Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Основні процесуальні рішення та дії. Позивач звернувся до суду із позовом у якому просить визнати недостовірною поширену відповідачем про позивача, яку спростувати шляхом відкликання повідомлення про підозру від 24.09.2024 за підписом дізнавач відділення поліції №2 Дніпропетровського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області Шпак Ольги В`ячеславівни в межах кримінального провадження №12023041660000523 від 13.05.2023. Ухвалою суду від 30.09.2024 відмовлено у відкритті провадження у справі з тих підстав, що у порядку цивільного судочинства не може розглядатися спір про спростування інформації органу досудового розслідування про проведення процесуальних дій, оскільки такій інформації оцінка надається у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом (постанови Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №757/4403/16-ц, 16.04.2023 у справі №646/2173/21. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11.12.2024 ухвалу про відмову у відкритті провадження скасовано з підстав того, що судом першої інстанції не перевірено фактів наявності кримінального провадження та чи є позивач учасником кримінального провадження, а також не роз`яснено до якого суду може звернутися позивач. Ухвалою судді від 06.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання. Стислий виклад позиції позивача. Позивача запросили до ВП №2 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, де без залучення до кримінального провадження, не визначивши його статусу, дізнавач [PERSON] , в присутності двох понятих під відеозапис зачитала повідомлення про підозру, в якій зазначено ПІБ, які збігаються із ПІБ позивача. У такому повідомленні вказані твердження, які не відповідають дійсності, зокрема: про місце реєстрації проживання позивача; що він здійснює господарську діяльність; що він спричинив майнову шкоду територіальній громаді м. Дніпра; що він порушив вимоги закону; що він самовільно зайняв земельну ділянку. Позивач вказує про те, що така інформація є негативною, недостовірною та порушує його немайнові права, ганьбить його честь, гідність і завдає шкоди діловій репутації. Окрім цього поширення інформації є намаганням притягнути його до відповідальності у поза процесуальний спосіб. Позивач стверджує що він не є учасником кримінального провадження, зокрема в межах кримінального провадження не приймалося жодних процесуальних рішень які б визначали його статус. Відповідно він має право на захист прав в порядку цивільного судочинства. В судовому засіданні позивач розповів про своє життя, про досягнення дітей та заперечив факти, наведені у повідомленні про підозру. Представник позивача навів пояснення, аналогічні позовній заяві, зазначив про відсутність повноважень від імені відповідача в особи, яка підписала відзив. Позивач та його предстани наполягали на задоволенні позову. Стислий виклад заперечень відповідачів. У відзиві відповідач заперечує проти задоволення позову, зазначає що в межах кримінального провадження №12023041660000523 позивачу 24.09.2024 повідомлено про підозру а 30.09.2024 прокурором подано до суду обвинувальний акт до суду. Відповідач вважає неможливим перевірку змісту повідомлення про підозру в межах цивільного судочинства. Обставини, встановлені судом. Позивачем долучено до позову копії 1-3 сторінок паспорта громадянина України позивача, сторінку із записом про реєстрацію місця проживання позивача не долучено. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.06.2017 вбачається, що 06.06.2017 за позивачем зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 29.12.2017, земельна ділянка за вказаною адресою перебуває у комунальній власності та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку. 24.09.2024, в межах кримінального провадження №12023041660000523 від 13.05.2023, дізнавачем СД ВП №2 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Шпак О.В., за погодженням із прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Путровим А. повідомлено [PERSON] про підозру за ч.1 ст.197-1 КК України. Згідно фабули підозри, позивач, достовірно знаючи про відсутність у нього передбачених законом підстав, діючи умисно, в супереч ст.14 Конституції України, ст. 112, 116, 124, 125, 211 ЗК України, Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів», у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 19.04.2023, для особистих потреб, без правовстановлюючих документів, зайняв земельну ділянку площею 0,2487 га за адресою: [ADDRESS] , на якій здійснює господарську діяльність з розміщення автостоянки, спричинивши при цьому територіальній громаддя м. Дніпра майнову шкоду на загальну суму 291\~268,06 грн. У повідомлені про підозру вказано про відмову підозрюваного від підпису, позивач ствердив що повідомлення про підозру йому зачитано дізнавачем. З інформації з Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що кримінальне провадження №12023041660000523 від 13.05.2023 перебуває на судовому розгляді в Індустріальному районному суді міста Дніпропетровська, обвинувальний акт надійшов 01.11.02024. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1\~211,20 грн. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. За приписами ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. У відповідності до ч.1 ст.42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. За приписами ч.1 ст.278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Згідно приписів ч.2 ст.42 КПК України, обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу. За приписами ст.277 ЦК України, фізична особа,\~особисті немайнові\~права якої\~порушено внаслідок\~поширення про\~неї та\~(або)\~членів її\~сім`ї\~недостовірної інформації,\~має право\~на відповідь,\~а також\~на спростування\~цієї інформації\~(ч.1). Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (ч.4). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших медіа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж медіа в порядку, встановленому законом (ч.6). Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч.7). У пункті 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27\~лютого 2009\~року №\~1\~«Про судову\~практику у\~справах про\~захист гідності\~та честі\~фізичної особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи» судам роз`яснено, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. У постанові від 16.08.2023 у справі №646/2173/21 Верховний Суд дійшов висновку, що не підлягає спростуванню інформація, отримана під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, оскільки законом встановлений інший порядок оскарження такої інформації (її дослідження здійснюється під час досудового розслідування у відповідному кримінальному провадженні). У порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №757/4403/16-ц, від 02.10.2019 у справі №332/293/17. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №333/6816/17 зазначено, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у іншій справі. За висновками, наведеними у п.6.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 у справі №904/4494/18, при розгляді справ зазначеної категорії (поширення недостовірної інформації) суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до приписів статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Це означає, що поширена інформація не вважається автоматично недостовірною, і позивач несе тягар доведення обґрунтованості свого позову за загальним правилом, включаючи підтвердження недостовірності поширеної інформації. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі №347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18. Висновки суду. Особа набуває статусу підозрюваного з момент повідомлення їй про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Прийняття будь-яких інших процесуальних рішень чи здійснення інших процесуальних дій КПК України не вимагається. У позовній заяві позивач чітко та однозначно стверджує про те що інформація, якої стосується спір, розміщена у письмовому повідомлені про підозру, яке було йому зачитано дізнавачем 24.09.2024 в межах кримінального провадження №12023041660000523 від 13.05.2023. Обгартовуючи позов позивач заперечує підстави викладені у повідомлені про підозру. Позивачем заявлено вимогу про визнання недостовірною інформації, викладеної у повідомленні про підозру та про відкликання повідомлення про підозру. Разом із тим, забезпечення того, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура є завданнями кримінального провадження. Відтак, як підстави дотримання процедури повідомлення позивачу про підозру (стосується доводів позову про не набуття позивачем статусу учасника кримінального провадження), так і обґрунтованість підозри чи обвинувачення (стосується достовірності вказаної у підозрі інформації) можуть бути перевірені виключно в межах кримінального провадження. Суд звертає увагу, що кримінальне провадження №12023041660000523 від 13.05.2023 перебуває на розгляді в Індустріальному районному суді міста Дніпропетровська, а відповідно позивач набув статусу обвинуваченого та наділений відповідними процесуальними права в кримінальному процесі. Зважаючи на описані висновки Верховного Суду очевидним є той факт, що звернення позивача до суду із позовом про визнання недостовірної інформації викладеної у повідомленні про підозру та про відкликання повідомлення про підозру не відповідає завданням цивільного судочинства. З огляду на наведене суд приходить до переконання про неефективність заявлених позовних вимог, а відповідно про відмову у їх задоволенні. Оскільки суду відмовляє у задоволенні позову і відповідачем та третьою особою не заявлено до відшкодування судових витрат відсутні підстав для розподілу судових витрат.

Outcome: dismissed