Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту електроенергію. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що між ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» та [PERSON] укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг за адресою: [ADDRESS] . Особовий рахунок № [NUMBER] в відділі обслуговування споживачів Миколаївського району ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» відкритий на [PERSON] . Позивач зазначає, що станом на 01.11.2024 року заборгованість за особовим рахунком № [NUMBER] становить 16 114,14 грн за період з 01.01.2022 року по дату відключення електроустановки відповідача, а саме 06.02.2024 року. Зазначену суму боргу, а також судовий збір в у розмірі 3 028,00 грн позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04.07.2023 року відмовлено у задоволені заяви ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] боргу за спожиту електричну енергію. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 02.01.2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» до [PERSON] про стягнення боргу прийнято до розгляду та\~відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони або їх представники не з`явились. Представником позивача 13 лютого 2025 року в системі «Електронний суд» сформовано заяву з проханням розгляд справи проводити без його участі; позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити; не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а. с. 39-41). Копія ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви, судові повістки про виклик до суду направлялись відповідачу [PERSON] за місцем проживання останньої рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до\~поштового конверту\~з рекомендованим\~повідомленням про\~вручення поштового\~відправлення, яким відповідачу було скеровано копію ухвали, копію позовної заяви та судову повістку у судове засідання, що призначене на 31.01.2025 року о 09 годині 00 хвилин, не вручено та повернулося з підстав «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.\~с.\~34);\~згіднопоштового\~конверту з\~рекомендованим повідомленням\~про вручення\~поштового відправлення, та довідки про причини повернення/досилання, яким відповідачу [PERSON] скеровано судову повістку у судове засідання, що призначене на 27.02.2025 року о 09 годині 20 хвилин, повернулося з підстав «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 38); відзив на позовну заяву [PERSON] не подавала. Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Зазначене узгоджується із правовою позицією Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.05.2023 року року у справі № 755/17944/18 провадження № 61-185св23. Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 23.01.2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22), що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Отже, листи, що повернулися з відміткою в довідці поштового відділення про причину повернення: «за відсутністю адресата за вказаною адресою» - є належно врученими. Отже, суд розцінює відповідача як такого, що належним чином повідомлений про розгляд справи судом. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, інші клопотання та заяви від відповідача суду також не надійшли. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і представник позивача не заперечує проти порядку заочного розгляду справи. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні» положень Закону України «Про ринок електричної енергії» з 1 січня 2019 року ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» є електропостачальником, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії (згідно постанови НКРЕКП від 14.06.2018 року № 429) та виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території Миколаївської області. Згідно з пунктом 1.2.8 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312, постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розробляється постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та укладається в установленому цими Правилами порядку. Постачальник універсальної послуги не може відмовити побутовому та малому непобутовому споживачу, електроустановки якого розташовані на території діяльності постачальника універсальної послуги, в укладенні такого договору. Відповідно до пункту 7 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 року договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг). Відповідно до п. 1.2. Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Відповідно до Договору та пунктів 5.2.2 та 5.5.5 Правил, постачальник укладає договори, обов`язкові для здійснення діяльності з постачання електричної енергії споживачу та виконує умови таких договорів, а споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Згідно пунктів 4.12, 4.19 Правил розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який становить один календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію здійснюється не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає наступне. Відповідно до приписів ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). Як слідує з положень Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, послуги з електропостачання надаються шляхом приєднання споживачів до Типового договору, розробленого постачальником таких послуг. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно положень статей 641, 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. При цьому одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Частиною 5ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно до Витягу зі Статуту, предметом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія», в тому числі, є постачання електричної енергії, надання універсальних послуг на ринку електричної енергії (п. 2.3 Статуту). З матеріалів справи слідує, що на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , що підтверджує відкриття постачальником особового рахунку для обліку електричної енергії, спожитої в електроустановках споживача, містяться відмітка про укладення договору про користування електричною енергією від 01.01.2019 року Заборгованість за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.01.2022 року по 06.02.2024 року (дату відключення електроустановки відповідача) становить 16 114,14 грн (а. с. 5). Відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2024 року по справі № 463/6799/18. КЦС додав, що зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі 712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 7 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21). Враховуючи те, що відповідачем не виконані взяті на себе зобов`язання за Договором, а саме не сплачені в повному обсязі кошти за спожиту електроенергію, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved