Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом [PERSON] про стягнення боргу. Позов обґрунтовує тим, що 24.12.2013 [PERSON] власноручно підписала розписку про отримання суми позики в розмірі сорок тисяч гривень та зобов`язалися повернути кошти Кредитору на першу вимогу. На даний час кошти не повернуті. Крім того Позивач є спадкоємицею після смерті своєї мами [PERSON] . Як спадкоємець позивач несе відповідальність за зобов`язання спадкодавця. Тому зазначаю, що [PERSON] за своє життя також підписала розписки: від 01.09.2014 про отримання суми в розмірі 20800,00 грн; від 22.05.2015, 12.08.2018 про отримання суми в розмірі 10000,00 дол. США та зобов`язалась повернути кошти кредитору на першу вимогу. Розписка від 22.05.2015 засвідчена [PERSON] . На даний час сума позики відповідачем не повернута. Відповідач не виконола взяті на себе зобов`язання та у зазначений термін гроші не повернула. Перед відповідачем борг становить в сумі 20000,00 доларів США та 60800,00 грн. Таким чином, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договорами позики в розмірі 20000,00 доларів США та 60800,00 грн; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подачу даної позовної заяви в розмірі 3216,06 грн та витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи судом першої інстанції в розмірі 7000,00 грн. Позивач у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача надав заяву, в якій щодо боргу безпосередньо відповідача зазначає, то остання заперечує факт отримання від [PERSON] грошових коштів в борг, вважає що дана вимога не підтверджена належними та допустимими доказами. Що стосується боргу матері позивача [PERSON] , то відповідач вважає, що сплив строк давності для пред`явлення цієї вимоги. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні в справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Так, за змістом розписок вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] у борг: - 20800,00 грн, що підтверджується розпискою від 01.09.2014; - 10000,00 дол. США, що підтверджується розпискою від 22.05.2015; - 10000,00 дол. США, що підтверджується розпискою від 14.08.2018. Також, як вбачається з оригіналу розписки від 24.12.2013, [PERSON] отримала від [PERSON] коштии у розмірі 40000,00 грн, та зазначено, що позику поверне на першу вимогу і в повній сумі. [PERSON] померла [INFO] . Зобов`язання щодо повернення грошових коштів [PERSON] не виконала. За п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі\~ст.\~1047\~ЦК України,\~договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~незалежно від\~суми.\~На підтвердження\~укладення договору\~позики та\~його умов\~може бути\~представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 16.01.2019\~року в\~справі №464/3790/16-ц\~вказано,\~що за\~своїми правовими\~ознаками договір\~позики є\~реальним,\~одностороннім (оскільки,\~укладаючи договір,\~лише одна\~сторона -\~позичальник зобов`язується\~до здійснення\~дії (до\~повернення позики),\~а інша\~сторона -\~позикодавець стає\~кредитором,\~набуваючи тільки\~право вимоги),\~оплатним або\~безоплатним правочином,\~на підтвердження\~якого може\~бути надана\~розписка позичальника,\~яка є\~доказом не\~лише укладення\~договору,\~але й\~посвідчує факт\~передання грошової\~суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення грошових коштів у строк та в розмірі, визначеним договором позики. Відповідно до змісту ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримання виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Боргова розписка не містить будь-яких відміток щодо виконання відповідачем своїх зобов`язань. Інші докази, що підтверджували б повернення боргу, в матеріалах справи також відсутні. Статтею 533\~ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Ураховуючи викладене, оскільки [PERSON] до теперішнього часу зобов`язання за розпискою від 24.12.2013 не виконала, грошові кошти позивачу не повернула, суд вважає необхідним стягнути з неї на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 40000,00 грн (сорок тисяч гривень 00 копійок). Щодо стягнення заборгованості з відповідача по розпискам від 01.09.2014, 22.05.2015, 12.08.2018, суд зазначає наступне. Статтею 1281 ЦК України в редакції від 16.01.2003 передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, ко він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщини протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї ста позбавляється права вимоги. На час виникнення спірних правовідносин чинною була ст. 1281 ЦК України в редакції від 16 січня 2003 року. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] 02.04.2019 подав заяву в нотаріальну контору про отримання спадщини після смерті матері боржника [PERSON] в розмірі 1/2 частини земельної ділянки, тобто йому було достовірно відомо про смерть боржника [PERSON] з самого початку, однак звернувся з вимогою до спадкоємця лише в липні 2021 року, тобто поза межа передбаченою редакцією від 16 січня 2003 року частини 2 статті 1281 ЦК України шестимісячно строку. Враховуючи положення ЦК України в редакції від 16.01.2003, позивачем було пропущено строк пред`явлення вимоги, у зв`язку з чим у позовних вимогах щодо стягнення заборгованості у розмірі 20000,00 доларів США та 20800,00 грн слід відмовити, про що і зазначав пердставник відповідача. Зважаючи на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства, суд з викладених підстав і мотивів дійшов висновку про часткове задоволення позову. Щодо вимоги про стягнення суми судових витрат, суд виходив з того, що п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції № 0.0.2332110726.1 від 09.11.2021, позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 3216,06 грн (три тисячі двісті шістнадцять гривень 06 копійок). Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, розмір заявлених вимог 20000,00 доларів США та 60800,00 грн (100%), що станом на 09.11.2021 в гривневому еквіваленті становить 582412,00 грн, розмір вимог, що підлягають задоволенню 40000,00 грн (6,868%), розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 220,62 грн (3216,06 х 6,868 % = 220,62 грн). Щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу, вбачається позивача уклав з адвокатом Бурлаєм Дмитром Валерійовичем договір про надання правової допомоги № 59 від 29.06.2021, вартість якої складає 7000,00 грн. Враховуючи, що підлягають задоволенню 6,868 % вимог, стягнення за надання правової допомоги становить 480,76 грн. Щодо витрат, пов`язаних із забезпеченням доказів, позивачем не додано доказів, які підтверджують вжиття таких заходів, здійснення даних витрат, як результат, дані вимоги щодо стягнення таких витрат є необґрунтованими. Ураховуючи викладене, на підставі ст. 526, 527, 610-612, 627-629, 638 ЦК України,

Outcome: partial