Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа - [PERSON] , про звільнення майна з-під арешту. Свій позов мотивувала тим, що вона та її брат [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , яку вони отримали у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх матері [PERSON] . Нещодавно позивач з`ясувала, що на все її майно накладено обтяження 19.12.2006 №4245083, а саме, накладено арешт на підставі постанови відділу ДВС у Миргородському районі АЕ №606258 від 12.12.2006. Згідно довідки ВДВС №60615 від 31.10.2024 відкритих проваджень про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , боргу на виконанні у відділі станом на 31.10.2024 відсутні, в реєстрі наявний арешт на все майно останньої. У 2011 році матеріали виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт, знищено. Таким чином, накладення арешту та внесення відповідною запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обмежує законні права [PERSON] на розпорядження власним майном. З огляду на вказане, просить суд звільнити належне їй майно з-під арешту. Ухвалою суду від 18.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Представник позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, у відзиві провис справу розглядати без участі їх представника. Третя особа [PERSON] сповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області 21.12.2023, реєстровий №1700, на праві власності належить по 1/2 частині квартири [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №401711917 від 31.10.2024 (а.с.16-19) на нерухоме майно [PERSON] , [INFO] , накладено арешт на підставі постанови ДВС у Миргородському районі АЕ №606258 від 12.12.2006, зареєстровано: 19.12.2006 за №4245083, реєстратор Перша Миргородська державна нотаріальна контора. Як вбачається з довідки Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №60615 від 31.10.2024 станом на 31.10.2024 на виконанні у відділі виконавчих проваджень про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , боргу не знаходяться. Виконавче провадження, в рамках якого постановою АЕ №606258 від 12.12.2006 накладено арешт на майно [PERSON] знищено у 2011 році. Наразі зняття арешту з майна можливо лише в судовому порядку згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 15). Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод визначено, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; водночас основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законами України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1-3 ст.\~55\~Закону України\~№ 606-XIV\~від 21\~квітня 1999\~року «Про\~виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час накладення арешту), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:\~винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно\~боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Згідно вимог\~ст.\~25\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» (в редакції закону, чинній на час накладення арешту) державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із\~статтею 37 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із\~статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1\~цього Закону. Державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника. Згідно ч. 6 ст. 37 Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час закінчення накладення арешту), виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення. Наслідки закінчення виконавчого провадження визначені ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження»\~(в редакції закону, чинній на час накладення арешту). У разі закінчення виконавчого провадження згідно із ст. 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю\~до\~іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із ст.\~40 цього Закону; повернення виконавчого документа\~до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із ст. 40-1\~цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про\~закінчення\~виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За встановлених обставин, приймаючи до уваги неможливість скасування обтяження в позасудовому порядку, враховуючи те, що виконавче провадження відносно боржника [PERSON] закрите, а накладена заборона на відчуження майна боржника порушує її права щодо можливості здійснення її права власності щодо належного їй майна, що перебуває під арештом, крім того в матеріалах справи відсутні докази того, що на даний час існує потреба в арешті майна [PERSON] , оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved