Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

У квітні 2023 року до суду звернулося ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», позивач) із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказували, що відповідно до укладеного договору № 907959 про надання споживчого кредиту від 29 січня 2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачем [PERSON] , останній отримав кредит у розмірі 8\~000,00 грн., строком користування до 24.01.2024 року. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://sloncredit.ua та підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Кредитний договір був підписаний відповідачем 29.01.2023 року о 19:30:35 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором Е650. Згідно з п. 1.5. кредитного договору, позичальник сплачує за користування кредитом фіксовану процентну ставку в розмірі 1,99% в день (726,35% річних). Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] ……7329. Позивач умови договору виконав та перерахував на картку відповідача 8000,00 грн. Згідно п. 4.4. кредитного договору, позичальник зобов`язаний у встановлений строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі, передбачені договором. 26 січня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу № 2601-24-1 від 26.01.2024 року, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 907959 про надання споживчого кредиту від 29.01.2023 року перейшло до ТОВ «Укрглобал-Фінанс». Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відповідно до умов кредитного договору, та станом на 26.01.2024 року, має заборгованість за кредитним договором у розмірі 65\~262,00 грн., що складається із: 8\~000, 00 грн. заборгованості за кредитом та 57\~262,00 грн. заборгованості за процентами, які позивач просив стягнути з відповідача, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та 5\~000,00 витрат на правничу допомогу. Одночасно із позовною заявою позивач подав клопотання про витребування доказів (т. 1 а.с. 80-83). Ухвалою судді від 21 травня 2024 року відкрито провадження у справі, залучено сторони, третю особу, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, витребувано оригінали письмових доказів (т. 1 а.с. 89). 15 червня 2024 року та 10 жовтня 2024 року до суду від позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшли витребувані документи (т. 1 а.с. 110-250, т. 2 а.с. 1-20). Ухвалою суду від 03 грудня 2024 року витребувано від АТ «Універсал Банк» письмові докази (т. 2 а.с. 26). 30 січня 2025 року до суду від АТ «Універсал Банк», на виконання вимог ухвали суду, надійшли витребувані документи. У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» не прибув. У позовній заяві просили справу розглядати без участі їх представника. Заявлений позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибув з невідомих суду причин. Був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Представник третьої особи - ТОВ «Слон Кредит» у судове засідання не прибув. У поданій до суду заяві просили справу розглядати без участі їх представника, заявлений позов просили задовольнити. Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року постановлено провести заочний розгляд справи. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступне. 29 січня 2023 року між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] був укладений договір № 907959 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний», відповідно до умов якого товариство надало відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За п.п. 1.3.-1.5. договору, сума кредиту складає 8 000,00 грн., строк кредитування 360 днів. Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк кредитування складає 65\~312,00 грн. (а.с. 14-21). Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] ……7329. Пунктом 5.1 кредитного договору встановлено, що сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів, крім випадку визначеного в підпункті 5.3 договору. Відповідно до пункту 9.2 договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним. Відповідно до пункту 9.8 кредитного договору підписуючи цей договір споживач підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Слон Кредит», що розміщені на веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. До укладання договору відповідач ознайомився із Паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки, про що свідчить відповідне позначення про його підписання позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Е650 (а.с. 22-25). У самому договорі № 907959 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» від 29.01.2023 року міститься позначення про його підписання 29.01.2023 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е650. Підписавши договір про надання споживчого кредиту, [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути одержані кредитні кошти, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. ТОВ «Слон Кредит» виконав умови кредитного договору, перерахувавши кошти у сумі 8 000,00 грн на карту [PERSON] . Факт перерахування грошових коштів позичальнику підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» від 30.01.2024 року, відповідно до якого, позичальнику 29.01.2023 року о 17:31:09 було перераховано 8\~000,00 грн. на банківську картку № [NUMBER] …..7329, номер транзакції [NUMBER] (а.с. 27). Крім того, з листа АТ «Універсал Банк» за № 32957 від 17.12.2024 року вбачається, що на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] , на яку 29.01.2023 року о 19:31:12 були зараховані грошові кошти у розмірі 8\~000,00 грн. 26 січня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу № 2601-24-1, відповідно до умов якого клієнт передає (відступає) фактору свої права вимоги, а фактор набуває права вимоги до клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с. 51-59). За Актом прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 2601-24-1 від 26.01.2024 року, кредитор передав, а новий кредитор прийняв Реєстр боржників кількістю 1260, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором стосовно заборгованостей (а.с. 66). Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 26.01.2024 року до договору факторингу № 2601-24-1 від 26.01.2024 року позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 907959 від 29.01.2023 року у загальному розмірі 65\~262,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. заборгованості за кредитом та 57 262,00 грн. заборгованості за процентами (а.с. 146). Згідно з розрахунком заборгованості за договором про споживчий кредит № 907959 від 29.01.2023 року, станом на 26.01.2024 року, відповідач має заборгованість за договором про споживчий кредит у розмірі 65\~262,00 грн. з яких: 8000,00 грн. заборгованість за кредитом та 57\~262,00 грн. заборгованість за процентами. Відповідач не надав суду докази, які б підтвердили виконання ним умов договору. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так у ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої, третьої, четвертої, сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським Кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису, накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] прийняв пропозицію (оферту) укласти електронний договір споживчого кредиту з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, надісланим кредитором позичальнику у електронному смс-повідомленні, що свідчить про укладення кредитного договору з дотриманням встановленої Законом форми правочину. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 підтвердив, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними за та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач був ініціатором укладання кредитного договору, надав необхідні для укладання договору. У договорі сторонами погоджено всі його істотні умови щодо суми і строку кредиту сплати відсотків за користування позикою, розмір і тип процентної ставки. Отримавши кредитні кошти, відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання договором про споживчий кредит, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за договором про споживчий кредит. Відповідно до частин першої, третьої статті 512 ЦК України, передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв`язку\~з неналежним\~виконанням відповідачем\~зобов`язань\~за договором\~про надання\~споживчого кредиту\~та виниклою\~заборгованістю,\~ суд\~приходить до\~висновку,\~що заявлений\~позов є\~обґрунтованим та\~таким,\~що підлягає\~задоволенню,\~а відтак\~з відповідача\~на корись\~позивача слід\~стягнути заборгованість\~за договором\~№ 907959\~про надання\~споживчого кредиту\~від 29.01.2023\~року в\~розмірі 65\~262,00\~грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Враховуючи факт задоволення судом позовних вимог у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у зазначеному розмірі. У відповідності до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Водночас, в силу вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем додано договір № 03/07/2023 про надання юридичних послуг від 03.07.2023 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, акт приймання-передачі надання послуг № 32 від 06.02.2024 року із найменуванням послуг: підготовка позовних заяв про стягнення заборгованості за боржниками ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» згідно реєстру № 1 від 06.02.2024 року на суму 50 000,00 грн., витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 32 від 06.02.2024 про підготовку позовної заяви до [PERSON] та клопотання про витребування доказів на суму 5\~000,00 грн., платіжна інструкція № 626 від 09.02.2024 року про оплату за надання юридичних послуг (а.с. 69-78 ). Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатом робіт: підготовка позовної заяви та клопотання про витребування доказів. Водночас, суд враховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Дана категорія справ є поширеною. При цьому, Витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі послуг № 32 від 06.02.2024 року містить інформацію про складання позовних заяв кількістю 10 шт. на загальну суму 50\~000,00 грн. Отже, така позовна заява не є унікальною, а носить «шаблонний» характер. Переважна більшість тексту позову містить перелік норм чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду цивільно-правових спорів. До позовної заяви додані документи, які були в наявності у позивача. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, а також того, що представник позивача участі у розгляді справи не приймав, слід дійти висновку про не співмірність розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн., який є очевидно завищеним. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. Саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката у даному випадку є співмірним із складністю даної справи та обсягом виконаних робіт. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів.

Outcome: partial