Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.02.2003 року між сторонами був зареєстрований шлюб, за час якого народилися діти та було спільно нажито майно. 23.06.2017 року шлюб між сторонами було розірвано, діти залишилися проживати разом з матір`ю. Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 22 березня 2023 року було затверджено укладену між сторонами мирову угоду по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, виділ в натурі частини нерухомого майна із складу спільної часткової власності, згідно якої: 1. \~ \~ \~ \~ [PERSON] виділено із складу спільної часткової власності в натурі 1\\4 частина трикімнатної квартири [ADDRESS] , а саме кімната № 6 площею 7,3 кв.м. та кімната № 7 площею 2,2 кв.м, 2. \~ \~ \~ \~ [PERSON] за власний рахунок влаштує окремий вхід до виділеної йому у власність 1\\4 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] , а саме до кімнати № 6 площею 7,3 кв.м. та кімнати № 7 площею 2,2 кв.м. та під`єднає виділену частку квартири до водопостачання, водовідведення, електропостачання, газопостачання у встановленому законом порядку. 3. \~ \~ \~ \~ [PERSON] за власний рахунок закладе цегляною кладкою прохід між кімнатами № 5 та № 6 трикімнатної квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі, особи або особа, щодо якої встановлено \~ \~ \~ \~ці обставини, \~ \~ \~ \~якщо \~ \~ \~ \~інше \~ \~ \~ \~не встановлено законом. На даний час ні позивач ні відповідач не проживають в спірній квартирі. Відповідачка перешкоджає позивачу \~ \~ \~ \~у користуванні квартирою, \~ \~ \~ \~постійно змінює замки та відмовляється надавати ключі. Позивач \~ \~ \~ \~бажає \~ \~ \~ \~користуватися своєю частиною спірної квартири для особистого в ній проживання, оскільки іншого житла у власності не має, але відповідач перешкоджає це робити. Відповідачка проживає з дітьми за іншою адресою. Все вищевказане може підтвердити свідок: [PERSON] . Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не \~ \~ \~ \~впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч. 1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається і \~ \~ \~ \~набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивач звернувся до Лебединського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з приводу того, що йому відповідач повністю припинила доступ до своєї частки в квартирі шляхом заміни дверного замка. На що позивачу було повідомлено про те, що резолютивна частина ухвали Лебединського районного суду Сумської області від 22 березня 2023 року у справі \~ \~ \~ \~950/257/20 не містить заходів вчинення виконавчих дій щодо примусового надання доступу [PERSON] до вищевказаної квартири. Відповідно ч. 1 ст.383ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тому просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом надання доступу до цієї квартири. Відповідачка [PERSON] надала суду відзив на позов у якому не визнала позовні вимогли виходячи з наступного Лебединським районним судом Сумської області на протязі трьох років та двох місяців розглядалася цивільна справа № 950/257/20 за її позовом до відповідача про виділ в натурі частки із спільного майна подружжя. Протягом всього цього часу з 10.02.2020 року - дата її звернення до суду із позовом про поділ майна подружжя до 22 березня 2023 року [PERSON] зловживаючи своїми процесуальними правами затягував розгляд справи. Ввесь цей час вона була позбавлена можливості користуватися належним на праві приватної власності житловим приміщенням, а саме спірною квартирою. 22 березня 2023 року у справі № 950/257/20 за її позовом до [PERSON] було постановлено ухвалу про затвердження мирової угоди відповідно до якої спірна квартира була розділена. [PERSON] у судовому засіданні був присутній із своїм адвокатом та заявив про добровільність прийнятого ним рішенні та факт підписання ним мирової угоди поданої для затвердження суду. Відповідно до умов мирової угоди в частині спірної квартири: 1. \~ \~ \~ \~ [PERSON] із складу спільної часткової власності виділяється в натурі 1\\4 частина квартири трикімнатної квартири [ADDRESS] , а саме кімната № 6 площею 7,3 кв.м. та кімната № 7 площею 2,2 кв.м. 2. \~ \~ \~ \~ [PERSON] зобов`язується за власний рахунок влаштувати окремий вхід до виділеної йому у власність 1\\4 частина квартири трикімнатної квартири [ADDRESS] , а саме кімната № 6 площею 7,3 кв.м. та кімната № 7 площею 2,2 кв.м. та під єднати виділену частку квартири до водопостачання, водовідведення, електропостачання, газопостачання у встановленому законом порядку. 3. \~ \~ \~ \~ [PERSON] зобов`язується за власний рахунок закласти цегляною кладкою прохід між кімнатами № 5 та № 6 квартири трикімнатної квартири [ADDRESS] . Ухвала Лебединського районного суду у цивільні справі № 950/257/20 набрала законної сили 07 квітня 2023 року. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі зазначених норм права та на виконання зазначеної ухвали нею було виконано п.3 мирової угоди та закладено прохід між кімнатами № 5 та № 6 квартири трикімнатної квартири [ADDRESS] . Позивач же в свою чергу не виконав п.2 вищезазначених умов мирової угоди, незважаючи на той факт, що вхід до його частини квартири має бути облаштований із загального коридору. Користуючись протягом трьох років одноособово всією квартирою [PERSON] не сплатив жодної копійки комунальних послуг та утворив великі заборгованості за всі види комунальних послуг. Квартира [ADDRESS] була переобладнана в одну квартиру із двох сусідніх однокімнатних квартир, у зв`язку з чим всі комунікації в обох частинах квартири є в наявності. Позивачеві відповідно до рішення Лебединського районного суду Сумської області у цивільній справі № 950/2829/19 за його позовом до мене про поділ спільно нажитого майна було виділено 1\\4 частину спірної квартири, відповідно, при розгляді справи цивільні справі № 950/257/20 за моїм позовом про виділ частки із сіпального майна подружжя судом питання частки належної [PERSON] не з`ясовувалося. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, якою передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в?якій такі обставини були встановлені. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц зроблено висновок, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Останнім є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Тому просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог про поділ усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивачки позивач та його представник ствердили позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали у повному обсязі проти позову заперечив з тих підстав, що є затверджена судом мирова угода, щодо предмету спору [PERSON] виконала свою частину мирової угоди, позивач не виконав. Перешкод у виконанні [PERSON] своєї частини мирової угоди вона не чинить. Під час судового розгляду були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 23.06.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, Рішенням Лебединського\~районного суду\~від 13\~травня 2020\~року, справа № 950/2829/19, провадження 2/950/116/20, у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя вирішено Позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Визнати за [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого - [ADDRESS] право власності на частину трьохкімнатної квартири за [ADDRESS] . Залишити за [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої - [ADDRESS] право власності на частину трьохкімнатної квартири за [ADDRESS] . Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 22 березня 2023 року, справа № 950/257/20, провадження №2/950/4/23 була затверджена укладена між сторонами мирова угода по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, виділ в натурі частини нерухомого майна із складу спільної часткової власності, згідно якої: 1. [PERSON] виділяється із складу спільної часткової власності в натурі частина трикімнатної квартири [ADDRESS] , а саме кімната № 6 площею 7,3 кв.м. та кімната [ADDRESS] площею 2,2 кв.м. 2. [PERSON] за власний рахунок влаштує окремий вхід до виділеної йому у власність частини трикімнатної квартири [ADDRESS] , а саме до кімнати № 6 площею 7,3 кв.м. та кімнати № 7 площею 2,2 кв.м. та під`єднає виділену частку квартири до водопостачання, водовідведення, електропостачання, газопостачання у встановленому законом порядку. 3. [PERSON] за власний рахунок закладе цегляною кладкою прохід між кімнатами № 5 та № 6 трикімнатної квартири [ADDRESS] . 4. [PERSON] виділяється у власність: - телевізор LG діагоналлю 42 дюйми 2013 року виготовлення; - диван кутовий 2013 року виготовлення; - холодильник «Електролюкс» 2013 року виготовлення; - пральна машина «Samsung» 2013 року виготовлення. 5. [PERSON] передає виділене [PERSON] згідно із цією мировою угодою майно, а саме: телевізор LG діагоналлю 42 дюйми 2013 року виготовлення, диван кутовий 2013 року виготовлення, холодильник «Електролюкс» 2013 року виготовлення, пральну машину «Samsung» 2013 року виготовлення в строк до 01 квітня 2023 року. 6. [PERSON] відмовляється від боргових зобов`язань [PERSON] у розмірі 1000 (одна тисяча) американських доларів на користь [PERSON] . 7. [PERSON] передає [PERSON] в строк до 01 квітня 2023 року майно їхніх дітей [PERSON] та [PERSON] , а саме: - принтер «Canon W 4410»; - меблеву стінку яка складається із шафи 2-дверної, стола комп`ютерного, двох шаф одно дверних, книжкової полиці, стільця; - диван; - комп`ютер, який складається із монітора «ASUS», системного блоку, колонок, сабвуфера, клавіатури; - штору на вікно дитячої кімнати; - доріжку дитячої кімнати. 8. Від іншої частини позовних вимог позивач [PERSON] відмовляється. 9. Судові витрати понесені сторонами по справі покласти на [PERSON] та [PERSON] . 10. У разі невиконання умов мирової угоди допустити примусове виконання ухвали суду. Провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, виділ в натурі частини нерухомого майна із складу спільної часткової власності закрите. Таким чином [PERSON] відповідно до умов мирової угоди за власний рахунок зобов`язана була закласти цегляною кладкою прохід між кімнатами № 5 та № 6 трикімнатної квартири [ADDRESS] . Виконання цієї частини мирової угоди відповідачкою [PERSON] сторонами не заперечується. Відповідно до умов мирової угоди [PERSON] за власний рахунок зобов`язався влаштувати окремий вхід до виділеної йому у власність частини трикімнатної квартири [ADDRESS] , а саме до кімнати № 6 площею 7,3 кв.м. та кімнати № 7 площею 2,2 кв.м. та під`єднати виділену частку квартири до водопостачання, водовідведення, електропостачання, газопостачання у встановленому законом порядку. Те що [PERSON] , з моменту набранням законної сили ухвали суду від 22 березня 2023 року не було виконано свою частину зобов`язань сторони не заперечили. За таких обставин суд доходить висновку, що ухвала суду, якою була затверджена мирова угода не виконана позивачем [PERSON] в частині того що були відсутні перешкоди у облаштуванні окремого входу у квартиру, на місці де бу вхід до квартири перед переплануванням та об`єднанням квартир при розгляді цивільної справи № 950/257/20, провадження №2/950/4/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, виділ в натурі частини нерухомого майна із складу спільної часткової власності була проведена судова будіівельно-технічна експертиза №2469/3731/3732 від 8 листопада 2022 року, висновками якої керувались сторони при укладенні мирової угоди та суд при її затвердженні. Так, мирова угода це домовленість між сторонами судового процесу про врегулювання спору на погоджених умовах. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 207 ЦПК України мирова угода затверджується судом після перевірки її законності. У разі затвердження мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Мирова угода має силу судового рішення і є обов`язковою для виконання. Після затвердження мирової угоди її умови підлягають виконанню сторонами у визначені строки та спосіб. Таким чином, якщо під час виконання мирової угоди виникають сумніви або труднощі у її тлумаченні, передбачена можливість звернутися до суду із заявою про роз`яснення ухвали, якою було затверджено мирову угоду. Суперечливе тлумачення умов угоди сторонами, одна сторона вважає, що її зобов`язання виконані, а інша що ні, або є перешкоди у виконанні умов мирової угоди. У такому разі будь-яка зі сторін мирової угоди, якщо в неї виникли труднощі у виконанні ухвали має право звернення до суду в порядку ст. 271 ЦПК України з заявою про роз`яснення рішення. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки [PERSON] не виконав другий пункт вищезазначених умов мирової угоди, виконання якого угодою покладено саме на нього і не передбачено участі у виконанні цього пункту [PERSON] , а також забезпечення нею виконання цих умов, суд доходить висновку про відсутність порушення прав [PERSON] відповідачкою [PERSON] . Згідно з вимогами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, якою передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц зроблено висновок, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Покази свідка [PERSON] , яка була допитана у судовому засіданні та повідомила, що позивач [PERSON] проживає у її квартирі у будинку [ADDRESS] , а вона є внутрішьньо переміщеною особою та проживає у с. Будилка, Лебединської ОТГ, суд вважає неналежними доказами, які б стверджували обставини, щодо предмету спору. Суд зазначає, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивачем не надано належних та допустимих доказів у обґрунтування своїх вимог про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з необгрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed