Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області, надійшла вищезазначена позовна заява відповідно до якої позивач просить суд: стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 5217629 від 14.12.2021 року у розмірі 40\~900,00грн., а також судові витрати у розмірі 2684 грн. Позов обґрунтовує тим, що за вказаним договором позивачем набуто право вимоги до боржника [PERSON] , відповідно до укладеного з попереднім кредитором Договором факторингу. Однак, відповідач в порушення умов даного договору свої боргові зобов`язання не виконав, не здійснив належних платежів для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», ні на рахунки попереднього кредитора. У зв`язку із цим, у позивача, як нового кредитора, виникло право на стягнення вказаної вище сум заборгованості в судовому порядку, а також витрат по сплаті судового збору. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 26.01.2024 справу направлено за підсуднісю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, судове засідання призначено на 20.05.2024 року. Судові засідання 20.05.2024 року, 21.11.2024 року були відкладені у зв`язку із неявкою відповідача. У судове засідання 19.02.2025 року представник позивача не з`явився, повідомлявся про розгляд справи у передбаченому законом порядку в резолютивній частині позова наявна вимога про розгляд справи за їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач повідомлявся про розгляд справи у передбаченому законом порядку, однак у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, тому, з урахуванням заяви позивача про можливість постановлення судом заочного рішення, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів, що відповідає положенням ч. 4 ст.223,ч.1ст.\~280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. 14.12.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНИ», та [PERSON] , було укладено договір № 5217629 від 14.12.2021 року про надання споживчого кредиту № 5217629, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», у зв`язку із чим, відповідачу були надані грошові кошти у розмірі 20\~000 грн. 10.04.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНИ» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» було укладено Договір Факторингу № 10.04/23-Ф1, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитор за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору Факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу. Проте у Додатку № 1 до Договору Факторингу № 10.04.23-Ф-1 від 10.04.2023 року «реєстр боржників № 1» відсутні відомості, щодо переходу право вимоги саме за кредитним договором № 5217629, де позичальником є [PERSON] , [INFO] . Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Загальні вимоги до доказів врегульовані ст.77-80 ЦПК України, а положеннями ч.1, 6 ст.81 ЦПК України чітко врегульовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Слід наголосити, що відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частини 1,\~2\~ст.\~95\~ЦПК України\~встановлено,\~що письмовими\~доказами є\~документи (крім\~електронних документів),\~які містять\~дані про\~обставини,\~що мають\~значення для\~правильного вирішення\~спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з таких норм чинного законодавства. За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Глава 73 розділу І книги 5 ЦК України врегульовує положення, що стосуються договору факторингу. Так, згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд зазначає, що стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором № 5217629 від 14.12.2021 року від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА». Ч.1 ст.229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції України. З урахуванням наведеного, оскільки відступлення прав вимоги первісним кредитором на користь позивача у цій справі не доведено, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно

Outcome: dismissed