Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Новицька Оксана Валеріївна, про визнання права на обов`язкову частку в спадщині. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина на спадкове майно до складу якого входять: земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва під кадастровими номерами: 5325482600:00:005:008 та 5325482600:00:005:007, які знаходяться на території Новокочубеївської сільської ради, Чутівського району, Полтавської області. За своє життя мати склала заповіт, який був посвідчений секретарем Новокочубеївської сільської ради, Чутівського району, Полтавської області 16.01.2018 року та зареєстрований в реєстрі за №5, відповідно до якого все своє майно заповідала [PERSON] . У встановлений законом термін позивач, як спадкоємець першої черги та як спадкоємець, який має право на обов`язкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України, подала до приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Новицької О.В., заяву про прийняття спадщини після смерті матері, але постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що вона не має права на обов`язкову частку у спадщині на майно померлої матері [PERSON] . Тому позивач просить визнати за ним право на обов`язкову частку у спадковому майні померлої [INFO] [PERSON] в розмірі частки від усього спадкового майна. Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 20.11.2024 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 15.01.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивача, адвокат Павлюк І.О. наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Третя особа приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Новицька О.В. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін та представника позивача, з`ясувавши обставини та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.4 ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. За змістом ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як регламентує ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00016201760 від 15.01.2016 року, [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.12-13). Відповідно до довідки управління обслуговування громадян Головного управління в Полтавській області Пенсійного фонду України №2452 від 03.10.2024 року, [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , станом на 03.10.2024 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.14). Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] є пенсіонером за віком (а.с.9). Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 29.10.2024, [PERSON] належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер: 5325482600:00:005:0088, площею 3.7337 га та кадастровий номер: 5325482600:00:005:0087, площею 3.73 га, які знаходяться на території Новокочубеївської сільської ради, Чутівського району, Полтавської області (а.с.19-22). За змістом ч.1 ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як наголошує ч.1-2 ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до ч.1-2 ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Як встановлено судом, [PERSON] 16.01.2018 року склала заповіт, в якому вона на випадок її смерті зробила таке розпорядження: усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право заповідає [PERSON] , [INFO] , відповідачу по справі. В тексті заповіту міститься рукописний запис заповідача: цей заповіт прочитано мною вголос, та підписано власноручно. Даний заповіт був посвідчений 16.01.2018 року секретарем Новокочубеївської сільської ради, Чутівського району, Полтавської області Сакун Т.С. та зареєстрований в реєстрі за №5 (а.с.45). Крім того, даний документ містить інформацію безпосередньо секретаря Новокочубеївської сільської ради, Чутівського району, Полтавської області Сакун Т.С.: заповіт записаний мною, [PERSON] , зі слів [PERSON] , заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] , власноручно підписаний нею у моїй присутності об 11 год. 00 хв., особу її встановлено, дієздатність перевірено. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). У відповідності до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.1, ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина на її майно, яке на день смерті перебувало у неї на праві власності. Як вказує ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Новицької О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Новицької О.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії №201/02-31 від 22.10.2024 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що вона не має права на обов`язкову частку у спадщині на майно померлої, згідно ст. 1241 ЦК України та не є спадкоємцем згідно заповіту (а.с.7-8). За приписами ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Як роз`яснено у п. 19 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. У Постанові Верховного Суду від 1.08.2019 року по цивільній справі №510/350/16 вказано, що право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто, право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене ст.1241 ЦК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. За змістом рішення Конституційного суду України від 11.02.2014 року №1-рп/2014 встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності. Констатуючи описані норми права, суд приходить до висновку, що вказаним рішенням Конституційного суду України від 11.02.2014 року №1-рп/2014 встановлено єдиний критерій визначення повнолітнього непрацездатної особи в межах диспозиції ч.1, ст.1241 ЦК України - це медичний критерій непрацездатності фізичної особи, при цьому така особа (особи) повинні набути статусу інваліда у встановленому законом порядку. Окрім того, Верховний Суд у своїй постанові від 24 червня 2020 року , справа №542/1526/17 наголосив, що «…отримання особою пенсії на пільгових умовах не свідчить про її непрацездатність, а тому в особи, яка на момент відкриття спадщини не досягла встановленого чинним законодавством пенсійного віку, але яка має право на отримання пенсії на пільгових умовах, право на обов`язкову частку в спадщині не виникає.» У своїй позовній заяві позивач [PERSON] просить визнати за нею право на обов`язкову частку у спадковому майні, померлої [INFO] своєї матері [PERSON] , як така, що набула право на пенсію за віком з 2017 року, як мати інваліда з дитинства, яка виховала інваліда та досягла віку 50 років і мала необхідний стаж роботи для призначення цієї пенсії. У зв`язку з чим отримала пенсійне посвідчення, що мало місце на момент відкриття спадщини ( [INFO] ). Оцінюючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки позивач [PERSON] не визнана інвалідом будь-якої групи у встановленому законом порядку та не досягла пенсійного віку на момент відкриття спадщини, вона не набула права на обов`язкову частку у спадковому майні, померлої [INFO] своєї матері [PERSON] на підставі ч.1, ст.1241 ЦК України. За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити. Згідно ст.ст.133, 141 ЦПК України суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь судових витрат.

Outcome: dismissed