Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до Соснівського районного суду м.\~Черкаси із заявою, в якій просить встановити факт її вимушеного переселення у липні 2015 року з окупованої території Луганської області - міста Луганська - території, де проводилась антитерористична операція, яке відбулося внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації російською федерацією частини території Луганської області та встановити факт повторного вимушеного переселення [PERSON] у вересні 2022 року з окупованої території Луганської області - міста Сєверодонецька Луганської обл., яке відбулося внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації російською федерацією частини території Луганської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що заявниця народилась [INFO] в м. Кремінна Луганської області, де проживала до 2003 року. З 2003 році заявниця разом зі своєю донькою [PERSON] [INFO] , переїхали на постійне місце проживання до м. Луганська і були зареєстровані та проживали за адресою [ADDRESS] . До початку збройної агресії російської федерації та подальшої окупації частини території Луганської області заявниця з донькою будучи повноправними громадянами своєї держави, вели повноцінний спосіб життя, донька всебічно розвивалася, заявниця працювала, вели соціальний, щасливий та спокійний спосіб життя, мали налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя. Проте, із вказаного вище місця реєстрації змушені були виїхати внаслідок збройної агресії рф проти України та окупації рф частини території Луганської області України. У зв?язку із загрозою життю та здоров?ю не могли проживати в окупованому незаконними збройними формуваннями місті, заявниця, разом зі своєю дитиною [PERSON] виїхали з окупованої території м. Луганська до м. Кремінна Луганської обл., про що їй видана довідка про взяття на облік особи, яка перемішується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 18.03.2015 №0915008871. З 04.07.2018 заявниця разом зі своєю донькою переміститися до м.\~Сєверодонецька Луганської обл., про що їй видана довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.07.2018 №0000571380. Згодом донька вийшла заміж, змінила прізвище на [PERSON] , їй також видана довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.07.2018 № 919-69784, вона народила дитину [PERSON] , якому також була видана довідка про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи від 30.08.2019 №919-5000185624. У 2022 році заявниця з донькою повторно покинули територію бойових дій та згодом окуповану територію м. Сєвєродонецьк Луганської області, донька поїхала до Харківської області, а заявниця спочатку зупинилася в Дніпропетровській обл., де 12.04.2022 стала на облік та їй була видана довідка №1238-7000578582 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а потім переїхала до м. Черкаси та знову стала на облік як внутрішньо переміщена особа, про що була видана довідка від 08.09.2022 №7102-5002102852. Необхідність встановлення факту її вимушеного переселення обґрунтоване тим, що заявниця має на меті визначити свій статус як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, від встановлення вказаного факту залежить виникнення та реалізація її особистих та майнових прав. Причиною внутрішнього переміщення з постійного місця проживання з м. Луганська, а потім повторного переміщення з м. Сєверодонецька Луганської обл. до іншого тимчасового місця проживання на території України, на теперішній час місто Черкаси обумовлена саме збройним конфліктом та тимчасовою окупацією Луганської області. Ухвалою суду від 26.11.2024 заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами окремого провадження, призначено розгляд справи о 10 год. 00 хв. 21.01.2025. 21.01.2025 судове засідання відкладено до 20.02.2025. Заявниця [PERSON] у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, у заяві просить розглядати справу без її участі. 19.02.2025 до суду надійшла заява, у якій [PERSON] просить вважати правильною прохальну частину заяви в наступній редакції: «встановити факт вимушеного переселення [PERSON] у березні 2015 року з окупованої території Луганської області - міста Луганська - території, де проводилась антитерористична операція, яке відбулося внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації російською федерацією частини території Луганської області та встановити факт повторного вимушеного переселення [PERSON] у квітні 2022 року з окупованої території Луганської області - міста Сєверодонецька Луганської обл., яке відбулося внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації російською федерацією частини території Луганської області». Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки не повідомлено. Представник заінтересованої особи Міністерства національної єдності України в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. В матеріалах справи наявні пояснення, у яких заявлене клопотання про розгляд справи за відсутності представника за наявними у матеріалах справи документами, наведена позиція Верховного Суду, який визначив можливість встановлення не самого факту вимушеного переселення внаслідок збройної агресії російської федерації, а можливість встановлення причинно-наслідкового зв`язку між певною подією та збройною агресією російської федерації. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За приписами частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин, суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частиною першою статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною третьою статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта серії [NUMBER] , виданого Кремінським РВ УМВС України в Луганській області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки № 0915008871 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 18.03.2015 [PERSON] , [INFO] разом з неповнолітньою [PERSON] , [INFO] постійно проживала за адресою: [ADDRESS] і перемістилася з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) на [ADDRESS] . Відповідно до довідки №0000571380 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.07.2018, фактичним місцем проживання/перебування [PERSON] є [ADDRESS] . З довідки №1238-7000578582 від 12.04.2022, слідує, що [PERSON] , [INFO] , взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою проживання: [ADDRESS] . Згідно довідки №7102-5002102852 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08.09.2022 фактичним місцем проживання/перебування [PERSON] , [INFO] є: [ADDRESS] . Факт внутрішнього переміщення заявниці підтверджується передбаченими чинним законодавством довідками, які не містять зазначених конкретних обставин за яких заявниця вимушена була залишити своє постійне місце реєстрації та проживання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із статтею 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що збройна агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з дій, зазначених в даній статті Закону, серед яких значиться вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України. У ч.1 ст. 4, ч.1 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»). Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» затверджено порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Встановлена форма довідки не передбачає внесення відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного проживання. Відповідно до ч.ч. 5, 9 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Також, ст. 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни встановлено, що особами, які перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є. Тобто, вищезазначені нормативно-правові акти передбачають, які права можуть виникнути в особи, щодо якої встановлено юридичний факт, про встановлення якого просить заявник. Отже, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника, при цьому відповідний юридичний факт є індивідуальним, оскільки має правові наслідки лише для [PERSON] . При цьому, Верховний Суд визначив можливість встановлення не самого факту вимушеного переселення внаслідок збройної агресії Російської Федерації, а можливість встановлення причинно-наслідкового зв`язку між певною подією та збройною агресією Російської Федерації, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення такого причинно-наслідкового зв`язку. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №363/2981/16-ц від 14 березня 2018 року, №428/13977/16-ц від 06 червня 2018 року, №417/3852/17 від 21 березня 2018 року, №243/7029/17 від 12 квітня 2018 року та №428/12368/16-ц від 21 березня 2018 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що встановлення факту вимушеного переселення [PERSON] з окупованої території м. Луганська у березні 2015 року та з окупованої території Луганської області м. Сєвєродонецька у квітня 2022 року, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією м. Луганськ та м. Сєвєродонецьк Луганської області можливе лише у судовому порядку. Метою встановлення\~факту вимушеного\~переселення саме\~у результаті\~збройної агресії\~Російської Федерації,\~зокрема,\~є визначення\~статусу [PERSON] як особи, що перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ратифікованої Україною 03 липня 1954 року, з відповідними правовими наслідками. Факти збройної (військової) агресії російської федерації щодо України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 року №309, з подальшими змінами, до переліку територій активних бойових дій віднесено Сєвєродонецьку міську територіальну громаду з 24.02.2022 по 25.06.2022. Згідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 року №309, з подальшими змінами, до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією території України з 07.04.2014 віднесено всю територію Луганського району, а з 25.06.2022 Сєвєродонецьку міську територіальну громаду. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Оскільки, заявник звільнений від сплати судового збору на підставі п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved