Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання [PERSON] сина [PERSON] , [INFO] . Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] та [PERSON] з 26.01.2017 р. перебували у шлюбі. Під час шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 16.04.2018 р. шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 10.05.2022 р., яке набрало законної сили 10.06.2022 р., позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дитини, визначення порядку спілкування з дитиною задоволено частково. Визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком, [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги [PERSON] про визначення порядку спілкування з дитиною залишено без задоволення. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог Суворовської районної адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, визначення порядку спілкування з дитиною задоволено частково. Визначено способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з [PERSON] , [INFO] шляхом встановлення систематичних зустрічей матері з дитиною: у перші та треті вихідні місяця з 17.00 год. п`ятниці (після дитячого садочку) до 18.00 години неділі, без участі батька дитини - [PERSON] ; в день народження [PERSON] , [INFO] , в святкові дні, за попередньою домовленістю між батьками; у період літніх канікул, не менше одного місяця, за попередньою домовленістю між батьками. В задоволені зустрічних позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дитини відмовлено. Позивач зазначає, що вищевказаним рішенням суду, були встановлені наступні обставини. На підставі нотаріально посвідченого договору від 05.05.2018р. [PERSON] зобов`язався сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] в розмірі 1000,00 грн., щомісячно. За проханням [PERSON] , за згодою [PERSON] та його батьків, малолітній [PERSON] , з червня 2019р. почав проживати разом з батьком [PERSON] в будинку його батьків ( [ADDRESS] ). Така згода на проживання малолітнього з батьком була зафіксована нотаріально посвідченою заявою [PERSON] від 21.09.2019р. про проживання дитини в період з вересня 2019р. до вересня 2020р. Згодом, [PERSON] надала нотаріальну посвідчену заяву від 05.09.2020р., якою засвідчела свою згоду на проживання малолітнього сина разом з батьком в період з вересня 2020р. до вересня 2023р. В судовому засіданні [PERSON] такі дії мотивувала тим, що після розірвання шлюбу вона залишилась без житла та роботи та не мала достатньої можливості приділяти уваги дитині, внаслідок чого у неї виникла необхідність влаштування свого життя. Малолітній [PERSON] на теперішній час зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що з моменту набрання вищенаведеним рішенням суду законної сили - 10.06.2022 р. [PERSON] жодних заходів для здійснення зустрічей з сином [PERSON] не вживала, місце проживання [PERSON] з дитиною [PERSON] не змінилось та вони продовжують проживати за адресою: [ADDRESS] , виключно позивач утримує дитину [PERSON] та виключно він займається вихованням дитини без участі матері. [PERSON] зазначає, що факт самостійного утримання та виховання ним дитини без участі матері підтверджується наступними обставинами та доказами: -заключною випискою АТ КБ «Приватбанк» з поточного рахунку ФОП [PERSON] за період з 01.01.2024 по 11.07.2024, разом за кредитом (усього) на рахунок позивача надійшло 475055,06 грн., що підтверджує добре матеріальне становище та наявність у нього коштів за рахунок яких він здійснював утримання дитини; -декларацією №0001-74ТА-1ЕА0 від 28.04.2021 р. про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, в якій батько дитини зазначений як контактна особа; -характеристикою, виданою ЗЗСО «Прилиманський ліцей» на [PERSON] ; -витягом з реєстру територіальної громади №2023/002080693 від 09.03.2023 р. про зареєстроване місце проживання [PERSON] ; -витягом з реєстру територіальної громади №2024/007742654 від 02.07.2024 р. про зареєстроване місце проживання [PERSON] ; -характеристикою, виданою КДЮСШ «АВАНГАРД» на [PERSON] ; -квитанціями АТ КБ «Приватбанк» щодо купівлі продуктів харчування для утримання дитини, зокрема у 2024 р.; -заявами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; -відповіддю КНП «Авангардівська амбулаторія загальної практики - сімейної медицини» Авангардівської селищної ради КНП «Авангардівська АЗПСМ» №148 від 16.07.2024 р. на адвокатський запит за вих. №1-1/11.07/2024 від 11.07.2024. Позивач вказує, що [PERSON] створила нову сім`ю, у зв`язку з чим не мала часу, можливості та бажання займатись утриманням та вихованням [PERSON] , окрім того 02.03.2024 р. внаслідок атаки російської федерації по цивільній інфраструктурі було зруйновано будинок в якому [PERSON] зареєструвала адресу свого місця проживання та проживала. [PERSON] постраждала від ворожого обстрілу, загинув її чоловік та син [PERSON] . [PERSON] виїхала за межі державного кордону України, має складності у фізичному пересуванні, що унеможливлює здійснення виховання та утримання дитини. Встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини [PERSON] потрібно для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яке ставиться в залежність від наявності судового рішення, що підтверджує факт самостійного виховання та утримання дитини. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, 27.12.2024 р. до суду надійшов відзив. 21.01.2025 р. представник третьої особи Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області надіслав клопотання про виключення з учасників справи. Представник третьої особи [INFO] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] з 26.01.2017 р. перебували у шлюбі. Під час шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 16.04.2018 р. шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Окрім того, як зазначає Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19), суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Аналізуючи дані положення, Верховний Суд зазначив, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, а також вказав, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертається увага судів на наступне: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим конкретною статтею про зміст заяви. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 10.05.2022 р., яке набрало законної сили 10.06.2022 р., позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дитини, визначення порядку спілкування з дитиною задоволено частково. Визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком, [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги [PERSON] про визначення порядку спілкування з дитиною залишено без задоволення. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог Суворовської районної адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, визначення порядку спілкування з дитиною задоволено частково. Визначено способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з [PERSON] , [INFO] шляхом встановлення систематичних зустрічей матері з дитиною: у перші та треті вихідні місяця з 17.00 год. п`ятниці (після дитячого садочку) до 18.00 години неділі, без участі батька дитини - [PERSON] ; в день народження [PERSON] , [INFO] , в святкові дні, за попередньою домовленістю між батьками; у період літніх канікул, не менше одного місяця, за попередньою домовленістю між батьками. В задоволені зустрічних позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дитини відмовлено. Вищевказаним рішенням суду, були встановлені наступні обставини. На підставі нотаріально посвідченого договору від 05.05.2018р. [PERSON] зобов`язався сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] в розмірі 1000,00 грн., щомісячно. За проханням [PERSON] , за згодою [PERSON] та його батьків, малолітній [PERSON] , з червня 2019р. почав проживати разом з батьком [PERSON] в будинку його батьків ( [ADDRESS] ). Така згода на проживання малолітнього з батьком була зафіксована нотаріально посвідченою заявою [PERSON] від 21.09.2019р. про проживання дитини в період з вересня 2019р. до вересня 2020р. Згодом, [PERSON] надала нотаріальну посвідчену заяву від 05.09.2020р., якою засвідчела свою згоду на проживання малолітнього сина разом з батьком в період з вересня 2020р. до вересня 2023р. В судовому засіданні [PERSON] такі дії мотивувала тим, що після розірвання шлюбу вона залишилась без житла та роботи та не мала достатньої можливості приділяти уваги дитині, внаслідок чого у неї виникла необхідність влаштування свого життя. Малолітній [PERSON] на теперішній час зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що 02.03.2024 р. внаслідок атаки російської федерації по цивільній інфраструктурі було зруйновано будинок в якому [PERSON] зареєструвала адресу свого місця проживання та проживала. [PERSON] постраждала від ворожого обстрілу та отримала тяжкі тілесні ушкодження, загинув її чоловік [PERSON] та син [PERSON] . Після попереднього лікування в медичних закладах м.Одеси [PERSON] виїхала на реабілітацію до Німеччини. Судом встановлено та підтверджено позивачем у судовому засіданні, що дитина [PERSON] спілкується з матір`ю [PERSON] за допомогою електронної переписки у месенджері (застосунок Viber). Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтвердив отримання коштів від [PERSON] на утримання сина [PERSON] відповідно до наданих до суду копій квитанцій. Позивач [PERSON] , звертаючись в суд з даним позовом, зазначив мету встановлення такого факту отримання відстрочки від мобілізації. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2022 року у справі № 462/5368/16-ц зауважила, що захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог, тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу. Згідно з частинами 8, 9 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частиною 1 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (частина 2 статті 141 СК України). Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені ст. 150 СК України, а їх права щодо виховання дитини закріплені у ст. 151 СК України. Так, за приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За положеннями ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 157 СК України визначає порядок вирішення батьками питань щодо виховання дитини. Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Закон не передбачає обов`язку підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні шляхом встановлення юридичного факту в судовому порядку. Натомість, такий факт може бути підтверджений за рішенням суду в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. За змістом наведених норм чинного законодавства, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Позивачем під час розгляду справи належними та допустимими доказами не доведено, що мати дитини своєю винною поведінкою ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зазначає, що надані суду письмові докази жодним чином не підтверджують факт ухилення матері від участі у вихованні та утриманні дитини. Суд звертає увагу, що [PERSON] є батьком дитини [PERSON] . В силу положень ст. 242 ЦК України він є законним представником свого сина, а тому може представляти, захищати його інтереси. Позивачем не доведено та не надано доказів щодо відмови в наданні певних пільг та інших соціальних гарантій, що в свою чергу порушувало б права батька дитини та свідчило про доцільність встановлення такого факту. За таких обставин у задоволенні позовних вимог, слід відмовити. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed