповнень карткового рахунку на суму 206853,16 грн та за весь час користування карткою відповідачем було проведено витрат по картці на суму 207625,63 грн, тому, сума коштів, яка досі не повернута банку становить 772,47 грн, яка відрізняється від суми боргу, яку позивач просить стягнути згідно кредитного договору. Суд враховує, що надана виписка по картковому рахунку відповідача є належним та достатнім доказом, оскільки зазначена в ній інформація належним чином підтверджує як розмір коштів, які використовував відповідач, так і місце їх зняття, зокрема термінали та банкомати із зазначенням населених пунктів та вулиць, де вони розташовані, здійснював поповнення свого карткового рахунку, в тому числі вказані суми та місця поповнення. Однак, вказаний доказ (виписка по картковому рахунку) не узгоджуються з іншими доказами наданими позивачем, зокрема, з розрахунком заборгованості, згідно якого відповідачу було нараховано заборгованість у розмірі 65440,00 грн за період з 19.12.2016 по 20.09.2021. Таким чином, суд критично оцінює надані позивачем\~ докази з підстав, які були зазначені вище, оскільки зазначена в них інформація не пояснює природу виникнення у відповідача боргу в розмірі 65440,00 грн, враховуючи встановлений відповідачу кредитний ліміт згідно угоди від 19.12.2016 у розмірі 1000,00 грн, який 19.06.2020 був збільшений до 4600,00 грн. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог, слід зазначити наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України ). Відповідно до норми ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача, обґрунтовуючи заяву про застосування строку позовної давності зазначає, що з 19.12.2016 по 20.09.2021, майже 5 років, жодних вимог від кредитодавця АТ «Альфа Банк» до відповідача заявлено не було ні в письмовій, ні в усній формі. Ніяких претензій чи вимог матеріального характеру від АТ «Альфа Банк» не надходило. Позивач не надав відповідних доказів про надіслання відповідачу вимоги про повернення або претензії щодо неналежного виконання зобов`язань відповідача по справі. Кредитний договір укладений - 19.12.2016, то строк позовної давності сплив ще 19.12.2019 і ніякі обмеження чи продовження строку позовної давності, в зв`язку з карантинними обмеженнями чи введенням воєнного стану не можуть бути застосовані, в зв`язку з тим, що строк позовної давності закінчився ще до поширення COVID-19 та настання воєнного стану в Україні. Тому відповідач вважає, що строк позовної вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості сплив. Однак, суд критично оцінює зазначені твердження представника відповідача, виходячи з наступного. Як вбачається з виписки по картковому рахунку відповідача за період з 19.12.2016 по 08.04.2024 (а.с. 18-35), [PERSON] користувався кредитною карткою, використовував кредитні кошти, здійснював поповнення свого карткового рахункута зокрема, здійснив останнє поповнення свого карткового рахунку 25.05.2020 на суму 2800,00 грн. За таких обставин, суд вважає, що перебіг позовної давності за вказаним кредитним договором почався з моменту останнього платежу по кредиту, а саме з 25.05.2020. Згідно п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами внесеними постановою КМУ від 19.08.2022 №928) встановлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Таким чином, враховуючи вказані обставини, позовна давність (три роки) на момент звернення з позовом до суду не сплинула і тривала щонайменше аж до закінчення дії карантину в Україні. Також, згідно п. 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Так, Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан, який діє і на даний час. Таким чином, враховуючи вказані обставини, позовна давність (три роки) на даний час не сплинула і буде тривати щонайменше аж до закінчення дії воєнного стану в Україні. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed