Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

23 липня 2024 року [PERSON] звернулась до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинити певні дії. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що вона 22 серпня 2022 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та вони спільно проживають за адресою: [ADDRESS] . Вказане житло - це колишня кімната в гуртожитку, право на зайняття якої було надане її чоловіку [PERSON] з сім`єю на підставі ордерів на житлову площу Житомирського заводу «Хімволокно» ЖЗХВ № 539 та ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» № 2922 від 17 червня 2003 року. На час отримання житла сім`я [PERSON] складалась з дружини [PERSON] , [INFO], та доньки [PERSON] , [INFO]. Пізніше у цій квартирі було зареєстроване також місце проживання сина [PERSON] - [PERSON] , [INFO]. У 2022 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 15 квітня 2024 року [PERSON] та [PERSON] визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позивач зазначає, що вона фактично постійно проживає у спірній квартирі з 01 вересня 2019 року, тобто задовго до офіційної реєстрації шлюбу з [PERSON] . На той час [PERSON] ще перебував у шлюбі з [PERSON] , однак остання покинула житло в 2019 році та не заперечувала щодо її вселення. Також позивач додає, що вона 29 травня 2024 року за згодою чоловіка звернулась до Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради із заявою про реєстрацію свого місця проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] . Однак, у реєстрації місця проживання їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю згоди законного представника (матері) неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO]. Таку згоду колишня дружина [PERSON] відмовилась надати з мотивів особистої неприязні до неї та до [PERSON] . Наведене зумовлює необхідність звернення до суду з цим позовом. Покликаючись на статті 61, 64, 65 ЖК УРСР, а також пункт 3, пункт 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ № 207 від 02 березня 2016 року, позивач просить: визнати за [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] та зобов`язати Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради зареєструвати місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Корольовського районного суду міста Житомира від 26 липня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 06 серпня 2024 року на адресу суду від представника відповідача Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, представник відповідача зазначає, що квартира [ADDRESS] на реєстрацію місця проживання в такій квартирі мають лише ті особи, які зазначені в ордері, протягом 30 днів. В іншому разі реєстрація місця проживання (перебування) особи в неприватизованому житлі здійснюється за згодою наймача та членів його сім`ї. За наявною в Управлінні інформацією за адресою: [ADDRESS] зареєстровано місце проживання двох осіб - [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO]. Таким чином, для реєстрації місця проживання позивача за вищевказаною адресою необхідна згода всіх зареєстрованих осіб, а саме: [PERSON] та законних представників (батька та матері) неповнолітнього [PERSON] , тобто [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до п. 3 ст. 12 та п. 3 ст. 9 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», п.п. п. 87 та п.п. 5 п. 35 Постанови КМУ № 265 від 07 лютого 2022 року, п. 2 ст. 32 та п. 1 ст. 242 ЦК України позивачу [PERSON] було відмовлено в реєстрації місця проживання в зв`язку з відсутністю згоди законного представника (матері) неповнолітнього [PERSON] , [INFO]. Представник відповідача також додає, що таке рішення було прийняте у відповідності до чинного законодавства та в межах наданих повноважень. На підставі наведеного представникУправління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради просить в задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 11 вересня 2024 року до участі в цій справі залучено співвідповідачів - [PERSON] та [PERSON] як законних представників неповнолітнього [PERSON] , [INFO]. Також ухвалою суду від 11 вересня 2024 року до участі у справі залучено АТ «Житомирській завод хімічного волокна» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Ухвалою суду від 13 листопада 2024 року до участі у справі залучено Житомирську міську раду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Ухвалою суду від 26 листопада 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Демчик Н. О. в судове засідання не з`явилась, заявою від 17 лютого 2025 року просить розгляд справи здійснювати без її участі, позов підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Співвідповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Суд ураховує, що 14 жовтня 2024 року до суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи без його участі. У вказаній заяві відповідач [PERSON] також зазначає, що він позов визнає в повному обсязі. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Установлено, що останнє відоме місце реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , дата зняття з реєстрації - 22 травня 2024 року. Таким чином, [PERSON] викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає вимогам ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Крім того, суд вживав заходів для повідомлення відповідача [PERSON] шляхом направлення їй судової повістки та матеріалів позову за останнім відомим зареєстрованим її місцем проживання. На підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України [PERSON] вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, а тому суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності співвідповідача [PERSON] . Представник третьої особи АТ «Житомирський завод хімічного волокна» в судове засідання не з`явився. Установлено, що місцезнаходження АТ «Житомирський завод хімічного волокна» зареєстровано за адресою: місто Житомир, вулиця Промислова, будинок 1/154, що підтверджено відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Саме на вказану адресу судом було надіслано судові повістки та матеріали позову, що відповідає вимогам п. 1 ч. 7 ст. 128 ЦРПК України, однак вказані відправлення було повернуто на адресу суду неврученими адресату з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Таким чином, на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України третя особа вважається такою, що повідомлена про розгляд справи належним чином. Представник третьої особи Житомирської міської ради в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Суд ураховує, що 25 листопада 2024 року від представника Житомирської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. У цьому клопотанні представник третьої особи заперечує заявлені позовні вимоги та просить відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що 22 січня 2008 року [PERSON] разом з сім`єю Житомирським заводом «Хімволокно» видано ордер № 2922 на право вселення до кімнати [ADDRESS] . У вказаному ордері зазначені особи, які входять до складу сім`ї [PERSON] : дружина [PERSON] , [INFO], та дочка [PERSON] , [INFO] (а. с. 5). Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 15 квітня 2024 року (справа № 296/7271/23) визнано [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Рішення суду набрало законної сили 16 травня 2024 року (а. с. 6-7). Ухвалюючи рішення у вищевказаній справі, суд встановив такі обставини: 1) кімната [ADDRESS] з дозволу наймодавця перейменована на квартиру [ADDRESS] ; 2) 23 червня 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано; 3) 29 березня 2022 року [PERSON] зареєструвала шлюб зі [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а. с. 6-7). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також суд установив, що 27 серпня 2022 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Наведене підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , видане 27 серпня 2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а. с. 11). 29 травня 2024 року [PERSON] звернулась до Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради з письмовою заявою про реєстрацію місця проживання (перебування). У вказаній заяві [PERSON] просила зареєструвати її місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а. с. 22-23). Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради 19 травня 2024 року позивачу відмовлено у реєстрації місця проживання (перебування) у зв`язку з відсутністю згоди законного представника (матері) неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Суд установив, що квартира [ADDRESS] неприватизована та перебуває на балансі Житомирської міської ради. У цій квартирі зареєстровано місце проживання двох осіб: [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] , [INFO]. Згідно з актом ОСББ «Польовий 7» № 44 від 06 червня 2024 року [PERSON] не зареєстрована, однак фактично проживає за адресою: [ADDRESS] з 01 вересня 2019 року (а. с. 24). Стаття 47 Конституції України встановлює, що кожен має право на житло. Правове забезпечення цих конституційних приписів здійснюється відповідно до житлового та цивільного законодавства. Зокрема, згідно із ст. 2 ЖК України, завданнями житлового законодавства України є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією України права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер (ч. 2 ст. 61 ЖК УРСР). До відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також норми Цивільного кодексу України (ст. 62 ЖК УРСР). Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР). За приписами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно (ч. 1 ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку членом сім`ї наймача, яким, в розумінні ч.2 ст.64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. Такі висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2020 року у справі №205/6201/17, від 18 травня 2022 року у справі №463/2277/20-ц, від 23 вересня 2022 року у справі №289/847/21. Механізм реєстрації місця проживання регулюється Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»(ст.9) та Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ від 07.02.2022 № 265 (п.35), зокрема документами, що підтверджують право на проживання в житлі є свідоцтво про право власності, ордер, договір оренди (найму, піднайму), договір найму житла у гуртожитку (для студентів), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші підтверджуючі документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, наймача та членів його сім`ї, уповноваженої особи житла (зазначені документи та згода не вимагаються під час реєстрації місця проживання (перебування) малолітніх та неповнолітніх дітей за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або законних представників (представників), або одного з них. Суд ураховує, що позивач [PERSON] є дружиною основного квартиронаймача [PERSON] , тобто є членом його сім`ї. Матеріали справи містять документальне підтвердження того, що [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2019 року. Наведене дає підстави для висновку, що позивач як член сім`ї наймача на законних підставах вселилась до житла та впродовж тривалого часу проживає за адресою: [ADDRESS] . Фактично відмова Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради в реєстрації місця проживання позивача зумовлена відсутністю на це згоди матері неповнолітнього [PERSON] , який має зареєстроване місце проживання за вказаною адресою. Суд вважає доцільним дослідити баланс інтересів сторін спору у цілому. Так, згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Правова позиція ЄСПЛ відповідно до п.1 ст.8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року). У спірних правовідносинах позивач позбавлена в позасудовому порядку можливості зареєструвати своє місце проживання у житлі, в якому проживає на законних підставах, внаслідок відсутності на це згоди матері неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] , яка на підставі рішення суду визнана такою, що втратила право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Реєстрація місця проживання позивача у вказаній квартирі може вплинути на обсяг прав та обов`язків неповнолітнього [PERSON] , адже така квартира наразі не приватизована. При цьому, інтереси неповнолітнього [PERSON] має право представляти і його батько - [PERSON] , який надав згоду на реєстрацію місця проживання позивача та визнав вимоги позову. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, відзиву на позовну заяву не подала. Суд звертає увагу, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, не оспорює законність рішення Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради, однак просить захистити її право на користування житлом, в якому вона проживає впродовж тривалого часу. З наведених мотивів суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання за [PERSON] права користування квартироюза адресою: [ADDRESS] . Щодо вимог позову про зобов`язання Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради зареєструвати місце проживання суд зазначає таке. Відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлення порядку надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг регулюються Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05 листопада 2021 року, який набув чинності з 01 грудня 2021 року. За приписами ч. 2 ст. 4 цього Закону порядок декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання, скасування декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), форми декларацій (заяв), що подаються для декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування), а також порядок ведення реєстру територіальної громади, надання та передачі інформації з та до такого реєстру визначаються Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265 затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування) (далі по тексту рішення - Порядок). Цей Порядок визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів. Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» до заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи додаються документи, що підтверджують право на проживання (перебування) в житлі, адреса якого реєструється для проживання (перебування) (відомості про житло (документи), що підтверджують право власності на житло, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житла, визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, визначені Кабінетом Міністрів України). В силу вимог даного Закону та Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) підставою для реєстрації особи за відповідною адресою місця проживання є, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання за особою права користування житлом. З наведеного слідує, що задоволення судом вимоги про визнання за [PERSON] права користування житлом дає позивачці можливість звернутись до Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради вже на підставі наявного судового рішення для реєстрації її місця проживання за адресою: [ADDRESS] . А тому, вимога про зобов`язання Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради вчинити відповідну дію - зареєструвати місце проживання є передчасною та необґрунтованою, в зв`язку з чим до задоволення не підлягає. Такі висновки суду відповідають правовим позиціям Верховного Суду, висловленим у рішеннях за результатами розгляду подібних правовідносин, зокрема правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду від 26 січня 2024 року (справа №161/5576/23). Підсумовуючи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial