Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

02 вересня 2024 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №16.07.2020-100004569 від 16.07.2020 у розмірі 12 240,00 грн та судовий збір 2 422,40 грн. Позов обґрунтований тим, що 16.07.2020 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] укладено кредитний договір №16.07.2020-100004569, за умовами якого [PERSON] надано кредит у розмірі 9000 грн строком на 70 днів зі сплатою процентів за цей строк 8300 грн. [PERSON] електронним цифровим підписом підписано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 9 000,00 грн, а отже акцептовано умови Договору. ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», проте відповідач частково оплатив кредит, а саме 1800 грн основний борг та 1260 грн проценти. Станом на 29.08.2024 р. утворилась заборгованість у розмірі 12 240,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 7200,00 грн, по процентам - 5 040,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР». 05 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. 05 грудня 2024 року надійшов відзив на позовну заяву, підписаний представником відповідача - адвокатом Зачепіло З.Я. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначає, що договір №16.07.2020-100004569 від 16.07.2020 не містить ознаки кредитного договору. Вказаний договір не містить підпису [PERSON] та не надано доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Так само графік платежів та паспорт споживчого кредиту не містить підпису відповідача, відповідно, можна дійти висновку, що відповідача не ознайомлювали з умовами кредитування. Заявлені позивачем суми процентів не ґрунтуються на умовах договору і наданому розрахунку, а тому не підлягають задоволенню. Позивачем не надано первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача є правильним. Також представник відповідача зазначає, що розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Також матеріали справи не містять доказів направлення досудових вимог. Досудові вимоги не надають права банку для звернення до суду за достроковим стягненням всієї суми заборгованості. Вважає, що позовна заява подана з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованою та передчасною. Просить відмовити у задоволенні позову і провадження закрити. 05 грудня 2024 року надійшла заява представника відповідач, в якій вона просить провести судове засідання без участі відповідача. 17 грудня 2024 року надійшла відповідь на відзив, яка обґрунтована тим, що між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] було укладено договір шляхом: ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (офертою); 2) подання відповідачем Заявки від 16.07.2020; 3) отримання відповідачем підтвердження кредитного договору. Таким чином було укладено кредитний договір у електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. Стороною позивача документи, що складають кредитний договір підписувались електронним підписом. Стороною відповідача, документи, що складають кредитний договір підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилався у смс-повідомленні на номер, вказаний відповідачем, як фінансовий. Відтак, сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Дії відповідача при оформленні кредитного договору фіксувались у журналі подій позивача, у порядку передбаченому Положенням про використання електронного підпису та електронної печатки, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 20.12.2023 №172. Щодо розрахунку заборгованості, відповідач не зробив власного розрахунку, а позивач надає картку субконто з детальним розрахунком заборгованості, яка є належним та допустимим доказом. Щодо видачі кредитних коштів, представник позивача зазначає, що видача кредитних коштів підтверджується квитанцією 245279874 від 16.07.2020. Позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договору, за допомогою інтернет-еквайрингу - Fondy. Відтак, квитанція і є первинним бухгалтерським документом. Більше того, із Довідки Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Елаєнс» можна встановити, що гроші було зараховано на банківський картковий рахунок відповідача [NUMBER] . На підстави викладеного вище, представник позивача просить позовні вимоги задовольнити, розгляд справи здійснювати без участі представника позивача. Враховуючи подання у часниками справи заяв про розгляд справи без ії участі, суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку Судом встановлено, що 16 липня 2020 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] було укладено електронний кредитний договір №16.07.2020-100004569 шляхом підписання оферти та пропозиції електронним підписом кредитодавця та одноразовим ідентифікатором позичальника - [PERSON] . Відповідно до умов вказаного договору Позичальнику надається Кредит на наступних умовах: Сума Кредиту: 9 000 грн. 00 коп.; Строк користування Кредитом: 70 календарних днів з дати отримання; Проценти: 6 300 грн. 00 коп, що становить 70% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка) за 70 календарних днів користування Кредитом. Неустойка: 90 грн. 00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язань. Проценти сплачуються у терміни, встановлені у графіку платежів, який є невід`ємною частиною даного договору. Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника. Відповідно до статей 205, 207 ЦК України, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про електронну комерцію" (тут і далі у редакції на час підписання договору), електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до частин 3, 4, 12, 13 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції, а саме, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведеним вимога договір №16.07.2020-100004569 відповідає, що свідчить про належне укладення вказаного договору шляхом проставляння електронного підпису сторін. Підписання вказаного вище електронного договору та ознайомлення з його умовами підтверджується заявою [PERSON] , яка на звороті містить одноразовий ідентифікатор [NUMBER] та електронний підпис мишкою; Пропозицією про укладення кредитного договору (оферти), яка містить факсімілє кредитора та одноразовий ідентифікатор [NUMBER], електронний підпис мишкою; Підтвердженням укладення кредитного договору №16.07.2020-100004569 від 16.07.2020, який містить одноразовий ідентифікатор [NUMBER] та електронний підпис мишкою [PERSON] ; Паспортом кредиту, який містить одноразовий ідентифікатор [NUMBER] та електронний підпис мишкою [PERSON] ; візуальною формою послідовності дій учасників електронної комерції (кредитора та позичальника), щодо укладення електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі; довідкою ТОВ «СТАРТ-МОБАЙЛ». Вказані докази узгоджуються між собою та у сукупності підтверджують підписання електронного договору та спростовують заперечення представника відповідача в цій частині. Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктами 1 та 2 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позичку частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» свої зобов`язання за кредитним договором виконав та перерахував [PERSON] кредитні кошти у сумі 9000,00 грн, що підтверджується копією квитанції на перерахунок коштів від 16.07.2020, карткою субконто, яка представляє собою Сформований звіт представляє собою впорядковану по датах вибірку інформації про проводки, які відносяться до обраного періоду часу і в яких був використаний вибраний вид субконто або значення субконто.; довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс». Всупереч умовам договору, відповідач повністю не виконав свого зобов`язання, а саме сплатив лише 29.07.2020 1 260,00 грн та 1 800 грн, що підтверджується карткою субконто. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» за договором надання грошових коштів у позику у сумі 12 240,00 грн, яка складається з: 7200,00 грн - тіло кредиту, 5 040,00 грн - проценти. Вказаний розмір заборгованості відповідає умовам договору та графіку платежів, підтверджений належними та допустимими доказами. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, посилався лише на недоведеність позовних вимог, при цьому не заперечував ані факту укладення договору, ані отримання грошових коштів, відсутності заборгованості. При цьому суд приймає до уваги вимоги процесуального закону, який покладає тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах №910/18036/17 від 02.10.2018, №917/1307/18 від 23.10.2019. У цій справі позивачем доведено на підставі належних доказів волевиявлення сторін на укладення правочину, зокрема погодження банком заявки позичальника на його укладення, а також підставності стягнення заборгованості за кредитом в розмірі, заявленому до стягнення та не спростованого відповідачем. Відповідач скористався своїми процесуальними правами на власний розсуд та не надав суду доказів на спростування доводів позивача, а звівся лише до оцінки доказів, наданих позивачем. Обов`язок доказування власної правової позиції у справі не може полягати лише у спростуванні протилежною стороною доводів іншої сторони, а насамперед полягає у доведенні стороною власної правової позиції. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором №16.07.2020-100004569 від 16.07.2020. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved