Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

[PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до фізичної особи підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, розірвання договору купівлі-продажу та стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачкою 01.02.2024 року було здійснено відвідування меблевого магазину « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з метою обрання дивану для подальшого придбання. У подальшому, нею було обрано модель дивана «Сильвіо» («Сільвіо»), фабрика-виробник «Dommino» ТОВ «Злата-Мебель», м. Кривий Ріг, та продавцем запропоновано можливі варіанти тканини згідно каталогу фабрики-виробника, які використовуються для обшивки дивану. Позивачкою було обрано вид та колір тканини, у зв?язку із чим продавець повідомила про наявну можливість продажу дивану за зразками, а саме за замовленням на фабриці-виробнику. Продавцем магазину була заповнена форма замовлення, на якій був зазначений логотип «Lumar», згідно якої загальна сума замовлення становила 40\~316,00 грн. (аванс 20\~000,00 грн., доплата 20\~316,00 грн.), вартість доставки та установки становила 2\~200,00 грн. Позивачкою 01.02.2024 проведено оплату авансового платежу у сумі 20\~000,00 грн., а 09.03.2024 - оплату залишку та вартості доставки, установки дивану у сумі 22\~516,00 грн. Службою доставки 11.03.2024 було доставлено диван до квартири позивачки та зібрано його. Однак, позивачкою було встановлено, що диван завеликий для її помешкання, окрім того, позивачка самостійно не може його а ні відкрити, а ні закрити. 12.03.2024 року позивачка звернулася до представників магазину та повідомила, що має намір повернути для обміну попередньо придбаний диван із зазначених вище підстав. 13.03.2024 року позивачкою було заповнено на офіційному сайті магазину https://lumar.com.ua/ форму запиту на повернення товару із зазначенням причин неможливості використання дивану, у зв?язку з його розмірами та надіслано його. Також, у зв?язку з відсутню реагування на звернення, позивачка здійснила телефонний дзвінок на отриманий в магазині номер власниці [NUMBER] . Слухавку підняла жінка, яка представилась [PERSON] (відповідачка), та зазначила, що є власницею меблевого магазину (шоу-руму) «Lumar». Позивачка розповіла відповідачці про ситуацію, яка виникла, та вказала про причини повернення товару, проте дана розмова результату не дала, власниця магазину наводила різні формальні причин відмови в обміні та/або поверненні товару. Згодом, на мобільний номер позивачки зателефонувала особа, яка представилась представником відповідачки та почала розповідати, що вимога позивачки щодо повернення дивану є безпідставною та вона не буде задоволена. Зазначила, що нею при сплаті коштів не здійснювалась фотофіксація інформації щодо суб?єкта господарювання, який здійснює діяльність у шоу-румі «Lumar» у зв`язку з відсутністю необхідності, однак, у куточку споживача в іншому магазині мережі «Lumar», що знаходиться в ТЦ «ШОК» ( [ADDRESS] , ТРЦ Plaza Park) зафіксована інформація щодо двох ФОПів, [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, позивачака змушена звернутися до суду із даним позовом про захист прав споживачів, оскільки відповідачка відмовляється оформити повернення дивану, та просить суд розірвати укладений 01.03.2024 між [PERSON] та ФОП [PERSON] договір купівлі-продажу дивану «Сильвіо», фабрика-виробник «Dommino» (тканина Естетікс ньютон [NUMBER] , габарити 222*112*94 см). Стягнукти з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 40\~316,00 грн., сплачені за договором купівлі-продажу від 01.03.2024, а також 3\~000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати. Ухвалою суду від 13.06.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачці термін для усунення недоліків. 18.06.2024 від представника позивачки [PERSON] надійшла заява на усунення недоліків. Ухвалою суду від 19.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) осіб, з роз`ясненням процесуальних прав сторін та порядок подання відзиву на позов та відповіді на відзив. На адресу відповідачки судом було надіслано копія позовної заяви з додатками. 09.08.2024 на адресу суду від представника відповідачки [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник вказав, що позовні вимоги відповідачка не визнає з наступних підстав. Зазначив, що відповідачка ФОП [PERSON] є неналежним відповідачем по справі, оскільки вона не здійснювала продаж дивану. Також, позивачка в позовній заяві зазначає, що здійснила купівлю дивану у шоу-румі «LUMAR», який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , під час звернення до суду вважала, що саме цей конкретний відповідач здійснила ій продаж дивану, але даний факт не відповідає дійсності, з огляду на наступне. 10.03.2022 [PERSON] уклала ліцензійний договір №1/2022 від 10.03.2022 з ФОП [PERSON] , відповідно до умов якого [PERSON] надала ФОП [PERSON] невиключну ліцензію на користання ТМ «LUMAR», без права передачі третім особам щодо усіх товарів і послуг, зазначених у Свідоцтві на знак для товарів та послуг № [NUMBER] , зареєстрованого в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів та послуг 26.02.2018. Таким чином, на підставі вищевказаного договору, на день здійснення купівлі дивану позивачем, шоурум (магазин) під торговельною маркою « [INFO] », який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , використовує у своїй підприемницкий діяльності саме ФОП [PERSON] , а не відповідачка, що також підтверджується витягом з електронного кабінету платника податків ФОП [PERSON] , «Місцезнаходження об?єкта оподаткування» зазначена адреса: [ADDRESS] ». Саме це підтверджує те, що саме ФОП [PERSON] здійснює свою підприємницьку діяльність за адресою вказаною позивачем в позовній заяві і відповідно продаж дивану здійснювала саме вона. По-друге: позивачка у позові неодноразово акцентує увагу на факти спілкування з [PERSON] , яка на думку позивачки являється власницею шоуруму (магазину) під торговельною маркою « [INFO] ». З тексту позовної заяви вбачається, що мета даного спілкування та всі звернення позивачки були пов?язані з вирішенням спірної ситуації в досудовому порядку, але всі намагання позивачки врегулювати дану ситуацію були проігноровані [PERSON] , що в свою чергу і стало підставою для звернення до суду. В даному випадку відповідачка не заперечує факт особистого спілкування з позивачкою, але всі комунікації відбувались виключно на підставі пункту 3.2. Розділу 3 Договору «Права і обов?язки Ліцензіара», під час яких відповідачка прагнула вирішити дану ситуацію в досудовому порядку, пропонуючи різні варіанти її врегулювання виключно в інтересах ФОП [PERSON] , оскільки відповідачка являється власницею торгівельної марки «LUMAR» і одночасно є зацікавленою особою в збереженні своєї бездоганної ділової репутації та мінімізації фінансових ризиків, які пов`язані з можливим виникненням негативних наслідків (збитків) під час використання торгівельної марки « [INFO] » іншими особами на відповідних законних підставах. Враховуючи вищевикладене, представник відповідачки просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повнмому обсязі, оскільки позов пред`явлений до неналежного відповідача. 13.08.2024 на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якому представник вказав, що він не погоджується з доводами та агрументами, які викладені відповідачкою у відзиві на позов. Зазначив, що наявність укладеного між відповідачкою та ФОП [PERSON] 10.03.2022 ліцензійного договору №1/2022 про передачу прав на використання торговельної марки згідно свідоцтва на знак для товарів та послуг № [NUMBER] , не може свідчити про визначення позивачкою неналежного відповідача. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 09.07.2024, 10.09.2024 та 22.10.2024 судом було витребувано докази по справі з ГУ ДПС у Вінницькій області. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, та просили їх задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у їх задоволенні. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне. З наданих суду доказів, вбачається, що 01.02.2024 року [PERSON] було замовлено диван модель «Сильвіо», фабрика-виробник «Dommino» ТОВ «Злата-Мебель». Тканина Естетікс ньютон 409, габарити 222*112*94 см (а.с.6). Відповідно до Договору [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , було оформлено замовлення доставки дивану. Загальна сума замовлення (без доставки та установки) 47\~430,-15% = 40\~316 грн. Аванс 20\~000,00 грн., Доплата - 20\~316,00 грн. Доставка та установка в місто 1\~000,00 грн., 1\~200,00 грн. установка. Згідно з Товарним чеком від 01.02.2024 аванс за диван «Сильвіо, тканина Естетікс ньютон 409, габарити 222*112*94 см 20\~000,00 грн. (а.с.8). Відповідно до Товарного чеку від 09.03.2024 доплата за диван «Сильвіо становить 22\~316,00 грн. (а.с.9). На диван модель «Сильвіо», фабрика-виробник «Dommino» ТОВ «Злата-Мебель» [PERSON] надано гарантійний талон (а.с.10). 13.03.2024 року через офіціний веб-сайт https://lumar.com.ua/ [PERSON] заповнила форму запиту на повернення товару - за диван «Сильвіо, тканина Естетікс ньютон 409, габарити 222*112*94 см, кількість 1, опис: диван завеликий для помешкання, крім того його не можна ні відкрити ні закрити. Остаточний розрахунок проведено 09.03.2024. Диван був доставлений 11.03.2024 службою доставки. (а.с.10а-12). З відповіді на адвокатський запит ГУ ДПС у Вінницькій області вказало, що відповідно до Реєстру самозайнятих осіб [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , як ФОП перебуває на податковому обліку в Вінницькій ДПІ ГУ ДПС у Вінницькій області з 05.10.2000 року. Податкова адреса: [ADDRESS] . Також, що відповідно до Реєстру самозайнятих осіб [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , як ФОП перебуває на податковому обліку в Вінницькій ДПІ ГУ ДПС у Вінницькій області з 15.09.2015 року. Податкова адреса: [ADDRESS] (а.с.16). З відповіді на адвокатський запит ДР «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» вбачається, що згідно до інформації з АС «Винаходи» заявником на заявку № m202319922 є [PERSON] , [ADDRESS] . (а.с.19-21). Адвокатом Сопруном В.В. було здійснено огляд вебсторінки [INFO] , а саме розділи «Про компанію», «Контакти», «Дивани», що підтверджується Протоколом огляду від 07.06.2024 року (а.с.22-26) Адвокатом Сопруном В.В. було здійснено огляд мобільного телефону Nokia 7.1 та Nokia G21, які належать [PERSON] що підтверджується Протоколом огляду від 07.06.2024 року (а.с.27-28). Відповідно до відкритого пошукового сервісу Опендатабот ФОП [PERSON] зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за адресою: [ADDRESS] . Дата реєстрації 26.09.2000 року; види діяльності 47.59 роздрібна торгівля меблями, освітлювальними приладдями та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах (а.с.29). Як вбачається з Ліцензійного договору №1/2022 про передачу прав на використання торговельної марки від 10.03.2022 року ФОП [PERSON] (ліцензіар) та ФОП [PERSON] (ліцензіат) уклали даний договір, відповідно до якого ліцензіар надав ліцензіату невиключену ліцензію на використання торговельної марки на строк дії договору, без права передачі третім особам, щодо усіх товарів і послуг, зазанчених у Свідоцтві на знак для товарів та послуг № [NUMBER] , зареєстрованого в державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів та послуг 26.02.2018 року. Термін дії договору з 10.03.2022 року по 10.03.2027 року (а.с.62-65) Підприємницюку діяльність з продажу товарів ТМ «Lumar» здійснюєтьсяз двома адресами: [ADDRESS] , та [ADDRESS] (а.с.71) З відповіді ГУ ДПС у Вінницькій області від 04.10.2024 року вбачається, що відповідно до Реєстру самозайнятих осіб [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), як фізична особа-підприємець перебуває на податковому обліку в Вінницькій ДПІ ГУ ДПС у Вінницькій області з 05.10.2000 р. як платник податків за основним місцем обліку. Податкова адреса: [ADDRESS] . До контролюючих органів за 1-ІI кв. 2024 року податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску не подавались. Відповідно до Реєстру самозайнятих осіб [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] ), як фізична особа-підприємець перебуває на податковому обліку в Вінницькій ДПІ ГУ ДПС у Вінницькій області з 12.08.2004 р. як платник податків за основним місцем обліку. Податкова адреса: [ADDRESS] . Інформація про прийнятих на роботу працівників фізичною особою-підприємцем [PERSON] із зазначенням прізвищ, імен по батькові відповідно до податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 1-II, кв. 2024 року поданих [PERSON] : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.88-89). З відомостей про об`єкти оподаткування ФОП [PERSON] , та [PERSON] вбачається, що підприємницька діяльяність ними здійснюється за адресами: [ADDRESS] , та [ADDRESS] (а.с.10-104) Відповідно до\~статті 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору. Частиною першою\~статті 626 ЦК України\~передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою\~статті 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 655 ЦК України\~визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина перша\~статті 659 ЦК України). Згідно зі\~статтею 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. В силу положень статті 1 Закону належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах, та умовам договору із споживачем. Відповідно до ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Частиною третьою\~статті 8 цього Закону\~передбачено, що вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті. За змістом частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). У частині другій\~статті 78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як слідує із доводів позовної заяви [PERSON] після доставки дивану, нею було заявлено претензії, що диван завеликий для її помешкання, окрім того, позивачка самостійно не може його а ні відкрити, а ні закрити. Вказала, що вона зверталася до власниці магазину [PERSON] з метою повернення товару, однак, остання їй відмовила. Надала суду докази спілкування з [PERSON] через мобільний телефон, про що адвокатом Сопрунок В.В. складено протоколи огляду. Разом з тим, відповідно до ч. 1\~ст. 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя\~статті 100 ЦПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої\~статті 76 ЦПК України). Слід враховувати, що суд може розглядати подані у справі фотографії, відео як доказ у справі лише в тому випадку, якщо вони дають можливість суду встановити обставини, які входять до предмета доказування у справі. Тому обов`язковими реквізитами електронного доказу, серед іншого, є фіксація дати та часу зйомки місця події тощо. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням. Наведене узгоджується із висновком, сформованим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23). Надавши оцінку поданим позивачем доказам, урахувавши конкретні обставини справи, зокрема, той факт, що телефоні дзвінки позивача здійснювалась з абонентом, телефонний номер якого не ідентифіковано, суд дійшов висновку про те, що відповідні докази не дають змогу встановити його учасників та не може підтверджувати доводи позивача про відмову відповідачкою здійснити повернення товару. Будь-яких інших доказів, зокрема, направлення на адресу відповідача письмових вимог/претензій щодо повернення або обміну товару, розірвання договору, повернення сплачених за диван коштів, матеріали справи не містять. Заповнення електронної форми повернення товару на сайті ТМ «Lumar» не є належним доказом звернення. Твердження сторони позивача про протилежне у відповідності до ст.ст.76, 81 ЦПК України не є джерелом доказів у справі, можуть сприйматись лише як припущення, на яких суд не може ґрунтувати своє рішення. Судом було встановлено, що позивачкою був придбаний диван на замовлення, оскільки нею окремо обирався колір дивану та його габарити, та диван був виготовлений фабрикою на індивідуальне замовлення позивачки. Саме на споживача покладається обов`язок довести наявність істотного дефекту продукції, а тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця, оскільки частиною першою\~статті 679 ЦК України\~передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Указаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 23 жовтня 2019 року у справі № 559/388/17, провадження № 61-30670св18; від 14 січня 2021 року у справі № 755/11237/17, провадження № 61-39639св18; від 26 січня 2022 року у справі № 755/5301/16-ц, провадження № 61-5129св 21. Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до пп.12, 15 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад 14 календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Недолік будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). За положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживач має право обміняти\~непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням.\~Споживач має право\~на обмін товару\~належної якості\~протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром Відповідно до ч. 1, 3, 5, 14 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У\~разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору,\~має право за своїм вибором вимагати від продавця\~або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Тобто, в даному випадку споживач має право на розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми у разі виявлення істотних недоліків товару або виконаній роботі. Позивачка, посилалася на те, що доставлений товар не влаштовував її по габаритах та текстурою тканини, тому він підлягав поверненню, проте в судовому засіданні встановлено, що при оформленні замовлення [PERSON] особисто обирала колір, тканину та габарити дивану, тобто фабрикою здійснювалося індивідуальне виготовлення дивану. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що стороною позивача не доведено наявності підстав для розірвання договору та стягнення коштів, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог у цій частині, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, позивачем не доведено факту придбання дивану саме у ФОП [PERSON] , тому суд погоджується з твердженням відповідача, що позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: -у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; -у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; -у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; -у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивач вказує про те, що суть заподіяної позивачу моральної шкоди полягає в емоційних стражданнях, неможливості реалізувати свої звички щодо використання простору у кімнаті, в якій знаходиться диван, але слід зазначити, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме діями відповідача було завдано позивачу моральних страждань, суду надано не було. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди відсутні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: dismissed