Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

13.01.2025 позивач Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» (далі - АТ «СЕНС БАНК») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що 16 серпня 2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК», яке в подальшому було перейменоване в АТ «СЕНС БАНК», та [PERSON] було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631760833 (далі - Кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати [PERSON] кредит, в свою чергу останній зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. У випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. АТ «АЛЬФА-БАНК» належним чином виконало свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 12.03.2024 становить 187 641,13 грн., з яких: 108 659,86 грн. - прострочене тіло кредиту, 38 738,17 грн. - відсотки за користування кредитом, 38 815,16 грн. - тіло кредиту, 1427,94 грн. - відсотки за прострочене тіло кредиту. З метою досудового, добровільного врегулювання спору на адресу [PERSON] було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Дану вимоги залишено відповідачем без реагування. З урахуванням викладеного, АТ «СЕНС БАНК» просило стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 631760833 від 16.08.2021 року у загальному розмірі 187 641,13 грн. та судові витрати у справі. 15.01.2025 суд постановив ухвалу, якою прийняв указану позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначив судове засідання на 10.02.2025, яке в подальшому через неявку відповідача було відкладено на 26.02.2025 (а.с.101-102, 114). У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належно згідно з вимогами чинного законодавства (а.с.103-107, 115-117), в прохальній частині позовної заяви просять здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача АТ «СЕНС БАНК». Крім того, 04.02.2025 та 24.02.2025 через ЕКЕС від представника позивача - адвоката Рудницького Ю.І. надійшли клопотання про розгляд цієї справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.110-111, 119-120). Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі - 10.02.2025 та 26.02.2025 не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належно і завчасно згідно з вимогами чинного законодавства: рекомендоване поштове відправлення суду з викликом відповідача в судове засідання на 10.02.2025 повернулося на адресу суду з відміткою ВПЗ про неможливість вручення адресату через його відсутність за вказаною адресою (а.с.109), що згідно з положенням п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК є днем вручення судової повістки; рекомендоване поштове відправлення суду з викликом відповідача в судове засідання на 26.02.2025 - отримано ним особисто 22.02.2025 (а.с.123). Жодних заяв чи клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву АТ «СЕНС БАНК» відповідачем [PERSON] не подано. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належно повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, водночас, позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, - є всі передбачені законом підстави для проведення заочного розгляду даної справи. Ухвалою суду від 26.02.2025, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. 16 серпня 2021 року [PERSON] було підписано одноразовим ідентифікатором «4905» паспорт споживчого кредиту (а.с.14-16, 20), відповідно до п.3 якого, визначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, а саме: тип кредиту - кредитування рахунку; мета отримання кредиту - споживчі цілі, сума/ліміт кредиту - 125 000,00 грн.; строк кредитування - 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору; спосіб надання кредиту - безготівковим шляхом; максимальна сума кредиту - 200 000,00 грн. За змістом п. 4 паспорту споживчого кредиту, процентна ставка фіксована та складає 35,99 % річних для торгових операції та операцій зняття готівки, Тип картки - MasterCard DEBIT WORLD; строк внесення платежу до 30 числа кожного місяця, наступного за місяцем відкриття картки; сума щомісячного платежу 848,00 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка 39,59 %; абсолютне значення подорожчання кредиту 170,00 грн. Платежі за супровідні послуги кредитодавця обов`язкові для укладення договору, відображені в тарифах на видачу та обслуговування картки для фізичних осіб, витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит (якщо платежі за послуги кредитодавця пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту є періодичними). Пунктом 6 паспорту споживчого кредиту передбачено наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит. Так, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту становить 35,99 %. Також за порушення внесення суми мінімального платежу додатково, за кожний факт виникнення прострочки передбачено штраф у сумі 100 грн. в день виникнення прострочки та 300 грн. у разі, якщо сума простроченої заборгованості не погашена протягом 5 робочих днів. Підписанням паспорту споживчого кредиту споживач підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних ним умов кредитування, а також отримання ним усіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Також одноразовим ідентифікатором «4905» [PERSON] підписано Довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.17, 18). 16 серпня 2021 року АТ «АЛЬФА-БАНК» підписано акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якого АТ «АЛЬФА-БАНК» прийняло пропозицію [PERSON] на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА-БАНК», укладеного між банком та клієнтом (а.с.11-13). Акцептом пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії засвідчено погодження таких умов кредитування: тип кредиту - кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії, найменування продукту - «RED», мета кредиту - для особистих потреб (пункт 1). Банк також підтвердив, що клієнту відкрито поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні, випущена міжнародна платіжна картка MasterCard DEBIT WORLD строком дії на 5 років з моменту випуску (далі - Кредитна картка), про що зазначено у пункті 2. Пунктом 3 акцепту передбачено умови надання кредитної лінії. Так, максимальна сума кредиту складає 200 000,00 грн. Сума доступного кредиту (Кредитної лінії) на момент складення цієї оферти складає 125 000,00 грн. Процентна ставка за користування Кредитною лінією для торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою запропонована у розмірі 35,99 % річних. Тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до пункту 4 Акцепту обов`язковий мінімальний платіж (далі - ОМП) складає 5 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Дата сплати ОМП визначається відповідно до умов Додатку № 4 до Договору. Платежі з повернення кредиту відповідач пропонує здійснювати відповідно до договору. Примірний графік та розрахунок сукупної вартості пропонує навести в тарифах, які є невід`ємною частиною договору та розміщені на сайті банку: www.alfabank.ua. Пропонує банку щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку [NUMBER] в розмірах, що необхідні для щомісячної оплати страхового платежу згідно з умовами договору. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «АЛЬФА-БАНК» затверджено рішення про зміну найменування АТ «АЛЬФА-БАНК» на АТ «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 (а.с.54-80). Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу [PERSON] кредитний рахунок із можливістю розпоряджатись коштами, що підтверджується випискою по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 16.08.2021 по 12.03.2024 (а.с.22-29). З наданого АТ «СЕНС БАНК» розрахунку заборгованості вбачається, що, у порушення умов договору, відповідач [PERSON] , свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 12.03.2024, має прострочену заборгованість у загальному розмірі 187 641,13 грн., з яких: 108 659,86 грн. - прострочене тіло кредиту, 38 738,17 грн. - відсотки за користування кредитом, 38 815,16 грн. - тіло кредиту, 1427,94 грн. - відсотки за прострочене тіло кредиту (а.с.30-36). 14.03.2024 позивачем на адресу відповідача [PERSON] направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно вказаної вимоги АТ «СЕНС БАНК» вимагало терміново, не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання письмової вимоги усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, а у випадку невиконання - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані та несплачені проценти за користування кредитом, комісії, що становить 185 717,25 грн. Також відповідача було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до відповідача будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.37). Разом з тим, [PERSON] належним чином не відреагував на вимогу та зобов`язань за вищезгаданим договором кредиту не виконав. Інших доказів матеріали справи не містять та суду не надано. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Із дослідженого судом договору від 16 серпня 2021 року № 631760833 встановлено, що його укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразового ідентифікатору є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Частиною першою статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З наданих матеріалів вбачається, що між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 16 серпня 2021 року № 631760833, яка за своєю природою є змішаним договором та містить елементи різних договорів, зокрема, договорів банківського рахунку та договору про споживчий кредит, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладений в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог статті 12 вказаного Закону, а саме: з боку позивача за допомогою факсимільного відтворення аналога підпису уповноваженої особи та відбитку печатки позивача, нанесених за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, а з боку відповідача за допомогою одноразового ідентифікатору «4905», та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Отже, судом встановлено, що укладений між сторонами договір від 16 серпня 2021 року № 631760833 відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ст. 1054 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано твердження позивача про те, що відповідач користувався наданими кредитними коштами. Враховуючи положення п. 3, п. 6 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 41 Закону України «Про Національний банк України», ч. 1, ч. 2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.п. 2.1.1, п. 5.1, п. 5.4, п. 5.6 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566 (зі змінами та доповненнями), виписка з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійсненні протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Отже, банківські виписки є належним доказом підтвердження операцій за кредитом (правова позиція викладена в Постанові Вищого Господарського Суду України від 06 квітня 2017 року у справі № 905/2009/15). З виписки по рахунку про рух коштів за період з 16.08.2021 по 12.03.2024 вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, що підтверджує факт отримання кредитних коштів відповідно до вимог укладеного договору (а.с.22-29). Таким чином, на підтвердження обставин укладення кредитного договору позивач надав документи, що у своїй сукупності становлять угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 16 серпня 2021 року, паспорт споживчого кредиту, розрахунок заборгованості по кредиту, виписку по рахунку за період із 16.08.2021 по 12.03.2024. Відповідач не надав доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості, а також не надав власного розрахунку за тілом кредиту. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявність заборгованості перед позивачем за тілом кредиту. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк, кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, що підлягає стягненню з відповідача. Щодо нарахованих АТ «СЕНС БАНК» відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідачем не виконано зобов`язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статей 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним між сторонами договором, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного договору, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями, виникло право вимоги стягнути з відповідача заборгованість по кредиту, та штрафним санкціям за користування кредитними коштами, нарахованими за ставкою 35,99 % (річних). Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за договором від 16 серпня 2021 року № 631760833, сума заборгованості становить 187 641,13 грн., що складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 108 659,86 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 38 738,17 грн., заборгованості за тілом кредиту у розмірі 38 815,16 грн., заборгованість за відсотками за прострочене тіло кредиту у розмірі 1427,94 грн. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідачем не надано свого розрахунку суми заборгованості за відсотками за користування кредитом. Також відповідачем не надано доказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору, відповідним правом останній не скористався. Судом перевірено розрахунок відсотків за несвоєчасне погашення кредиту та встановлено, що розрахунок зроблено з урахуванням умов кредитного договору. Однак, при визначенні остаточної суми грошових коштів, що підлягає стягненню з [PERSON] на погашення простроченого боргу та процентів суд враховує таке. Позивачем нараховувалася плата за розрахунково-касове обслуговування за договором від 16 серпня 2021 року № 631760833, що за період з 16.08.2021 по 12.03.2024, що у своїй сукупності склала 5 420,42 грн. (а.с.32). Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 16 серпня 2021 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зроблено правовий висновок: «10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За змістом ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».». В кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена комісія за надання кредиту. З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги Банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, Банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надавалися [PERSON] та за які Банком встановлена комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Ураховуючи, що Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої, другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. Враховуючи, що згідно наданих банком розрахунків [PERSON] в рахунок погашення боргу за нікчемною умовою кредитного договору було сплачено 5 420,42 грн., суд висновує про необхідність перерахунку загальної заборгованості відповідача [PERSON] перед банком. Як уже було встановлено раніше, згідно з випискою по рахунку, на погашення заборгованості за комісією за розрахунково-касове обслуговування зараховано кошти з суму 5 420,42 грн. Відповідно до ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. За наведених обставин, оскільки положення кредитного договору в частині сплати відповідачем суми комісії за надання кредиту є нікчемними, зараховані позивачем в рахунок погашення комісії за надання кредиту грошові кошти у розмірі 5 420,42 грн. мають бути зараховані на погашення процентів та основної заборгованості, що відповідає положенню статті 534 ЦК України. З урахуванням викладеного, на користь позивача підлягає стягненню залишок заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 33 317,75 грн. (38 738,17 грн. - 5 420,42 грн.). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли часткове підтвердження під час судового розгляду справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Зокрема, з відповідача [PERSON] на користь АТ «СЕНС БАНК» підлягає стягненню заборгованість за договором від 16 серпня 2021 року № 631760833 у розмірі 182 220,71 грн., з яких: 108 659,86 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 33 317,75 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 38 815,16 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1 427,94 грн. - заборгованість за відсотками за прострочене тіло кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог. Судові витрати, а саме витрати на оплату судового збору, підтверджено меморіальним ордером від 03 січня 2025 року № 463772 про оплату судового збору на суму 2422,40 грн. (а.с.1). Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у сумі 2 352,42 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial