Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

14.11.2024 представник [PERSON] в інтересах [PERSON] , який поживає в [ADDRESS] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , в якому просить шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14 травня 2016 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №504, розірвати; визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] .. Мотивує це тим, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, від шлюбу мають дочку - [PERSON] , [INFO] .. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося та припинено. Вже більше року вони проживають окремо. Відповідачка не тільки не цікавиться життям позивача, а й навіть не цікавиться життям та здоров`ям доньки, яка залишилася проживати із позивачем. За цей час було втрачено кохання, взаєморозуміння, підтримку та довіру одне до одного. Подальше спільне життя та збереження шлюбе неможливе. Ухвалою суду від 30.12.2024 року виключено з числа третіх осіб - Службу у справах дітей Житомирської обласної державної адміністрації та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Службу (управління) у справах дітей Житомирської міської ради. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Позивач також пояснив, що дружина поїхала за кордон, із -за цього виник конфлікт. Відповідачка від першого шлюбу має сина, який проживає із своїм батьком в смт. Кварцитне. Представник позивача пояснив, що подружнє життя сторін не склалося. Дитина проживає із батьком. Також звернулися до суду із позовом до відповідачки про стягнення аліментів. Представник третьої особи пояснив, що на засідання комісії викликалася відповідачка, але на повідомлення не відреагувала. Вважають за доцільне визначити місце проживання дитини із батьком. Відповідачка надала заяву про розгляд справи без її участі. Проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання їхньої дитини [PERSON] разом із батьком не заперечує. Донька дійсно проживає із батьком, бо вона проживає за кордоном та планує там своє життя, як постійне місце проживання. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14 травня 2016 року серії [NUMBER] . Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За нормами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Отже, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом подальших заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вказана сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати. Щодо визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Статтею 141 СК України передбачено, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно із ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. Місце проживання неповнолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України можна зробити висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Як видно із матеріалів справи, та не заперечується відповідачкою, малолітня [PERSON] проживає разом із позивачем в [ADDRESS] . Батько створив всі необхідні умови для виховання та проживання дочки, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 16.01.2025 року. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування №124 від 05.02.2025 року, останній вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Судом була заслухана також думка [PERSON] , яка вказала, що проживає з батьком в м. Житомир. Навчається в другому класі. Мати поїхала за кордон. Хоче жити з батьком. З матір`ю періодично спілкується. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. З огляду на наведені обставини, ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, проживання малолітньої дитини на даний час із батьком, який піклується про її навчання та виховання, відсутність обставин, які б свідчили, що таке бажання дитини суперечить її інтересам, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення умов, необхідних для повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку малолітньої дитини, слід визначити її місце проживання із батьком.

Outcome: approved