Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

До суду із позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № Z62.19739.005499198 від 18 липня 2019 року в розмірі 20256,99 грн. станом на 19.12.2023 року, витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. та судові витрати у розмірі 3028 грн. В обґрунтування позову посилається, що 19.12.2023 р. АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023, за умовами якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Оптіма Факторинг», а ТОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується надати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників. 22.12.2023 ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 22/12-2023, за умовами якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги згідно з реєстром боржників, зокрема за кредитним договором № Z62.19739.005499198 від 18 липня 2019 року. За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 22.12.2023 р. відповідно до договору факторингу № 22/12-2023 перейшло право за кредитним договором № Z62.19739.005499198 від 18 липня 2019 року до [PERSON] . Оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, станом на 19.12.2023 р. виникла заборгованість за договором загальному розмірі 20256,99 грн. Представник позивача повідомлений у встановленому законом порядку про час, дату та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, проте в позові вказав, що просять суд розглянути справу у їх відсутність та задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково, а саме в розмірі тіла кредиту та судового збору пропорційно до задоволених вимог, надала відповідний відзив. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 18 липня 2019 року Пат «Ідея Банк» та [PERSON] уклали договір кредиту та страхування № Z62.19739.005499198 , на виконання умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 17711 грн., строком до 18.07.2020 року, процентна ставка за користування коштами становить 15 % річних від залишкової суми кредиту. Банк свої зобов`язання за Договором кредиту виконав в повному обсязі надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі 17711 грн. в строки визначені умовами договору. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. 19.12.2023 року АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» уклали договір факторингу № 19/12-2023, за умовами п. 2.1 якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Оптіма Факторинг», а ТОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в друкованому реєстрі боржників (додаток № 2), що підписується сторонами в день укладення цього договору, та в реєстрі боржників в електронному вигляді, (додаток № 1), що надсилається разом з актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді (додаток № 3) клієнтом фактору. Згідно з друкованим реєстром боржників № 2 від 19.12.2023 р. ТОВ «Оптіма Факторинг», зокрема набув права вимоги за кредитним договором № Z62.19739.005499198 від 18.07.2019 р. до [PERSON] 22.12.2023 р. ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» уклали договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до п. 2.1, 2.2 якого ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги в розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «Оптіма Факторинг» та визначені в реєстрі боржників, (додаток № 2), що підписується сторонами в день укладення цього договору, та в реєстрі боржників в електронному вигляді, (додаток № 1), що надсилається разом з актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді (додаток № 3) клієнтом фактору. Згідно з друкованим реєстром боржників № 2 від 22.12.2023 р. ТОВ«ФК «Профіт Капітал», зокрема набув права вимоги за кредитним договором № Z62.19739.005499198 від 18.07.2019 р. до [PERSON] . За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 22.12.2023 р. відповідно до договору факторингу № 22/12-2023 перейшли права вимоги за кредитним договором № Z62.19739.005499198 від 18.07.2019 р. до [PERSON] . Своїх зобов`язань за договором кредиту відповідач не виконує, в зв`язку з чим станом на 19.12.2023 р. заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 20256,99 грн. а саме: заборгованість за основним боргом - 5226,02 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 4744,18 грн, заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту 10286,79 грн. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Доказів того, що відповідач виконав належним чином зобов`язання за кредитним договором № Z62.19739.005499198 від 18.07.2019 р., своєчасно надавав банку грошові кошти для погашення заборгованості відповідно до умов договорів, суду не надано, а також не надано спростування наданого позивачем розрахунку стосовно суми боргу за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. Щодо вимог про стягнення комісії, суд зазначає наступне. Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10.06.2017 р. набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до чч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у п. 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Пунктом 4.2 договору встановлено, що за обслуговування кредиту банком, за цим Договором позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. При цьому, з графіку платежів, який відображений у п. 5 додатку № 1 до договору кредиту та страхування № Z62.19739.005499198 від 18.07.2019 р. вбачається, що окрім сум погашення кредиту та відсотків за користування кредитом містяться суми плати за обслуговування кредиту. Тобто з вказаних умов договору вбачається, що банком встановлено комісію за обслуговування кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням вимог ст. ст. 549 - 552, 1046, 1048, 1050 ЦК України, можна зробити висновок, що наслідками укладення кредитного договору є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. Враховуючи вищезазначене, вимога позивача про стягнення заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту у розмірі 10286,79 грн є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене, позовна заява підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Позов задоволено на 49,2 % (9970,2 грн. х 100% / 20256,99 грн.). Відповідно до ст.141 ч.1 ЦПК України , враховуючи, що позов задоволено на 49,2%, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1489 гривень 78 копійок (3028 х 49,2/100). Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Згідно до ст.133 ч.3 п.1 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем до суду надані докази понесених стороною позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою наданою адвокатським об`єднанням «Правовий Діалог» у сумі 7000 гривень. Зокрема, суду надано: Договір № 28092021-1 про надання правової допомоги від 28.09.2021 року, Додаткова угода № 11 до Договору № 28092021-1 про надання правової допомоги від 23.05.2024 року, акт № 19 прийому-передачі реєстру боржників за Договором № 28092021-1 про надання правової допомоги від 28.09.2021 року, акт № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 12.06.2024 року, платіжна інструкція № 760 від 13.06.2024 року. Проаналізувавши зроблений адвокатом розрахунок, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, враховуючи обсяг складених адвокатом в рамках даної справи документів, час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, її складності, усталеної судової практики з розгляду справ цієї категорії, а також критеріїв реальності адвокатських послуг, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування відповідачем витрат на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог та їх розмір має складати 2000 грн., що відповідає вимогам ст.141 ч.ч.2, 3 ЦПК України.

Outcome: partial