Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01.01.2017 до 30.09.2021 у розмірі 30051,66 грн; інфляційні втрати 2650,32 грн 32; 3% річних від простроченої суми 1135,46 грн; судовий збір у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування\~позовних вимог представник позивача посилається\~на те,\~що позивач надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання згідно чинного законодавства. Відповідач, у свою чергу, отримуючи послуги за адресою: [ADDRESS] , не в повному обсязі сплачував вартість наданих послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 01.01.2017 до 30.09.2021 у розмірі 30051,66 грн; інфляційні втрати 2650,32 грн 32; 3% річних від простроченої суми 1135,46 грн, яка споживачем у добровільному порядку не сплачена. Вказані обставини вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20.12.2021 прийнято до розгляду суддею Назаренком О.В. відкрито провадження по справі та призначено в судове засідання. Відповідно до розпорядження голови Верховного суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» та Закону України «Про внесення зміни до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус судді» справу передану для розгляду за підсудністю до Полтавського районного суду Полтавської області, що підтверджується актом приймання-передачі справ та речових доказів від 01.04.2022. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 15.12.2023 справу передано за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою Харківський районний суд Харківської області від 14.03.2024 відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся, про причину неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. В матеріалах справи мається відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд застосувати строки позовної давності за період з 01.01.2017 до 30.09.2021, а також зазначає, що не згоден з розрахунком заборгованості і вважає, що сума заборгованості повинна бути 21\~181,96 грн замість 30051,66 грн. Вважає розрахунок не вірним, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності не з`явившихся сторін та у відповідності ч.4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України постановити по справі заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 27.09.2021 вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління ДМС України в Харківській області. Як вбачається з відомості нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, відповідач є споживачем послуг з теплопостачання шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . За даним особовим рахунком наявна заборгованість по сплаті послуг за теплопостачання за період з 01.01.2017 до 30.09.2021 у розмірі 30051,66 грн. У зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за теплопостачання, позивачем також були нараховані 3% річних в сумі 1135,46 грн та інфляційні втрати у розмірі 2650,32 грн. Також, з матеріалів справи вбачається, що заборгованість до теперішнього часу відповідачем не погашена. У відповідності зі ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Також згідно зі ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 68 ЖК УРСР закріплено, що\~наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.\~Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Відповідно до вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 від 24.06.2004 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Також згідно з п.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, який введено в дію з 01.05.2019 року передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Такий порядок надання послуг з опалення та гарячого водопостачання також передбачений «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року №630. Згідно з п. 18 вищевказаних правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Таким чином, відповідачу нараховано інфляційні втрати 2650 гривень 32 копійок; 3% річних від простроченої суми 1135 гривень 46 копійок. Заборгованість відповідача за послуги з опалення та гарячу воду становить 30\~051,66 грн, що підтверджується наданим суду розрахунком з яким суд погоджується, тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. У зв`язку з вищевикладеним, суд також задовольняє позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат у розмірі 2650 гривень 32 копійок та суми трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 1135 гривень 46 копійок, у відповідності до відомості нарахування інфляційних витрат та 3% річних. З приводу заявленого клопотання відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами четвертою, п`ятою статті 267\~ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За загальним правилом частини першої статті 261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261\~ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошує на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. При цьому,\~постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина другастатті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IXперелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Враховуючи, що з 12.03.2020 з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину, отже позовні вимоги з 01.04.2017 заявлені в межах строку позовної давності. Законом України від 15.03.2022 року № 2120\~у\~розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України\~доповнено пунктом 19 такого змісту: у період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим\~Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Враховуючи, що\~Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні»\~затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася. Наведене свідчить, що законодавцем з метою забезпечення визначеного\~Конституцією України\~права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів. Виходячи з викладеного, даючи оцінку вищезазначеним доказам, враховуючи відсутність відзиву на позов з відповідними запереченнями і доказами на їх підтвердження, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог КП «ХТМ» в повному обсязі стягненню з відповідача заборгованості за послуги з опалення та гарячу воду. У зв`язку з задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 2270,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved