Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

У вересні 2020 представник АТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу за Договором про надання споживчого кредиту №95594520000 від 30.09.2019 року в загальному розмірі 70193,30 грн, а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 03.09.2019 року між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, відповідно до умов якого, Позивач надав Відповідачу кредит в розмірі 49960,00 грн., з яких 49700,00 грн. - на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, 260,00 грн. - на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування. Позичальник зобов`язувався повернути кредитні кошти у повному обсязі не пізніше 03.09. 2023 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 87 % річних шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 3753,00 грн. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитним коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. При цьому, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Позивач вказує, що з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 01.09.2020 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 70193,30 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 48916,57 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом (згідно ст. 1048 ЦК України) у розмірі 21057,14 грн; заборгованості за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (згідно ст. 625 ЦК України) у розмірі 219,59 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2020 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П. Після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, ухвалою суду від 15.10.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 05.04.2021 року в справі № 490/6012/20 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з [PERSON] , на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за Договором №95594520000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 03.09.2019 року у розмірі 70 193,30 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 03.05.2023 року замінено стягувача - АТ «Укрсиббанк» на його правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» у виконавчому листі № 490/6012/20, виданому на підставі рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 05.04.2021 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. 18.12.2023 року адвокат Мотельчук Ю.І., яка діє від імені та в інтересах відповідача [PERSON] , звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 05.04.2021 року у справі №490/6012/20 за позовом АТ«Укрсиббанк» (правонаступник - ТОВ «Верра Фінанс») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В заяві адвокат Мотельчук Ю.І. посилалася на те, що рішення суду постановлено на підставі неповного з`ясування обставин, оскільки дане рішення ухвалене за відсутності відповідачки, так як та не була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, через що фактично була позбавлена можливості надати суду докази та навести свої заперечення проти позовних вимог позивача, в результаті чого порушено її право на справедливий судовий розгляд. Окрім того, вказує, що в даній справі наявні обставини, що мають значення для справи, які не було досліджено внаслідок неповідомлення відповідачки про розгляд справи та вказала наступне. Виписка та розрахунок заборгованості не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки банк не довів належними доказами узгодження між сторонами сплату, розмір та порядок нарахування процентів, що свідчить про безпідставне направлення банком сплачених позичальником коштів на погашення процентів. Відповідач не визнає заявлену Позивачем суму заборгованості та вважає, що вона має становити 48 900,50 грн, враховуючи ті платежі, які були сплачені Позичальником у період користування кредитом. Відповідач наголошує, що Банком не правильно розподілені кошти, які сплачені останньою на погашення кредитної заборгованості, що ставить під сумнів і правильність всього складеного банком розрахунку заборгованості. Отже, позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, не підлягають задоволенню, оскільки зі змісту наданої банком виписки по рахунку не вбачається за можливе встановити способи розподілу сплачених Позичальником коштів. При цьому Відповідач вважає, що реальний розмір заборгованості за кредитним договором можливо було б встановити виключно за результатами проведення судово-економічної експертизи, однак вказана експертиза не була проведена за відсутності Відповідача під час розгляду справи та відповідно остання не мала можливості її заявити. Крім іншого, щодо заявлених банком вимог про стягнення процентів сторона відповідача посилаєтьсчя на приписи частин 1, 3 статті 1056-1 ЦК України, та вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 21 057,14 грн заборгованості за процентам за користування кредиту слід відмовити. Крім зазначеного, відповідач вважає, що наданий банком витяг із Правил надання банківських послуг, який містить загальні умови кредитування не відповідають вимогам статті 207 ЦК України щодо письмової форми правочину та статті 634 ЦК України щодо форми договору приєднання, а тому не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 03.09.2019 року шляхом підписання анкети-заяви. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Правил розуміла Відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Договір, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, кредитування, що додані банком до позовної заяви. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 27.12.2023 року скасовано заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.04.2021 року у справі №490/6012/20 за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (правонаступник - ТОВ «Верра Фінанс») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з викликом (повідомленням) сторін. Представниця ТОВ «Верра Фінанс» - Зімірьова О. до судового засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачка до судового засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Від відповідачки будь-яких заяв та клопотань не надходило, в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк відзив на позовну заяву до суду не подала. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Статтею 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У порядку ст. 178 ЦПК України відповідачка не скористалася своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Враховуючи вищенаведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (Постанова ВС від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц). Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідачки про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідачка не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. За такого, суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи у продовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст. 1,3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Судом встановлено, що 03.09.2019 року між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку№95594520000. Відповідно до п. 1.1., 1.2. Договору передбачено, що підписанням цього договору відповідачка погодилася з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків (далі Правила), які розміщені для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com та на інформаційних стендах у приміщеннях установ банку та оприлюднені у газеті «Урядовий кур`єр» №105 від 09.06.2017 року (із усіма змінами і доповненнями): умовами надання споживчого кредиту позичальнику, його обслуговування і погашення; умовами відкриття та розрахунково-касового обслуговування поточних карткових рахунків. Правила після підписання сторонами Договору стають його невід`ємною частиною. Підписуючи Договір сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами Договору, які викладені в цьому Договорі та в Правилах. Підписи сторін під цим Договором вважаються одночасно підписами під Правилами, при цьому після підписання сторонами цього Договору Правила не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього Договору. Згідно п.п. 3.1.- 3.4. Договору, сума кредиту за Договором становить 49960,00 грн. Надання кредиту здійснюється у термін не пізніше ніж 30 календарних днів з моменту підписання Договору. Кредит надається Позичальнику для особистих потреб, а саме: - в сумі 49700,00 грн на споживчі цілі шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок Позичальника [NUMBER] , відкритий у Банку, до якого випущено платіжну картку. Умови відкриття поточного рахунку, до якого випускається платіжна картка, та випуску платіжної картки обумовлюється в окремому договорі, що укладається між Банком та Позичальником; - в сумі 260,00 грн на оплату страхового платежу відповідно до умов Договору добровільного страхування Позичальника, укладеного 03.09.2019 з ПрАТ "СК "КАРДІФ" (далі Отримувач), ідентифікаційний код юридичної особи/ідентифікаційний номер за ДРФО 34538696, шляхом перерахування з позичкового рахунку Позичальника на рахунок страхової компанії ПрАТ "СК "КАРДІФ" № [NUMBER] , відкритого в АТ «УКРСИББАНК». Повернення кредиту, плати за кредит, інших платежів здійснюється у відповідності з Правилами на рахунок [NUMBER] в АТ «УКРСИББАНК», код ЄДРПОУ 09807750 або на умовах договірного списання, передбаченого цим Договором та Правилами. Згідно з п. 2.1., 3.5., Договору, [PERSON] зобов`язувалася повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору та Правил; повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення платежів відповідно до Графіку платежів, що викладений у Додатку №1 до Договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 03.09.2023 року. За п.п. 3.6., 3.7. Договору, розмір ануїтентного платежу становить 3753,00 грн. Розмір останнього ануїтентного платежу може відрізнятись від розміру попередніх платежів. Ануїтентний платіж повинен сплачуватись щомісячно до 3 числа (включно) кожного місяця. Процентна ставка за Договором встановлюється в розмірі 87% річних (п.3.8. Договору). Пунктами 3.8.-3.11. Договору передбачено, що за користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін встановлюється процентна ставка в розмірі 94% річних. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу Позичальника за Договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме: з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у Договорі, і нараховуються до моменту погашення такої заборгованості. Нарахування процентів здійснюється в порядку передбаченому Правилами. Позичальник сплачує Банку комісії відповідно до умов цього Договору та Додатку №1 до Договору, який є його невід`ємною частиною. У Додатку №1 до Договору №95594520000 від 03.09.2019 року передбачено розміри, порядок сплати та умови нарахування комісій, зокрема: щомісячна комісія за управління кредитом 0% від суми наданого кредиту (включається до суми ануїтетного платежу); комісія за надання послуг по управлінню кредитом при отриманні (встановленні) і використанні кредиту (разова) 0% річних від суми кредиту наданого на споживчі цілі; сплачується позичальником за рахунок власних коштів, а у разі якщо комісія фінансується за рахунок кредитних коштів включається до суми щомісячного платежу; комісія за управлінням кредитом при здійсненні переплати за ініціативою позичальника розраховується як різниця між сумою фактично сплаченого позичальником останнього ануїтетного платежу та сумою останнього ануїтетного платежу згідно Графіку платежів, але не більше 10 грн, утримується банком у випадку переплати позичальником останнього ануїтетного платежу згідно Графіку платежів; комісія за надання послуг по управлінню кредитом при використанні кредиту при простроченні сплати чергового платежу 500 грн. сплачується при простроченні чергових платежів, банк має право не застосовувати цю комісію або застосовувати не в повній мірі, про що банк повідомляє клієнтів шляхом розміщення оголошення на сайті банку; комісія за розрахунково-касове обслуговування згідно тарифів. Суд не погоджується з твердженням сторони відповідача про те, що Банк не довів належними та допустими доказами узгодження між сторонами оплату, розмір та порядок нарахування процентів, оскільки, підписавши проаналізовані вище Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку№95594520000 від 03.09.2019 р. з додатком №1, [PERSON] відповідно до вимог ст.ст. 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на такі умови кредитного договору та взяла на себе відповідні зобов`язання. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 02.12.2020 у справі №284/157/20-ц, який суд застосовує до спірних правовідносин відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України. На виконання ст. ст. 625, 1050 ЦК України, листом за вих. №24-1-01/575 вiд 06.07.2020 року на адресу [PERSON] представником АТ «УкрСиббанк» була надiслана вимога, якою повiдомлено про існування у неї заборгованості перед банком за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №95594520000 від 03.09.2019, а також про нарахування штрафних санкцій за порушення Позичальником строків повернення кредиту. Банк вимагав усунення порушень умов Кредитного договору, а саме погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення. Факт направлення даної вимоги підтверджується списком №5026 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів та фіскальним чеком АТ «Укрпошта». Проте, вимога залишена без відповіді. До позовної заяви доданий розрахунок заборгованості, який підтверджує факт отримання грошових коштів, рух кредитних коштів та погашення заборгованості. Вказаний розрахунок складений відповідно вимог до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідачка за період з 03.10.2019 по 03.03.2020 частково вносила суми для погашення заборгованості, проте в подальшому своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості не надавала, у зв`язку з чим станом на 01.09.2020 року має заборгованість в сумі 70193,30 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 48916,57 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом (згідно ст. 1048 ЦК України) у розмірі 21057,14 грн.; заборгованості за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (згідно ст. 625 ЦК України) у розмірі 219,59 грн. Оскільки нормативно-правовими актами, в тому числі актами Національного Банку України, не затверджено зразок «Розрахунку заборгованості кредитним договором», тому розробка такого документу такого типу віднесена до компетенції кожної банківської установи. За таких обставин, долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості є формою, встановленою банком, мета якого фіксування кредитної заборгованості позичальника. Враховуючи правовий висновок Верховного Суду у постанові від 17.12.2020 по справі 278/2177/15-ц, суд визнає наданий банком розрахунок заборгованості належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України. Крім того, суд враховує, що відповідачка, яка оспорює розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не надала власного контррозрахунку, підтвердженого відповідними доказами. Також, [PERSON] не надано суду доказів погашення боргу або доказів які б свідчили про наявність підстав для звільнення відповідачки від виконання зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №95594520000 від 03.09.2019 року у розмірі 70 193,30 грн. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції то захист драв людини і основоположних, свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (Постанова ВП ВС від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц) Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного суд вважає, що заявлений позов Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (правонаступник - ТОВ «Верра Фінанс») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню та стягненню з відповідачки заборгованості за Договором №95594520000 від 03.09.2019 року у сумі 70193,30 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 48916,57 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом (згідно ст. 1048 ЦК України) у розмірі 21057,14 грн.; заборгованості за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (згідно ст. 625 ЦК України) у розмірі 219,59 грн. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для ухвалення судового рішення. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. За такого, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved