Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про визначення додаткового строку для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Обґрунтовуючи заявлені вимоги, в позові вказав, що у жовтні 2024 року в Івашківській сільській раді Подільського району Одеської області він дізнався, що у 2013 році [PERSON] склала на його ім`я заповіт, яким заповіла йому все належне їй майно. Після цього він звернувся до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини померлої, однак отримав відмову нотаріуса, оскільки ним пропущено встановлений законом шестимісячний строк звернення до нотаріуса, крім того заповіт померлої та її правовстановлюючі документи на майно містять розбіжності у зазначенні її прізвища - « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Причиною пропуску строку звернення до нотаріуса вважає поважною, вказуючи, що не знав про складений на його ім`я заповіт,оскільки зі спадкодавцем не був близькими родичами, спілкувались зрідка, за життя спадкодавець не повідомляла його про складений на його ім`я заповіт. Органи, які вчиняють нотаріальні дії, також не повідомили позивача про складений спадкодавцем на його ім`я заповіт. В зв`язку з цим, просив позов задовольнити та визначити додатковий строк для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Крім цього, у зв`язку із допущеними розбіжностями у зазначенні імені спадкодавця у заповіті від 12 липня 2013 року та у правовстановлюючих документах померлої на спадкове майно, просив встановити факт належності [PERSON] зазначеного заповіту, а також свідоцтва серії [NUMBER] від 06 липня 2015 року про право власності на жилий будинок [ADDRESS] та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕЕР №994269 від 06 липня 2015 року, індексний номер витягу 40114543. В підготовче засідання позивач не з`явився. Представник позивача [PERSON] подав суду заяву, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог та просив проводити розгляд справи у відсутність позивача та без його участі. Представник Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в підготовче засідання також не з`явився, надавши до суду заяву, в якій визнав позов у повному обсязі та просив розглянути цивільну справу у його відсутність. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27 лютого 2020 року Кодимським районним відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої ввійшов жилий будинок та земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5122582600:02:002:0401, розташовані в [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок серії [NUMBER] , виданим 06 липня 2015 року, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕЕР №994269 від 06 липня 2015 року, індексний номер витягу 40114543. За час свого життя, а саме 12 липня 2013 року, [PERSON] , яка народилась [INFO] в с. Івашків Кодимського району Одеської області, склала заповіт, що посвідчений секретарем виконавчого комітету Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області Василик Наталією Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за №15, яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, і на що вона по закону буде мати право заповіла [PERSON] . З листа державного нотаріуса Кодимської районної державної нотаріальної контори Налдіної М.М. №68/01-16 від 06 лютого 2025 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилась та спадкоємці до нотаріальної контори не звертались. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1\~ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1\~ст.1269 ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] у шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини померлої [PERSON] до нотаріальної контори не подавав. Відповідно до ч.3\~ст.1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, право на спадщину належить спадкоємцю з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.\~\~ Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що правила ч.3\~ст.1272 ЦК України\~можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. В п.24\~Постанови № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"\~Пленум Верховного Суду України дав роз`яснення, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Обґрунтовуючи причину пропуску строку звернення до нотаріуса після смерті [PERSON] , позивач посилається на свою необізнаність з наявністю заповіту, складеного спадкодавцем на його ім`я, про що він не міг своєчасно дізнатись. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та померла [PERSON] не були близькими родичами, спілкувались зрідка, за життя спадкодавець не повідомляла позивача про складений на його ім`я заповіт, органи, які вчиняють нотаріальні дії, також не повідомили позивача про складений спадкодавцем на його ім`я заповіт. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту, складеного на його ім`я, є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, про що зазначено в постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №535/1145/17, від 25 березня 2020 року у справі №409/59/18 та від 21 вересня 2020 року у справі №130/2517/18. Крім цього, встановлений законом шестимісячний строк для подання зави про прийняття спадщини померлої [PERSON] розпочався 26 лютого 2020 року та закінчився 26 серпня 2020 року. Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року в Україні запроваджено карантин. Внаслідок карантинних обмежень було зупинено рух громадського транспорту, обмежувалось пересування громадян та вводилось ряд інших суттєвих обмежень. Листом Міністерства юстиції України від 17 березня 2020 року №1534/19.5/32-20 «Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину» було рекомендовано державним та приватним нотаріусам обмежити прийом громадян та вчиняти лише невідкладні нотаріальні дії. Таким чином, необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) створили позивачу об`єктивні перешкоди у тому, щоб своєчасно подати до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Запроваджений карантин, як об`єктивну перешкоду для подачі спадкоємцем до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, а відтак і як поважну причину для поновлення пропущеного строку, визнано Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду в постановах від 12 травня 2021 року, справа №766/12921/20-ц та від 20 вересня 2021 року, справа №206/3473/20, в яких суд касаційної інстанції вказав, що запроваджений карантин\~з метою запобігання поширенню на території України вірусу\~COVID-19 суттєво обмежив дії спадкоємця на вчасне подання заяви про прийняття спадщини. Крім цього, судом встановлено, що у складеному [PERSON] заповіті від 12 липня 2013 року, а також у правовстановлюючих документах на її спадкове майно, зокрема у свідоцтві про право власності на жилий будинок серії [NUMBER] , виданому 06 липня 2015 року, та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 5122582600:02:002:0401, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в [ADDRESS] (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕЕР №994269 від 06 липня 2015 року, індексний номер витягу 40114543) прізвище спадкодавця зазначено « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України вправі розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів. Згідно з роз`ясненнями, які є пунктах 2 та 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб. Пунктом 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Заявниками у справі про встановлення факту можуть бути, зокрема, спадкоємці померлої особи, котрі мають право на спадщину, проте не мають відповідних документів або у цих документах була допущена помилка, яку не можна виправити позасудовим шляхом. Як вбачається з роз`яснень, які є в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Судом встановлено, що у свідоцтві про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , виданому 27 лютого 2020 року Кодимським районним відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), її прізвище вказано « [PERSON] ». Таке ж прізвище померлої зазначено і в її паспорті громадянки України серії [NUMBER] , виданому 16 листопада 1995 року Кодимським РВ ГУМВС України в Одеській області, у довідці №1020 від 30 травня 2020 року про присвоєння їй ідентифікаційного номера та у Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №058908, виданому 29 березня 2004 року Кодимською райдержадміністрацією Одеської області. 12 липня 2013 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області Василик Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №15, відповідно до якого зробила таке розпорядження: «все майно, де б воно не знаходилось із чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде мені належати на день смерті і на, що я по закону буду мати право, заповідаю [PERSON] ». Зі змісту вказаного заповіту вбачається, що прізвище заповідача в ньому зазначено як « [PERSON] », ім`я « [PERSON] », по батькові « [PERSON] », дата народження [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання - [ADDRESS] . При цьому, у свідоцтві серії [NUMBER] від 06 липня 2015 року про право власності на жилий будинок [ADDRESS] , прізвище власника вказано « [PERSON] », ім`я « [PERSON] », по батькові « [PERSON] », реєстраційний номер облікової картки платника податків « [NUMBER] », паспорт «серія та номер [NUMBER] , виданий 16.11.1995, видавник: Кодимським РВ ГУ МВС України в Одеській області». Крім того, як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕЕР №994269 від 06 липня 2015 року, індексний номер витягу 40114543, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 5122582600:02:002:0401 з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», розташовану в [ADDRESS] , прізвище власника вказано « [PERSON] », ім`я - « [PERSON] », по батькові « [PERSON] », реєстраційний номер облікової картки платника податків « [NUMBER] », паспорт «серія та номер [NUMBER] , виданий 16.11.1995, видавник: Кодимським РВ ГУ МВС України в Одеській області». В той же час, у державному акті на право приватної власності на цю ж земельну ділянку кадастровий номер 5122582600:02:002:0401 серії ЯК №501029, виданому 12 травня 2010 року Кодимською райдержадміністрацією, прізвище, ім`я, по батькові власника вказано « [PERSON] ». Тобто, правовстановлюючі документи - свідоцтво серії [NUMBER] від 06 липня 2015 року про право власності на жилий будинок [ADDRESS] , Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕЕР №994269 від 06 липня 2015 року, індексний номер витягу 40114543 та сам заповіт від 12 липня 2013 року містять розбіжність у зазначенні прізвища [PERSON] , що помилково вказано як « [PERSON] » замість « [PERSON] ». При цьому, вказані в цих правовстановлюючих документах інші дані особи, зокрема - ім`я « [PERSON] », по батькові « [PERSON] », дата народження « [INFO] », реєстраційний номер облікової картки платника податків « [NUMBER] », паспорт «серія та номер [NUMBER] , виданий 16.11.1995, видавник: Кодимським РВ ГУ МВС України в Одеській області» та адреса місця проживання « [ADDRESS] », дають суду підстави вважати, що власником цих документів та вказаного в них майна є саме померла [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , документована за життя паспортом громадянина України серія [NUMBER] , виданим 16 листопада 1995 року Кодимським РВ ГУ МВС України в Одеській області», зареєстроване місце проживання - [ADDRESS] . Отже, заповіт від імені [PERSON] , посвідчений 12 липня 2013 року секретарем Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області Василик Н.М., зареєстрований в реєстрі за №15, складений та належить саме [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім цього, свідоцтво серії [NUMBER] від 06 липня 2015 року про право власності на жилий будинок [ADDRESS] , та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕЕР №994269 від 06 липня 2015 року, індексний номер витягу 40114543, належать саме [PERSON] , яка померла [INFO] . Враховуючи викладене, а також те, що заявник не має іншої можливості, крім в судовому порядку, встановити факт належності заповіту та цих правовстановлюючих документів спадкодавцеві [PERSON] , суд вважає необхідне встановити в судовому порядку факт належності померлій [PERSON] заповіту та зазначених правовстановлюючих документів на майно. Крім того, розбіжності щодо прізвища спадкодавця в свідоцтві про смерть, в заповіті та у правовстановлюючих документах, на переконання суду, не можу бути підставою для відмови у задоволенні заяви. Хоча заповіт та певні правовстановлюючі документи містить технічні помилки у написанні прізвища спадкодавця (власника майна), але вказаним правочином було оформлено дійсне волевиявлення спадкодавця на розпорядження належним йому майном на випадок його смерті у присутності уповноваженої на вчинення відповідних нотаріальних дій особи, яка засвідчила заповіт, та при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання, секретар сільської ради в приміщенні сільської ради встановила особу заповідача, перевірила його дієздатність, роз`яснила заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦК України та посвідчила особистий підпис на заповіті. При складанні та посвідченні заповіту дотримано таємницю заповіту відповідно до статті 1255 ЦК України. Наявність технічних помилок не спростовує волевиявлення заповідача та не свідчать про порушення вимог щодо форми і порядку посвідчення заповіту. Крім того, наявність допущеної помилки у написанні прізвища власника майна у правовстановлюючих документах, за вищевказаних встановлених судом обставин, не може порушувати спадкові права позивача. При вирішенні цивільно-правового спору суд враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004у справі №1-33/2004. Стаття 17 Закону України "Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини"\~передбачає, що суди застосовують при розгляді справи\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Ільхан проти Туреччини" від 27 червня 2000 року зазначив, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вказане, в сукупності з тим, що ніхто крім позивача на спадщину не претендує, вона до цього часу ніким не прийнята, відумерлою у встановленому законом порядку не визнана, представник відповідача не заперечує проти задоволення позову, що з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та положень\~ст.263 ЦПК України\~дає підстави суду дійти висновку, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини і йому слід визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved