Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

22.10.2024 року до суду звернувся представник ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» Краснокутська Ю.О. з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за постачання електричної енергії. В обґрунтування позову посилалися на те, що ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» є постачальником електричної енергії на підставі ліцензії з постачання електричної енергії споживачу, виданої постановою НКРЕКП від 31.07.2018 року №807 та постачальником універсальної послуги на території Запорізької області відповідно постанови НКРЕКП №1268 від 26.10.2018 року. Між ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» та [PERSON] було укладено публічний Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг з 01.01.2019 року шляхом фактичного споживання електричної енергії споживачем. Спожитий/використаний обсяг електричної енергії [PERSON] за період з 01.08.2021-28.02.2024 підтверджується повідомленням/листом адміністратора комерційного обліку ПАТ «Запоріжжяобленерго» № 055-55.45/329 від 12.04.2024 року щодо фактичного обсягу спожитої електричної енергії з щомісячною розбивкою за ЕІС-кодом точки комерційного обліку. У відповідності до виставлених рахунків за період з 01.08.2021-28.02.2024 загальний обсяг спожитої електричної енергії [PERSON] складає 22278 кВт/год на загальну суму 71862,92 грн. Позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення на адресу Боржника вимоги з додатками від 19.03.2024 року №1048 щодо погашення заборгованості за спожиту електричну енергію, проте, вказана вимога залишена без уваги, сума заборгованості до теперішнього часу не сплачена. Враховуючи наведене та несвоєчасну оплату вартості спожитої електричної енергії відповідачу було нараховано: 127,37 грн. - 3% річних за період 21.09.2021-23.02.2022; 503,13 грн. - інфляційні нарахування за період 01.11.2021-23.02.2022. Прохали стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» заборгованість в загальному розмірі 472493,42 грн.: 71862,92 грн. за період 01.08.2021-28.02.2024; 127,37 грн. - нараховані 3% річних за період 21.09.2021-23.02.2022; 503,13 грн. - нараховані інфляційні нарахування за період 01.11.2021-23.02.2022; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 3028 грн. 11.11.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судове засідання з викликом сторін. 18.02.2025 року до суду звернувся представник позивача [PERSON] з додатковими поясненнями, в яких посилалися на те, що при підготовці позовної заяви позивачем не було зазначено, що за адресою: [ADDRESS] обліковується два особових рахунка: за особовим рахунком № [NUMBER] , який належить [PERSON] , обліковується борг на суму 71862,92 грн., за другим особовим рахунком, який належить іншому споживачу, заборгованість станом на 18.02.2025 року відсутня. 18.02.2025 року до суду звернувся представник позивача Краснокутська Ю.О. з заявою, в якій посилалися на те, що при підготовці позову у прохальній частині позивачем було допущено описку щодо розміру суми заборгованості 472493,42 грн., прохали вважати правильним розмір суми заборгованості 72493,42 грн. 18.02.2025 року в судове засідання представник позивача не з`явився, 18.02.2025 року представник подала заяву про розгляд справи у відсутність представника. 18.02.2025 року відповідач в судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про що свідчать поштове повідомлення, яке повернуто до суду з відміткою «За закінченням терміну зберігання», та довідки про доставку повідомлення у додаток «Viber», про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Тому суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Позивач ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» є постачальником електричної енергії на підставі ліцензії з постачання електричної енергії споживачу, виданої постановою НКРЕКП від 31.07.2018 року №807 та постачальником універсальної послуги на території Запорізької області відповідно постанови НКРЕКП №1268 від 26.10.2018 року. На постачальників універсальної послуги відповідно постанови КМУ від 05.06.2019 року №483 покладено спеціальний обов`язок забезпечувати загальносуспільний інтерес у процесі функціонування ринку електричної енергії, а саме забезпечувати побутових та малих непобутових споживачів електричною енергією. З 01.01.2019 року між ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» та [PERSON] укладено Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.2.1 Договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Згідно п.3.1 Договору умови надання універсальних послуг Відповідачу визначаються комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього Договору. Згідно п.5.1, 5.2 Договору споживач розраховується з Позивачем за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з обраною Відповідачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього Договору. Спосіб визначення ціни за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції Постачальника. Відповідач [PERSON] є споживачем житлово-комунальних послуг, зокрема електроенергії, за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] , особовий рахунок [NUMBER] . Згідно Розрахунку заборгованості за спожиту електроенергію за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , за період з 01.08.2021 року по 28.02.2024 року спожито електричної енергії в розмірі 43883 кВт/год на суму 71862,92 грн. Спожитий/використаний обсяг електричної енергії [PERSON] за період з 01.08.2021 року по 28.02.2024 року підтверджується Повідомленням №055-55.45/329 від 12.04.2024 року адміністратора комерційного обліку ПАТ Запоріжжяобленерго про Детальний стан розрахунків за спожиту електроенергію за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] , особовий рахунок [NUMBER] . 19.03.2024 року позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про сплату боргу за електроенергію за період з 01.11.2021 року по 09.02.2024 року в сумі 107739,80 грн. На час розгляду справи судом Відповідач не оплатила вартість спожитої електричної енергії, чим порушила зобов`язання. Згідно Розрахунку суми 3% річних за договором №55383500 від 01.01.2019 року споживачу [PERSON] нараховано за період з 21.09.2021 року по 23.02.2022 року відповідно ст.625 ЦК України 3% річних від суми заборгованості у розмірі 127,37 грн. Згідно Розрахунку суми інфляційних нарахувань за договором №55383500 від 01.01.2019 року споживачу [PERSON] нараховано за період з 01.11.2021 року по 23.02.2022 року відповідно ст.625 ЦК України суму інфляційних витрат у розмірі 503,13 грн. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного. Відповідно ч.1,2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відносини щодо постачання електричної енергії регулюються нормами ЦК України, Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про ринок електричної енергії» та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312. Відповідно ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно ч.1 п.2 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг зокрема належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу електричної енергії. Відповідно ч.2 п.5 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. На підставі ч.1 ст.56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Згідно п.1\~ч.3\~ст.58\~Закону України\~"Про\~ринок електричної\~енергії"\~споживач зобов`язаний: сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Згідно абз.5 п.13 розділу XVII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ринок електричної енергії" фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Відповідно Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року №312 були затверджені Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ). Відповідно п.7 вказаної Постанови Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунку, отриманого від постачальника універсальної послуги або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Згідно пп.1.2.15 п.1.2 ПРРЕЕ укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого з договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (у встановленому законодавством порядку). Згідно п.4.1 ПРРЕЕ розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів. Пунктом 4.12 ПРРЕЕ визначено, що рахунок за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію оплачується споживачем протягом 10 робочих днів з дня отримання рахунка, але не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Згідно п.п.2 п.5.5.5 ПРРЕЕ споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладеного договору. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц зазначила: «Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році)». Судом встановлено, що до суду звернувся позивач, як електропостачальник, з позовом до відповідача [PERSON] , як споживача комунальної послуги - електроенергії, яка в порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил роздрібного ринку електричної енергії та Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг - не сплачувала за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , у зв`язку з чим за період з 01.08.2021 року по 28.02.2024 року за відповідачем утворився борг на загальну суму 71862,92 грн. Тому суд\~доходить висновку,\~що відповідач\~порушила зобов`язання\~щодо оплати за спожиту електричну енергію, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електроенергію за період з 01.08.2021 року по 28.02.2024 року в сумі 71862,92 грн. Крім того, відповідно наданих позивачем розрахунків, з якими погоджується суд, розмір 3% річних від суми заборгованості за період з 21.09.2021 року по 23.02.2022 року відповідно ст.625 ЦК України становить в сумі 127,37 грн., а сума інфляційних витрат за період з 01.11.2021 року по 23.02.2022 року відповідно ст.625 ЦК України становить в сумі 503,13 грн. Відповідачем дані розрахунки не спростовано, контррозрахунку не надано, як і будь-яких заперечень. Тому суд доходить висновку, що відповідач за прострочення виконання зобов`язання щодо сплати за спожиту електроенергію зобов`язана сплатити позивачу інфляційні витрати в розмірі 503,13 грн., а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 127,37 грн. відповідно ст.625 ЦК України. Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так як відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, будь-яких заперечень суду не надала, то суд вирішив справу за наявними матеріалами. Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено вимоги позивача в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 3028 грн.

Outcome: approved