Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Представник позивача звернулась з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, яка утворилася за період з 01.10.2019 по 01.05.2024, в розмірі 61287,08 грн та судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача посилається на те, що квартира [ADDRESS] , забезпечується послугами з централізованого опалення, які надає позивач. Право власності на квартиру не зареєстровано. Відповідачі зареєстровані і проживають в цій квартирі, а відтак є споживачами послуг, які надає позивач, проте не виконують обов`язок з оплати за надані послуги, внаслідок чого утворилась зазначена заборгованість. Представник позивача вказує, що на підставі норм ст. 541, 543 ЦК України, ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зобов`язання відповідачів з оплати на надані комунальні послуги є солідарним. ІІ. Процедура та позиції сторін 17.06.2024 згідно з ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. 25.07.2024 з використанням системи "Електронний суд" від представника співвідповідача [PERSON] - адвоката Могильницької І.М. надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про застосування строку позовної давності (а.с. 31-36). У відзиві на позовну заяву представник [PERSON] заперечує проти позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позову до [PERSON] . Обгрунтовуючи заперечення проти позову представник [PERSON] посилається на те, що обов`язок зі сплати за житлово-комунальні послуги виникає лише у разі реального отримання споживачем певних послуг. При цьому вказала, що у період з 01.10.2019 по 16.03.2020 підстави для стягнення заборгованості зі співвідповідача [PERSON] , а у період з 01.10.2019 по 29.04.2023 зі співвідповідача [PERSON] відсутні, оскільки в зазначені періоди вони не досягнули повноліття. Також представник посилається на те, що з 07.07.2021 [PERSON] проходить військову службу на посаді сержанта в [INFO] , а з моменту повномаштабного вторгнення російської федерації він виконує обов`язок із захисту Батьківщини, тому не проживає за місцем реєстрації. Вказує, що договір про надання житлово-комунальних послуг укладений з відповідачем [PERSON] , який в розумінні норм Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є споживачем таких послуг. Крім того, в квартирі без реєстрації проживає його дружина - [PERSON] , яка особисто в заяві про перегляд заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира посилалась на те, що ця квартира є її постійним місцем проживання. Представник вважає, що [PERSON] також повинна бути залучена до участі в справі в якості співвідповідача, оскільки вона, проживаючи постійно за цією адресою, фактично користується послугами, які надає позивач. В клопотанні про застосування строку позовної давності представник [PERSON] зазначила, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому заявив вимогу про стягнення заборгованості з пропуском трьохрічного строку позовної давності, який передбачений в ст. 257 ЦК України, а саме за період з 01.10.2019 по 02.04.2020 з урахуванням норм Закону України №540-ІХ від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)". 30.07.2024 представник позивача [PERSON] подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 45-46), в якій вказала, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 23.06.2017, а відтак на підставі абзацу 3 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", як повнолітній член родини наймача, несе солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що виникають з договору найму житлового приміщення. Крім того, зауважила, що тимчасова відсутність споживача за місцем проживання незалежно від причин не звільняє його від обов`язку сплачувати за надані послуги з централізованого теплопостачання, що вбачається з Правил з надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005. Заперечувала, що позов поданий з пропуском строку позовної давності, оскільки на підставі норм Закону України №540-ІХ від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" строки, зокрема, передбачені ст. 257 ЦК України, були продовжені на строк такого карантину, який тривав з 12.03.2020 по 30.06.2023, а відтак з урахуванням наведеної норми вимоги про стягнення заборгованості з 01.10.2019 по 01.05.2024 підлягають задоволенню. В судових засіданнях представник позивача Тичина Г.В. позовні вимоги підтримала з підстав, які були наведені в позовній заяві та у відповіді на відзив, просила позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Могильницька І.М. в задоволенні позову просила відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, підтримала заяву про застосування строку позовної давності. Додатково пояснила, що фактично в квартирі на цей час без реєстрації проживає [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в квартирі не проживають, родина [PERSON] змінила в квартирі замки, що унеможливлює користуватися нею, у зв`язку з чим [PERSON] був вимушений звернутись до суду позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою. Згідно з заочним рішенням суду першої інстанції від 11.03.2024 позов був задоволений, на підставі ухвали суду від 12.11.2024 було відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення від 11.03.2024, справа перебуває на стадії апеляційного провадження. В судовому засіданні 18.02.2025 поновлено представнику відповідача [PERSON] - адвокату Могильницькій І.М. строк на подачу доказу - копії ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 12.11.2024 про відмову в задоволенні заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення. Співвідповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судові засідання не з`являлись з невідомих суду причин, про дати, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином (а.с. 27-30, 57-63, 70-77, 81-88). Згідно з приписами ст. 223 ЦПК України судом ухвалено проводити розгляд справи у відсутності співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які належним чином були повідомлені про розгляд справи. На підставі положень ч. 1 ст. 244 ЦПК України в судовому засіданні 18.02.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. ІІІ. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] забезпечується послугами з централізованого опалення, які надає КП "Житомиртеплокомуненерго". Зі змісту Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.05.2024 та зі змісту відповіді КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради від 10.05.2020 вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 3-4). За адресою: [ADDRESS] відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у вказаній квартирі (а.с. 20-23, 53). Зі змісту довідки про склад сім`ї від 21.05.2024 вбачається, що уповноваженим квартиронаймачем кв. [ADDRESS] є [PERSON] ; склад родини з 4 осіб: [PERSON] , [INFO] , - власник/наймач, [PERSON] , [INFO] , - сестра; [PERSON] , [INFO] , - племінник; [PERSON] , [INFO] , - племінник. 27.08.2010 між КП "Житомиртеплокомуненерго" та [PERSON] , 1978 року народження, як споживачем, укладений договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, згідно з яким споживач зобов`язаний оплачувати фактично надані послуги в установлений строк (а.с. 6). Зі змісту п. 9.1, 9.2 договору вбачається, що цей договір укладається строком на один рік і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання та необхідність перегляду. Строк позовної давності за договором становить п`ять років. Договір може бути достроково розірваний у разі переходу права власності (користування) на квартиру до іншої особи, невиконання умов договору сторонами. Зі змісту розрахунку заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] вбачається, що заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , яка утворилась за період з 01.10.2019 по 01.05.2024, становить 61287,00 грн (а.с. 5). Згідно з ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 21.08.2023 за заявою представника [PERSON] - адвоката Могильницької І.М. скасований судовий наказ про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за послуги з теплопостачання, який був виданий 30.03.2023 за заявою КП "Житомиртеплокомуненерго". Оспорюючи виданий судовий наказ, заявник посилався на те, що [PERSON] послугами стягувача не користується (а.с. 8). Зі змісту службового посвідчення [NUMBER] , виданого 07.07.2021 Державною прикордонною службою України, вбачається, що [PERSON] обіймає посаду в [INFO] . Відповідно до довідки № 12/692 від 23.10.2023 [PERSON] проходить військову службу у [NUMBER] прикордонному загоні Державної прикордонної служби України з 29.09.2020 по теперішній час. Також [PERSON] має статус учасника бойових дій, що підтверджується змістом посвідчення, виданого 06.03.2023 (а.с. 40-42). Згідно із заявою, яка була подана [PERSON] у справі № 295/14449/23 про перегляд заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира, місце її проживання вказано [ADDRESS] . В заяві також зазначено, що заперечуючи проти вимог [PERSON] про усунення першкод в користуванні квартирою, [PERSON] вказує, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в зазначеній квартирі не проживають з 2002, їх речі в квартирі відсутні, а відтак втратили право на користування нею (а.с. 37). Зі змісту ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 12.11.2024, справа №295/14449/23, вбачається, що відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11.03.2024 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом, відповідно до якого позов був задоволений, усунуто перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] шляхом вселення до неї [PERSON] . Зобов`язано [PERSON] та [PERSON] надати [PERSON] ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS] і не чинити перешкоди у користуванні такою квартирою (а.с. 92-93). ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду Згідно зі статтею 162\~Житлового\~кодексу\~України власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Зі змісту статті 5\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» вбачається, що до житлово-комунальних послуг, зокрема, належить послуга з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Відповідно до положення п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України\~«Про\~житлово-комунальні\~послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до пункту 6 частини 1\~статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору. За положеннями п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Сукупний аналіз норм Закону України "Про житлово-комунальні" послуги дає підстави для висновку, що житлово-комунальні послуги, до яких належить і послуга з теплопостачання, надаються на підставі укладеного між надавачем послуг та споживачем договору, який є основним регулятором таких правовідносин. Споживачем послуг є фізична особа, яка є власником житлового приміщення або інша особа особа, яка користується нерухомим майном і отримує житлово-комунальну послугу, з якою укладений договір про надання житлово-комунальної послуги. Судом встановлено, що право власності на квартиру, за якою надаються послуги з теплопостачання, не зареєстровано. Статею 61 ЖК України встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до частини першої та другої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Водночас, позивачем до позовної заяви не надані докази, які підтверджують, чи укладений договір найму житлового приміщення на квартиру [ADDRESS] , з ким, на яких умовах він укладений, хто є уповноваженим наймачем цієї квартири. Матеріалами справи підтверджується, що договір про надання послуг з теплопостачання укладений між позивачем та [PERSON] , а відтак саме він є споживачем послуг, які надає позивач, в розумінні вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги". На підставі матеріалів справи судом встановлено, що окрім [PERSON] в квартирі зареєстровані [PERSON] (сестра), [PERSON] (племінник), [PERSON] (племінник) (а.с. 53), а також без реєстрації фактично проживає його дружина [PERSON] , яка сама цю обставину визнає і підтверджує (а.с. 37, 92-93). [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не є членами сім`ї в розумінні вимог ст. 64 ЖК України. Також суд констатує, що під час розгляду справи на підставі належних доказів не підтверджена ступінь родинного зв`язку між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно до ч. 6 ст.81 ЦПК України рішення суду не може грунтуватися на припущеннях. Надана позивачем довідка про склад родини, яка складена і підписана уповноваженою особою самого позивача, не є достатнім доказом, який з достовірністю підтверджує родинний зв`язок між співвідповідачами. З матеріалів справи судом не встановлено, яка домовленість існує між співвідповідачами щодо порядку користування житловою квартирою і на яких умовах. В той же час, зі змісту ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 12.11.2024, заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення вбачається, що між подружям [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] наявний спір щодо користування квартирою. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення, позов якого був задоволений згідно з заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11.03.2024. Сама [PERSON] в заяві про перегляд зазначеного судового рішення посилалась на те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають в квартирі [ADDRESS] з 2002 року, а відтак втратили право на користування нею. В судових засіданнях представник відповідача - адвокат Могильницька І.М. вказувала, що її довіритель [PERSON] не проживає в зазначеній квартирі, а відтак не отримує послуги, які надає позивач. За встановлених обставин, на підставі досліджених судом доказів, наданих сторонами, суд робить висновок, що споживачем, з яким укладений договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, є [PERSON] , який є належним відповідачем у справі. Заявляючи вимогу про стягнення заборгованості зі співвідповідачів в солідарному порядку, представник позивача посилається на ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з якою дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг несуть дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, а також які користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами. Отже, сам по собі факт реєстрації в квартирі не є самостійною і достатньою підставою для стягнення заборгованості за надані комунальні послуги за відсутності достовірних відомостей про те, що особи, які зареєстровані в житлі, є користувачами послуг, які надаються позивачем. Таким чином, суд не вбачає правових підстав для покладення солідарного обов`язку зі стягнення спірної заборгованості з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки судом не встановлено, що вони є фактичними користувачами і отримувачами послуг, які надає позивач, а факт їх реєстрації в квартирі не є достатньої підставою для стягнення з них заборгованості, яка виникла. Зі змісту договору від 27.08.2010 вбачається, що [PERSON] , як споживач комунальної послуги, взяв на себе зобов`язання своєчасно оплачувати фактично надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором (п. 1.1, п.п. 1 п. 4.2 договору). Матеріали справи не містять доказів, які б вказували на те, яка домовленість з приводу оплати за послуги з теплопостачання досягнута між [PERSON] , як отримувачем комунальної послуги відповідно до умов укладеного договору, з іншими особами, які зареєстровані, проживають та користуються наданими послугами за цією ж адресою. Згідно зі ст. 525\~ЦК\~України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~526\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, на підставі досліджених та проаналізованих доказів судом встановлено, що співвідповідач [PERSON] є споживачем комунальних послуг з централізованого опалення, які надає позивач, однак, всупереч приписам законодавства, свій обов`язок щодо оплати за надані послуги своєчасно та у повному обсязі не виконує. Щодо застосування строку позовної давності Представник відповідача [PERSON] подала клопотання, в якому просила застосувати до заявлених позивачем вимог строк позовної давності. В статті 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається\~ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1\~ст.261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті). Відповідно до ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зі змісту п. 9.1 договору від 27.08.2010 вбачається, що строк позовної давності за договором становить п`ять років, тобто сторони скористалися своїм правом та збільшили строк звернення до суду з вимогою про захист цивільного права з трьох до п`яти років, що відповідає положенням ст. 259 ЦК України. Позивач звернувся до суду з позовом 28.05.2024, просить стягнути заборгованість, яка виникла за період з 01.10.2019 по 01.05.2024, з чого вбачається, що позивач звернувся з позовом в межах п`ятирічного строку позовної давності, яка визначена за домовленістю сторін. Крім того, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, який завершився 30.06.2023 На підставі Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). В постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21 зазначено, що виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт\~12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК\~України\~щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі\~статті 259 ЦК України. За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підставі викладеного, судом не встановлено, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, а відтак підстави для її застосування відсутні. Отже, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що враховуючи те, що квартира [ADDRESS] , забезпечується послугами з централізованого опалення, які надає позивач, однак споживач наданих послуг [PERSON] , з яким укладений договір про надання послуг з теплопостачання, порушує свій обов`язок щодо оплати за надані послуги, що призвело до порушення майнових прав позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та стягує зі співвідповідача [PERSON] заборгованість в сумі 61287,08 грн на користь позивача. В задоволенні позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суд відмовляє, оскільки на підставі належних і допустимих доказів позивачем не доведено, що вони користуються послугами, які надає позивач, а відтак не доведено, що вони мають зобов`язання перед позивачем щодо оплати за такі послуги. В той же час, суд не надає оцінку іншим доводам, які були викладені в заявах по суті справи і озвучені в судових засіданнях, щодо неповноліття співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] в певні періоди, за які заявлена до стягнення заборгованість, щодо можливості здійснення перерахунку за надані послуги у зв`язку з тимчасовим непроживанням в квартирі, оскільки вони не впливають на вирішення спору по суті з огляду на те, що суд дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог до співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року). V. Розподіл судових витрат На підставі\~ст. 141 ЦПК України, оскільки судом позов задоволено, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн (а.с. 10-12).

Outcome: approved