Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача за первісним позовом ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» в особі представника - адвоката Столітнього М.М. через підсистему «Електронний суд» звернувся з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в розмірі 75 427,65 гривень, з яких: сума кредиту - 15 500,00 гривень, сума процентів за користування кредитом - 42 257,65 гривень, нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів - 17 670,00 гривень. Також просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму сплаченого судового збору - 2147,20 гривень, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 гривень. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилався, що 13.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою ІТС ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір №55361741 про надання споживчого кредиту. Зазначив, що Договір було укладено за допомогою електронного підпису відповідача одноразовим ідентифікатором «C520974», та відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №19-ОД від 05.01.2022 та розміщених на сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно з умовами Кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) становить 15 500,00 грн, строк кредиту - 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту (08.02.2023) вказується в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. Посилався, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 15 500,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Посилався, що, укладаючи Кредитний договір, сторони погодили нарахування процентів на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; знижена процентна ставка 0,020 % в день та застосовується за таких умов: якщо споживач до 15.03.2022 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Зазначив, що 18.03.2022 відповідач [PERSON] здійснив платіж оплати процентів на рахунок кредитора в розмірі 37,01 грн. У зв`язку з введенням воєнного стану та з метою врегулювання кредитних правовідносин з клієнтами, а також зменшення їх фінансового навантаження, ТОВ «Авентус Україна» було прийнято рішення про призупинення нарахування процентів та надання кредитних канікул за користування кредитними коштами в період з 25.02.2022 по 30.04.2022 за всіма кредитними договорами. У період з 01.05.2022 по 14.09.2022 було здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою. Зазначив, що позивачем нараховано проценти за 60 календарних днів (15.09.2022 - 13.11.2022) в межах строку договору відповідно до такого: 15500 грн * 1,99% = 294,5 грн * 60 календарних днів = 17670 грн. Посилався, що 29 травня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено Договір факторингу №29-05/2023-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту MARTIN20141701@GMAIL.COM, зазначену при укладенні Кредитного договору, відповідного повідомлення. Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного Договору факторингу №29-05/2023-Ф від 29.05.2023 перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у розмірі 57 757,65 грн. Посилався, що станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по Кредитному договору перед позивачем не сплачена і становить 15 500,00 грн - тіло кредиту та 42 257,65 грн - нараховані проценти, 17 670,00 грн - нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів, всього сума заборгованості становить 75 427,65 грн. Короткий зміст позовних вимог за зустрічним позовом та доводів позивача за зустрічним позовом [PERSON] 07 березня 2024 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «Авентус Україна», в якому просить встановити нікчемність договору споживчого кредиту №5536174 від 13.02.2022, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, передбачені ст. 216 ЦК України. В обґрунтування позовних вимог позивач за зустрічним позовом [PERSON] посилався, що договір №5536174 про надання споживчого кредиту від 13.02.2022, в якому зазначено, що він укладений між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , є нікчемним, тобто недійсним через невідповідність його вимогам закону і таким, що не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю, оскільки він не підписаний кредитодавцем, тобто не відповідає вимогам закону, що пред`являються до форми договору споживчого кредиту, укладеного у вигляді електронного документі. Зазначив, умови договору про надання споживчого кредиту від 13.02.2022 регламентуються ЗУ «Про споживче кредитування». Зі змісту п. 3.10.1 Договору від 13.02.2022 убачається, що він створений у вигляді електронного документа, і копії з цього електронного документа споживач вправі отримати у паперовому вигляді. Таким чином, письмова форма договору від 13.02.2022 про споживчий кредит, створеного у вигляді електронного документа, повинна відповідати Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронну комерцію». Посилався, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, яка діяла на час укладення оспорюваного договору) якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину. Згідно з п. 9.6 Договору від 13.02.2022 цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони Товариства електронним підписом, в Особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Електронний підпис Товариства створюється на Договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим Сторонами в укладеному Договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Проте відповідно до Преамбули до Закону України «Про електронний цифровий підпис», дія останнього не поширюється на відносини, що виникають під час використання інших видів електронного підпису, в тому числі переведеного у цифрову форму зображення власноручного підпису. Таким чином, з урахуванням положення п. 9.6 Договору, Закон України «Про електронний цифровий підпис» не регулює правовідносини щодо форми оспорюваного договору. Між тим, Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», на дотримання вимог якого під час укладення договору споживчого кредитування вказує п. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», встановлені вимоги, яким повинен відповідати електронний підпис. Так, відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України "Про електронні довірчі послуги". Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Про використання під час укладення договорі споживчого кредитування на договірних засадах інших видів підписів, відмінних від удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, йдеться і в інших законодавчих актах. Посилався, що всупереч твердженням, що містяться в пункті 9.6. оспорюваного договору від 13.02.2022, а також на порушення вказаних норм, зразок підпису кредитора він не отримував, не погоджував його і не укладав із фінансовою установою будь-якого окремого договору щодо узгодження між сторонами питання щодо використання того аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів, який відображено у договорі з боку кредитодавця. З цих підстав договір від 13.02.2024 є нікчемним, оскільки він не підписаний в тому порядку, який передбачений для договорів, укладення яких здійснюється дистанційно в електронному вигляді. Крім того, зазначив, що станом на день укладення Договору про споживчий кредит - 13.02.2022, ТОВ «Авентус Україна» було зобов`язано укладати договори споживчого кредиту в електронному вигляді з урахуванням вимог Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженим Постановою НБУ від 03.11.2021 №113. Згідно з п. 15 зазначеного Порядку договір, що укладається у вигляді електронного документа, підписується сторонами в порядку, визначеному законодавством України. Примірник такого договору споживача повинен містити кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу та/або кваліфіковану електронну печатку кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу, накладену уповноваженим працівником кредитодавця. При цьому згідно з п.п. 4,6 п. 2 Положення примірник договору - оригінальний примірник договору для кожної сторони договору; уповноважений працівник кредитодавця - працівник кредитодавця, до повноважень якого згідно з внутрішніми положеннями кредитодавця віднесено підписання зі споживачами договорів та інших документів від імені кредитодавця. Посилався, що оспорюваний договір за допомогою кваліфікованого електронного підпису не підписаний, а зроблено це шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства (п. 9.6 Договору), а заявник у позовній заяві не довів, що на виконання вимог закону, оригінальний примірник договору від 13.02.2022 з кваліфікованим підписом уповноваженої кредитодавцем особи був направлений йому. З огляду на викладене, як на це посилається позивач за зустрічним позовом, договір від 13.02.2022 з боку кредитодавця не підписаний у встановленому для подібного виду правочинів законом порядку, тобто цей договір не укладений у письмовій формі та є нікчемним. Аргументи учасників справи Відповідач за первісним позовом [PERSON] процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» не скористався. 22 травня 2024 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Авентус Україна» за зустрічним позовом [PERSON] до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» про визнання нікчемним кредитного договору через підсистему «Електронний суд» надійшли пояснення на зустрічний позов [PERSON] , в яких представник третьої особи зазначив, що позовні вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] є такими, що не підлягають задоволенню, як такі, що не відповідають нормам матеріального права. В обґрунтування обраної позиції посилався, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] є клієнтом Товариства з 10.10.2021 та до Кредитного договору від 13.02.2022 уклав ще один кредитний договір, належним чином виконавши всі зобов`язання за ним. Отже, Клієнт був повністю ознайомлений з умовами кредитування в Товаристві та порядком укладення (підписання) Кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що не потребує окремих спеціальних знань. Посилався, що якби Клієнта не влаштовували б умови кредитування, а також якби Клієнт вважав, що укладення кредитних договорів в Товаристві суперечать вимогам чинного законодавства, він би не вступав з Товариством двічі в кредитні правовідносини. Звертав увагу, що навіть якщо припустити, що [PERSON] вважав, що Кредитний договір начебто не був підписаний, його не влаштовували б умови кредитування, то він не був позбавлений можливості скористатися своїм правом, визначеним ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», і, відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання Кредитного договору та повернути кошти Товариству. Проте позивач такого не вчинив, а натомість на підтвердження визнання укладення/підписання електронного Кредитного договору здійснив платіж в рахунок погашення заборгованості. Крім того, позивач лише через два роки вирішив звернутися до суду та оскаржити порядок підписання Кредитного договору. Зазначив, що між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» було укладено Договір №5536174 про надання споживчого кредиту, на виконання вимог якого ТОВ «Авентус Україна» 13.02.2022 здійснив переказ коштів, шляхом перерахування на банківську картку Клієнта № [NUMBER] , яку було вказано особисто Клієнтом в заяві на отримання Кредиту та яка належить Клієнту, платіжним провайдером ТОВ ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» (EasyPay). Посилався, що, враховуючи вимоги Закону України «Про електронну комерцію», укладення Кредитного договору з Клієнтом відбулося в електронній формі за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується через вебсайт. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає порядок підписання електронного правочину, відповідно до якого, моментом підписання електронного правочину є використання аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, враховуючи вимоги ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», сторони узгодили зразки аналогу власноручного підпису Директора Товариства та відбитки печатки Товариства у Договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів шляхом прийняття Позивачем умов Публічної пропозиції на укладення Договору. Звертав увагу, що позивачем було підтверджено для Товариства, що він ознайомлений з Правилами, Публічною пропозицією, натискаючи відповідну клавішу в ІКС Товариства при заповненні реєстраційної форми/заявки на оформлення кредиту. Позичальник підтвердив, що ознайомлений зі змістом Правил, Публічної пропозиції на використання аналогів підписів, приймає їх в повному обсязі та надає згоду на обробку персональних даних та доступ до своє кредитної історії і цим самим прийняв (акцептував) вказану Публічну пропозицію. З огляду на викладене, з позивачем було узгоджено зразки аналогу власноручного підпису Директора Товариства та відбитки печатки Товариства, у Договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів шляхом прийняття Позивачем умов Публічної пропозиції на укладення Договору. 28 травня 2025 року від відповідача за зустрічним позовом ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» в особі представника - адвоката Крюкової М.В. через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , в якому представник відповідача просить залишити без задоволення позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом. В обґрунтування обраної позиції посилалася, що кредитний договір укладений між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, нормативно-правове регулювання укладання електронного кредитного договору та процедура укладання електронного кредитного договору детально описана первісним позивачем у позовній заяві. Зазначила, що електронна форма договору прирівнюється до письмової, проте з певними особливостями щодо укладення таких договорів. Сторони вільні обрати форму правочину, в тому числі електронну. Тож електронний договір не може бути визнаний недійсним виключно через те, що він має електронну форму. Посилалася, що договір між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем за первісним позовом для електронного підпису, відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір. Посилалася, що переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору, здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання Кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Крім того, зазначила, що платіжна банківська картка містить захищені та притаманні лише конкретній особі обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. Надання Кредитору відомостей щодо захищеного номера банківської карти для здійснення переказу грошових коштів, які відомі лише відповідачу, свідчить що попередньо (до зарахування коштів), сторонами були узгоджені всі істотні умови договору, в тому числі і спосіб здійснення перерахування кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору. Зазначила, що платіжний провайдер ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» надав первісному кредитору ТОВ «Авентус Україна» послуги з переказу грошових коштів відповідно до умов Договору про організацію переказу платежів, укладеного між ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» та ТОВ «Авентус Україна». З огляду на викладене вище, кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб, обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № [NUMBER] . Посилалася, що факт укладення Кредитного договору та наявності права грошової вимоги у ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до [PERSON] за Кредитним договором беззаперечно доведено належними та допустимими доказами. 05 червня 2024 року від відповідача за зустрічним позовом [PERSON] в особі представника - адвоката Бакалкіна О.В. засобом поштового зв`язку надійшла відповідь на відзив, в якій представник [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги позивача за зустрічним позовом в повному обсязі з підстав, наведених у зустрічній позовній заяві та у відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву. В обґрунтування обраної позиції посилався, що обставини підписання договору зі сторони позичальника за допомогою підпису з одноразовим ідентифікатором та перерахування коштів у зустрічному позові не оспорюються. Зазначив, що при укладенні договору від 13.02.2022 зі сторони позичальника використовувався електронний підпис з одноразовим ідентифікатором, а з боку позикодавця - аналог власноручного підпису. Посилався, що твердження відповідача за зустрічним позовом та третьої особи про те, що для підписання (укладання) електронного договору сторони можуть використовувати будь-який з вищезазначених підписів, не відповідає як змісту ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», так і фактичним обставинам. Посилався, що станом на дату укладення договору №5536174 - 13.02.2022 вимоги до порядку підписання сторонами договору, що укладається у вигляді електронного документа, встановлювалися не тільки ЗУ «Про електронну комерцію» та ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а ще й іншими нормативно-правовими актами. Зазначив, що Постановою Правління Національного банку України від 03.11.2021 №113, затверджено Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику, саме вимогами цього положення обґрунтований зустрічний позов. Проте, всупереч твердженню представника третьої особи, як матеріали, додані до первинної позовної заяви, так і матеріали, додані представником третьої особи до пояснень, поданих в порядку ст.180 ЦПК України, не містять відомостей, які б підтвердили, що оспорюваний договір підписувався кваліфікованим електронним підписом. Відповідач за зустрічним позовом на обґрунтування тверджень про укладення оспорюваного договору з дотриманням вимог про його письмову форму посилається на свободу договору і що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, а підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. Відповідач вважає, що заперечення [PERSON] щодо відсутності факту укладення кредитного договору та власноручного підпису відповідача не заслуговують на увагу. Між тим, ці твердження є юридично нікчемними, оскільки свобода договору - це презумпція, яка має місце лише у тому разі, якщо умови договору, а також форма у якій він укладений, відповідають закону. Тобто свобода договору не є абсолютною і має свої обмеження, пов`язані із відповідністю правочину вимогам закону. Підставами зустрічного позову не є невідповідність саме умов договору вимогам закону, а також те, що позичальник не підписав договір зі свого боку - про це у зустрічному не йде взагалі. У зустрічному позові йдеться про непідписання у встановленому порядку договору саме позикодавцем, що тягне за собою недотримання письмової форми, і що у відзиві на зустрічний позов не спростовано. Зазначив, що використання аналога власноручного підпису лише за згодою сторін передбачено не тільки ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», а і іншими нормами, діючими на час укладення договору - ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також ч. 3 ст. 207 ЦК України. Посилався, що ні представник відповідача за зустрічним позовом, ні представник третьої особи в своїх поясненнях не довели, що між позичальником і позикодавцем склалися договірні відносини щодо використання останнім такого виду електронного підпису, як аналог власноручного підпису - відповідної згоди матеріали, долучені до первісного позову, а також пояснень третьої особи чи відзиву, не містять. Так, відповідач за зустрічним позовом взагалі не представив жодного документа на підтвердження існування письмової згоди на використання аналогу власноручного підпису, як не обґрунтував і письмово свої заперечення проти доводів зустрічного позову з цього приводу. Однак, представник третьої особи у поясненнях щодо цих доводів зустрічного позову зазначила, що позичальником [PERSON] було прийнято умови Публічної пропозиції ТОВ «Авентус» на укладення договору про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. На підтвердження цієї обставини представник третьої особи разом із поясненнями надала суду копію електронного доказу - Публічну пропозицію ТОВ «Авентус» на укладення договору про використання аналогу власноручного підпису, видаючи у поясненнях цей документ за такий, що ніби то був погоджений між сторонами у письмовому вигляді, і ознайомившись з яким [PERSON] надав згоду на використання ТОВ «Авентус» аналогу власноручного підпису. Між тим, аналіз змісту цього документу, та інших документів, наданих на підтвердження узгодження умов цієї Пропозиції, обумовлює висновок, що, навпаки, умови цієї угоди з позичальником не узгоджувалися і, відповідно, своєї згоди на використання аналогу власноручного підпису з боку товариства [PERSON] не надавав. Зазначив, що зміст Публічної пропозиції ТОВ «Авентус» на укладення договору про використання аналогу власноручного підпису не дає змогу впевнитися, що питання про те, у який спосіб буде підписуватися договір споживчого кредиту, узгоджувалося саме з [PERSON] і що взагалі текст з умовами цієї пропозиції був доведений товариством до відома позичальника. Серед інших документів, до пояснень з боку третьої особи долучений доказ, названий як «Скрін-шот з Інформаційно-комунікаційна система Товариства (щодо прийняття(акцептування) клієнтом Товариства Публічної пропозиції на укладення Договору та ознайомлення з Правилами надання коштів у позику». З цього документа, треба розуміти, повинно вбачатися, що він містить відомості про те, що [PERSON] погодився з умовами Публічної пропозиції, тобто виразив свою волю на надання згоди на використання товариством аналогу власноручного підпису. Проте, цей доказ, окрім пустих, не заповнених полів нічого не містить, що прямо підтверджує той факт, що згоди на використання ТОВ «Авентус» аналогу власноручного підпису при укладенні договору споживчого кредиту, [PERSON] не надавав. Тобто, згоди на підписання договору з боку ТОВ «Авентус» за допомогою аналога власноручного підпису позичальник не надавав, відтак письмова форма договору дотримана не була, що тягне його нікчемність. Рух справи Комінтернівський районний суд м. Харкова ухвалою від 03 січня 2024 року цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передав за підсудністю на розгляд Московського районного суду м.Харкова. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2024 справа №641/8420/23 розподілена в провадження судді Семенової Я.Ю. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 26 січня 2024 року прийняв до провадження цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 29 квітня 2024 року задовольнив заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» адвоката Столітнього М.М. про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Забезпечив участь представника позивача у судовому засіданні, яке призначене на 01 травня 2024 року на 08 годину 30 хвилин та в подальших судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку. Попередив представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» адвоката Столітнього М.М., що відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. Московський районний суд м. Харкова ухвалами від 24 квітня 2024 року, 07 червня 2024 року, 05 липня 2024 року, 12 листопада 2024 року задовольнив заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Бакалкіна О.В. про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Забезпечив участь представника відповідача адвоката Бакалкіна О.В. у судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку. Попередив представника відповідача - адвоката Бакалкіна О.В., що відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 01 травня 2024 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», про встановлення нікчемності договору споживчого кредиту та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, об`єднав в одне провадження з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Перейшов від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначив проведення підготовчого засідання. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 01 травня 2024 року задовольнив заяву представника позивача за первісним позовом та представника відповідача за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» адвоката Крюкової М.В. про її участь у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Забезпечив участь представника позивача за первісним позовом та представника відповідача за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» адвоката Крюкової М.В. у підготовчому засіданні, яке призначене на 10 червня 2024 року на 14 годину 30 хвилин та в подальших судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку. Попередив представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» адвоката Крюкову М.В., що відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 08 липня 2024 року закрив підготовче провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», про встановлення нікчемності договору споживчого кредиту та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Призначив справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи. Установив порядок з`ясування обставин справи та дослідження доказів: заслухати вступне слово учасників справи, дослідити надані учасниками справи письмові докази. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 30 грудня 2024 року залишив без задоволення клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» адвоката Крюкової М.В. про витребування доказів у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічною позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», про встановлення нікчемності договору споживчого кредиту та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Участь у справі сторін та інших учасників справи Представник позивача за первісним позовом ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - адвокат Крюкова М.В., яка приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримала заявлені ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] заперечувала з підстав, наведених у відзиві на зустрічний позов. Відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, судові повістки, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] повернулися до суду, як неотримані останнім із зазначенням у довідці про причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою». У судовому засіданні відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом [PERSON] був представлений повноважним представником - адвокатом Бакалкіним О.В., який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за зустрічним позовом - ТОВ «Авентус Україна» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, скористався процесуальним правом на подання письмових пояснень, у наданих суду поясненнях просив відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. У поясненнях просить проводити розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Авентус Україна». За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За правилами п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Суд, зважаючи на те, що відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні був представлений повноважним представником, представник третьої особи ТОВ «Авентус Україна» у поясненнях просив проводити розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Авентус Україна», беручи до уваги відсутність заперечень у представників сторін проти розгляду справи за відсутності належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовом [PERSON] , представника третьої особи ТОВ «Авентус Україна», вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності вказаних учасників справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 13 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір №5536174, відповідно до п. 1.2. якого Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п. 1.3. - 1.4. Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 15 500,00 гривень, тип кредиту - кредит. Строк кредиту - 360 днів. Періодичність платежів - кожні 30 днів. Відповідно до умов п. 1.5. тип процентної ставки - фіксована. Умовами п. 1.5.1. Договору сторонами погоджено, що стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього Договору. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Орієнтовна реальна річна процента ставка на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом - 29653,85% річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки - 126542,00%. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає 81 640,00 гривень, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки - 117 381,40 гривень. Дати надання кредиту: 13.02.2022 або 14.02.2022. Відповідно до умов п. 2.1. Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Сума кредиту (його частини) перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього Договору (п. 2.2. Договору). Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п. 2.1. Договору (п. 2.4.). Кредит вважається погашеним в день отримання Товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом (п. 2.5. Договору). Відповідно до умов п. 9.6 договору цей договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі сторони Товариства електронним підписом, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Електронний підпис Товариства створюється на договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим сторонами в укладеному договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направлення споживчу на номер телефону, повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис споживача на договорі та вважається направленим Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. Договір підписано електронним підписом відповідача [PERSON] «С520974» 13.02.2022 о 16:57:12. Згідно з Додатком №1 до Договору про надання споживчого кредиту №5536174 від 13.02.2022, сторонами погоджено графік внесення платежів - Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором позичальника [PERSON] «С520974». Умови надання кредитних коштів сторонами погоджені в Паспорті споживчого кредиту, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором [PERSON] «С520974». У свою чергу, умовами п. 2.1. Розділу 2. «Порядок та умови надання кредиту» договору про надання споживчого кредиту №5536174 від 13 лютого 2022 року сторонами погоджено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» за вих. №2786 від 05.06.2023, скерованою на адресу ТОВ «Авентус Україна», знаходить своє підтвердження факт перерахування [PERSON] коштів, визначених умовами кредитного договору, згідно з якою, ТОВ «ФК «Контрактовий дім» повідомляє про успішність операції за транзакцією №1064687175 від 13.02.2022 (о 16:58) щодо переведення на картковий рахунок № [NUMBER] грошових коштів в сумі 15 500,00 гривень. Як убачається з Картки обліку Договору (розрахунок заборгованості) за Договором №5536174 від 13.02.2022, укладеним з позичальником [PERSON] , складеною за підписом директора ТОВ «Авентус Україна» Довгаль В.В., станом на 28.05.2023 у [PERSON] має місце заборгованість за вказаним Договором в сумі 57 757,65 гривень, з яких: 15 500,00 гривень - основний борг, 42 257,65 гривень - заборгованість по процентах. Також з наданого суду розрахунку заборгованості убачається, що 18 березня 2022 року позичальником [PERSON] у рахунок сплати процентів за користування кредитними коштами було внесено суму в розмірі 37,01 гривень (а.с. 13 зворот). Відомості щодо внесення [PERSON] 18 березня 2022 року о 17:11:44 на користь ТОВ «Авентус Україна» грошових коштів в сумі 37,01 гривень в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №5536174 через термінал №1083 з картки платника [NUMBER] , знаходить своє підтвердження квитанцією до платіжної інструкції №19069-1083-241150724 від 18.03.2022, виданої ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» (а.с. 227). Водночас, як про це зазначалося судом вище, умовами п. 2.1. Розділу 2. «Порядок та умови надання кредиту» договору про надання споживчого кредиту №5536174 від 13 лютого 2022 року сторонами погоджено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Відтак, своє підтвердження знаходить обставина того, що 13 лютого 202 року ТОВ «Авентус Україна» на виконання умов Договору про надання споживчого кредиту №5536174 від 13.02.2022 перерахування [PERSON] кредитні кошти в сумі 15 500,00 гривень на погоджений сторонами в п. 2.1. договору картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] . [PERSON] , у свою чергу, 18 березня 2022 року о 17:11:44 здійснив сплату грошових коштів в сумі 37,01 гривень на користь ТОВ «Авентус Україна» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №5536174 від 13 лютого 2022 року зі своєї картки платника [NUMBER] . 29 травня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір факторингу №29.05/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (Фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта ТОВ «Авентус Україна» за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пенею за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с. 35-36). Згідно з витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу №29.05/23-Ф від 29 травня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 57 757,65 гривень, з яких: 15 500,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 42 257,65,00 гривень - сума заборгованості за відсотками (а.с. 9). Відповідно до умов п. 1.2. Договору факторингу перехід від ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт) до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (Фактор) прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. На дотримання наведеної вище умови договору факторингу 29 травня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» був підписаний акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу №29.05/23-Ф від 29 травня 2023 року (а.с. 36). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду щодо первісного позову ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» За змістом ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. У відповідності до вимог ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 626, ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, як це закріплено вимогами ст. 1055 ЦК України. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. За приписом ст. 3 цього Закону електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 12 указаного Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №5536174 від 13.02.2022 з ТОВ «Авентус Україна» за умовами якого відповідач отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зазначений у вказаному договорі. Правилами ст. 652 ЦК України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією, що гарантовано положеннями ст. 129 Конституції України. Відповідно до вимог 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вимогами ч. 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] було порушено умови укладеного ним вказаного вище договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Відповідач [PERSON] не надав доказів на спростування встановлених обставин або розміру заборгованості. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За умовами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Правилами ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що прямо передбачено ст. 629 ЦК України. За змістом ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника), як це унормовано положеннями ч. 1 ст. 1077 ЦК України. Згідно зі ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Правилами ст. 514 ЦК України унормовано, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України). Як убачається з матеріалів справи, 29 травня 2023 року на електронну поштову адресу [PERSON] - [INFO] було направлено повідомлення про зміну кредитора з ТОВ «Авентус Україна» на ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (Т. 1, а.с. 10). Водночас, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 25 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Як зазначалося судом вище, з Картки обліку Договору (розрахунок заборгованості) за Договором №5536174 від 13.02.2022, укладеним з позичальником [PERSON] , складеною за підписом директора ТОВ «Авентус Україна» Довгаль В.В., убачається, що станом на 28.05.2023 у [PERSON] має місце заборгованість за вказаним Договором в сумі 57 757,65 гривень, з яких: 15 500,00 гривень - основний борг, 42 257,65 гривень - заборгованість по процентах. У свою чергу, згідно з витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу №29.05/23-Ф від 29 травня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 57 757,65 гривень, з яких: 15 500,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 42 257,65 гривень - сума заборгованості за відсотками. Отже, матеріалами справи знаходить своє підтвердження обставина того, що заборгованість відповідача [PERSON] перед ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за Договором про надання споживчого кредиту №5536174 від 13.02.2022 станом на 28.05.2023 становить 57 757,65 гривень, з яких: 15 500,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 42 257,65 гривень - заборгованість за процентами за користування позикою. Таким чином, беручи до уваги наведені вище обставини та вимоги діючого законодавства України, суд доходить висновку, що відповідачем [PERSON] був укладений зазначений вище договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум ані первісному кредитору - ТОВ «Авентус Україна», ані новому кредитору - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у виді тілу кредиту або відсотків в повному обсязі матеріали справи не містять. На час розгляду справи судом відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про обґрунтовані причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитними договорами у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язань, відповідно до ст. 617 ЦК України. Матеріали справи не містять доказів внесення відповідачем грошових коштів в рахунок сплати основної суми боргу, яка становить 15500,00 гривень, та процентів в сумі 42 257,65 гривень, а відтак, сума заборгованості в розмірі 57 757,65 гривень (15500,00 + 42 257,65 =57 757,65) підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». Разом з тим, суд зважає на те, що представник відповідача [PERSON] - адвокат Бакалкін О.В., який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтвердив обставини того, що [PERSON] дійсно отримав від ТОВ «Авентус Україна» за договором про надання споживчого кредиту №5536174 від 13.02.2022 кредитні кошти в сумі 15 500,00 гривень та станом на день розгляду справи судом не повернув кредитні кошти за тілом кредиту в сумі 15500,00 гривень та проценти в сумі 42 257,65 гривень ані на користь первісного кредитора - ТОВ «Авентус Україна», ані на користь його правонаступника - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». Щодо доводів представника відповідача за первісним позовом - адвоката Бакалкіна О.В. про те, що договір від 13.02.2022 не підписаний його кредитором - ТОВ «Авентус Україна» у порядку, який передбачений для договорів, укладення яких здійснюється дистанційно в електронному вигляді, то суд зважає на таке. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими та іншими доказами, крім показів свідків (частина перша статті 218 ЦК України). Таким чином, при вирішенні спору значення має факт вчинення правочину. Так, суд звертає увагу, що відповідач [PERSON] факт вчинення правочину не заперечує, позаяк, як у судовому засіданні пояснив представник відповідача - адвокат Бакалкін О.В., [PERSON] за наслідками укладеного 13 лютого 2022 року між ним та ТОВ «Авентус Україна» договору про надання споживчого кредиту №5536174 отримав від кредитора кредитні кошти в сумі 15 500,00 гривень, які станом на день розгляду справи ані первісному, ані новому кредитору не повернув. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законами, іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Виходячи зі змісту вказаних норм закону, письмова згода сторін на використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису є лише формою підтвердження відповідного факсимільного відтворення підпису його власноручному аналогу. Відсутність такої письмової угоди у випадку вчинення дій з виконання договору, підписаного факсиміле, не може бути умовою недійсності вчиненого та виконуваного правочину. Так, суд звертає увагу, що відповідачем [PERSON] не оспорюється факт отримання ним кредитних коштів в сумі 15 500,00 гривень за наслідками укладеного 13 лютого 2022 року між ним та ТОВ «Авентус Україна» договору про надання споживчого кредиту №5536174. Крім того, вказані обставини знаходять своє підтвердження довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» за вих. №2786 від 05.06.2023, скерованою на адресу ТОВ «Авентус Україна», на підтвердження перерахування [PERSON] коштів, визначених умовами кредитного договору, згідно з якою, ТОВ «ФК «Контрактовий дім» повідомляє про успішність операції за транзакцією №1064687175 від 13.02.2022 (о 16:58) щодо переведення на картковий рахунок № [NUMBER] грошових коштів в сумі 15 500,00 гривень. У свою чергу, умовами п. 2.1. Розділу 2. «Порядок та умови надання кредиту» договору про надання споживчого кредиту №5536174 від 13 лютого 2022 року сторонами погоджено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Разом з тим, суд ураховує, що [PERSON] було вчинено дії на виконання вказаного вище кредитного договору, а саме, [PERSON] 18 березня 2022 року о 17:11:44 було внесено на користь ТОВ «Авентус Україна» грошові кошти в сумі 37,01 гривень у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №5536174 через термінал №1083 з картки платника [NUMBER] , що знаходить своє підтвердження квитанцією до платіжної інструкції №19069-1083-241150724 від 18.03.2022, виданою ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім». З Картки обліку Договору (розрахунок заборгованості) за Договором №5536174 від 13.02.2022, укладеним з позичальником [PERSON] , складеною за підписом директора ТОВ «Авентус Україна» Довгаль В.В., також убачається внесення [PERSON] 18 березня 2022 року у рахунок сплати процентів за користування кредитними коштами суми в розмірі 37,01 гривень. Відтак, знаходить своє підтвердження обставина того, що договір про надання споживчого кредиту №5536174 від 13.02.2022 був укладений за взаємною згодою сторін та в подальшому виконувався сторонами. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що підписання ТОВ «Авентус Україна» договору про надання споживчого кредиту №5536174 від 13.02.2022 шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, та що, зокрема, було погоджено сторонами договору в його п. 9.6., не є підставою для визнання такого договору недійсним. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 березня 2019 року, прийнятій у справі №143/228/17, провадження №61-31586св18, в якій виснував таке: «Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Виходячи зі змісту вказаних норм письмова згода сторін на використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису є лише формою підтвердження відповідного факсимільного відтворення підпису його власноручному аналогу. Відсутність такої письмової угоди у випадку вчинення дій з виконання договору, підписаного факсиміле, не може бути умовою недійсності вчиненого та виконуваного правочину. Установивши, що договір оренди землі укладений за взаємною згодою сторін та в подальшому протягом п`яти років виконувався сторонами, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що підписання договору директором ФГ «Ліщинецьке об`єднання» за допомогою факсимільного відтворення його підпису не є підставою для визнання його недійсним. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанції при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини, а ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом, переоцінка цих доказів відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень касаційного суду». У свою чергу, позовні вимоги ТОВ «Фінтраст Україна» в частині стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» грошових коштів у сумі 17 670,00 гривень, нараховані позивачем як проценти за 60 календарних днів (без зазначення строку), є необґрунтованими та безпідставними з огляду на таке. Так, згідно з розрахунком, складеним первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна», станом на 29 травня 2023 року - на день відступлення ТОВ «Авентус Україна» ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №5536174 від 13.02.2022 становить суму в розмірі 57 757,65 гривень, з яких: 15 500,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 42 257,65 гривень - сума заборгованості за відсотками. Відомостей про наявність у [PERSON] перед ТОВ «Авентус Україна» станом на 08.02.2023 окрім зазначеної в розрахунку заборгованості в сумі 57 757,65 гривень заборгованості в сумі 17 670,00 гривень, наданий суду розрахунок не містить. Більш того, Реєстр боржників до Договору факторингу №29.05/23-Ф від 29 травня 2023 року містить відомості про те, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 57 757,65 гривень, з яких: 15 500,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 42 257,65 гривень - сума заборгованості за відсотками. Водночас, суд звертає увагу, що строк дії Договору про надання споживчого кредиту №55 від 13.02.2022 закінчився ще 08 лютого 2023 року, тобто ще за три місяці до відступлення права вимоги ТОВ «Авентус Україна» на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як дійшла висновку Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року, прийнятій у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом. Аналогічного змісту правові висновки також викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року, прийнятій у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18. За правилами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до положень ст. 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Положеннями ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК унормовано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це закріплено правилами ч. 4 ст. 12 ЦПК України. З огляду на наведене вище, беручи до уваги, що ТОВ «Авентус Україна» на підставі договору факторингу від 29 травня 2023 року №29.05/2023-Ф передало ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право вимоги до [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту №5536174 від 13.02.2022 в сумі 57 757,65 гривень, з яких 15 500,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 42 257,65 гривень - заборгованість за процентами за користування позикою, підстави заявляти вимоги про стягнення з [PERSON] за вказаним договором споживчого кредиту процентів в сумі 17 670,00 гривень - відсутні, в зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» в цій частині задоволенню не підлягають. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду щодо зустрічного позову [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК України). За змістом ст. 639 ЦК України визначає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правилами ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Як це унормовано положеннями ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Підстави, умови, правові наслідки недійсності правочинів визначаються нормами глави 16 ЦК «Правочини» (ст. 215-236). Положеннями ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правові відносини в сфері укладення електронних договорів регулюються, зокрема, але не виключно, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про електронний цифровий підпис». Так, Закон України «Про електронну комерцію» чітко надає визначення поняття електронного договору: «Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі» (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону). Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили. Статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правила ч. 3 ст. 207 ЦК України визначають, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Так, [PERSON] у пред`явленому зустрічному позові заявляє вимоги до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» про встановлення нікчемності договору споживчого кредиту №5536174 від 13.02.2022, який укладався між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна», та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, передбачених ст. 216 ЦК України. Обґрунтовуючи позовні вимоги за зустрічним позовом, позивач [PERSON] наголошував на тому, що договір від 13.02.2022 не підписаний його кредитором - ТОВ «Авентус Україна» у порядку, який передбачений для договорів, укладення яких здійснюється дистанційно в електронному вигляді. Посилався, що всупереч твердженням, що містяться в п. 9.6. оспорюваного договору від 13.02.2022, а також в порушення вимог ЗУ «Про електронну комерцію», ЗУ «Про електронний цифровий підпис» та ЗУ «Про споживче кредитування», зразок підпису кредитора він не отримував, не погоджував його і не укладав із фінансовою установою будь-якого окремого договору щодо узгодження між сторонами питання про використання того аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів, який відображено у договорі з боку кредитора. За правилами ст. 215-235 ЦК України особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. Як це унормовано положеннями ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Сторонами у справах позовного провадження є позивач - особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких), може бути примушена до вчинення відповідних дій з метою поновлення прав позивача тощо. Правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права. Якщо йдеться про кілька відповідачів за пред`явленими вимогами, відповідні питання вирішуються з урахуванням цієї обставини. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Під час здійснення правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Правильне визначення складу сторін у справі є запорукою ухвалення законного і справедливого судового рішення. При цьому пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи. При пред`явленні позову не до того відповідача суд не вправі з власної ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. При цьому, у випадку неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів, у зв`язку з характером спірних правовідносин, суд залучає його чи їх до участі у справі лише за клопотанням позивача. Згідно з вимогами ст. 50, 51 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Як вбачається зі змісту наведених норм права, саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Відтак, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Як убачається з матеріалів справи, позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» про встановлення нікчемності договору споживчого кредиту №5536174 від 13 лютого 2022 року, та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, передбачених ст. 216 ЦК України. Водночас, вказаний договір був укладений [PERSON] з ТОВ «Авентус Україна», а ні з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». Оскільки зустрічний позов випливає з договірних відносин, то відповідачем у справі за такою позовною вимогою може бути саме сторона за цим договором, яка не визнає або оспорює право позивача і такою стороною, у даному випадку, за договором про надання споживчого кредиту №5536174 від 13 лютого 2022 року є ТОВ «Авентус Україна», а ні ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». Так, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність ТОВ «Авентус Україна» не припинена, жодних доказів на підтвердження обставин того, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» має у встановленому законом порядку нести відповідальність за договором, стороною якого вона не є, позивачем за зустрічним позовом та його представником суду не надано, як і не містять таких доказів матеріали справи. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Відтак, з огляду на наведені вище обставини, суд доходить висновку, що належним відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] , як сторона за договором про надання споживчого кредиту №5536174 від 13 лютого 2022 року, є ТОВ «Авентус Україна». На виконання вимог ст. 51, 189 ЦПК України у підготовчому засіданні судом вирішувалося питання щодо складу учасників судового розгляду, але відповідних клопотань від позивача за зустрічним позовом не надійшло. Водночас, суд вчергове підкреслює, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача, натомість, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, про що наявна усталена позиція Верховного Суду, яка міститься, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому суд звертає увагу позивача за зустрічним позовом [PERSON] , що його право на доступ до суду не порушено, позаяк він має право звернутися до суду до належного відповідача - ТОВ «Авентус Україна». За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З огляду на викладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] з підстав, наведених вище. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача за зустрічним позовом з огляду на їх пред`явлення останнім до неналежного відповідача, суд не надає оцінку обраному позивачем за зустрічним позовом способу захисту його прав та інтересів. Розподіл судових витрат Згідно з платіжною інструкцією №2311 від 26 грудня 2023 року при пред`явленні позову до суду через підсистему «Електронний суд» позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 147,20 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом - на 76,57% (в сумі 57 757,65 гривень), з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1644,11 гривен (57 757,65 гривень (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 75 427,65 гривень (загальна сума позовних вимог) = 76,57% х 2147,20 гривень (сума сплаченого судового збору). Крім зазначеного, у пред`явленому позові позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 10000,00 гривень. Так, судом установлено, що позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» 10 липня 2023 року укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №10/07-2023 з адвокатом Столітнім М.М. Умовами п. 4.4. розділу 4 договору про надання правової допомоги сторонами погоджено, що факт наданих послуг підтверджується звітом про надання правової допомоги. Умовами п. 4.5. договору про надання правової допомоги сторонами погоджено, що підставою для оплати є рахунок-фактура. Клієнт здійснює оплату за надані послуги у день отримання рахунку-фактури шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок. Відповідно до звіту про надання правової допомоги згідно з Договором №10/07-2023 від 10 липня 2023 року, адвокатом Столітнім М.М. надано ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» такі види правової допомоги: 1. Збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №5536174 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] ; 2. Складання позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №5536174 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . 3. Подання до Комінтернівського районного суду м. Харкова позовної заяви в інтересах клієнта. Зазначено, що адвокатом на виконання зобов`язання за договором було витрачено 10 годин, вартість послуг адвоката становить 10 000,00 гривень. З приводу послуги адвоката щодо подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №5536174 між ТОВ «Авентус Україна» до [PERSON] до Комінтернівського районного суду м. Харкова суд бере до уваги, що даний позов адвокатом Столітнім М.М. було подано до Комінтернівського районного суду м. Харкова, як це було погоджено сторонами за договором про надання правової допомоги №10/07-2023, водночас, ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова дана справа була передана до Московського районного суду м. Харкова для розгляду за підсудністю, а тому вказаний у звіті пункт договору адвокатом було виконано. Як убачається з рахунку на оплату по замовленню №330/25/12 від 25.12.2023, за Договором №10/07-2023 від 10 липня 2023 року адвокат Столітній М.М. та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» погодило, що адвокатом ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надано такі послуги: 1. Збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором (вартість послуги 3000,00 гривень/3 години роботи); 2. Складання позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором (вартість послуги 5000,00 гривень/5 годин роботи); 3. Подання позовної заяви в інтересах клієнта (вартість послуги 2000,00 гривень/2 години роботи). Згідно з платіжною інструкцією №2439 від 26 грудня 2023 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплатило на користь адвоката Столітнього М.М. 10 000,00 гривень в рахунок сплати за послуги з аналізу, складання та подання позовної заяви згідно з рахунком-фактурою №330/25/12 від 25.12.2023. За правилами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, як це закріплено положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України. Частинами 5-6 статті 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з підстав неспівмірності витрат та не виконав обов`язку доведення неспівмірності витрат. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частинах 4-5 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, відповідачем не надано. Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таку позицію викладено в постановах Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 907/357/16, від 18.12.2018 у справі №910/4881/18, від 08.04.2019 у справі №922/619/18. Клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу від відповідача до суду не надходило. Крім того, за змістом пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України визначена процедура відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною на момент вирішення судом питання про розподіл судових витрат, чи тільки має бути сплачено. Таким чином, судом установлено, що представником позивача надано до суду належні докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, які сплатив позивач у заявленому розмірі, зокрема, докази щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт, переліку складових наданих послуг, звіт виконаних робіт, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу. З огляду на наведене, суд доходить висновку про доведеність позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» понесених ним витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 10 000,00 гривень, водночас, суд бере до уваги таке. Вимогами п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України унормовано, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися, як це закріплено положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року, прийнятій у справі №552/2145/16-ц. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час, що унормовано вимогами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»,. Вирішуючи питання щодо розміру суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Визначаючи суму до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічного змісту висновків щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року, прийнятій у справі №826/1216/16, провадження № 11-562ас18, та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року, прийнятій у справі №755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. З огляду на викладене вище, можна дійти висновку, що ЦПК України унормовано такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд, ураховуючи обсяг виконаної адвокатом Столітнім М.М. роботи, беручи до уваги, що справа, яка розглядається судом, за своєю категорією в розумінні п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, беручи до уваги обсяг правової допомоги, наданої адвокатом, визначений в звіті згідно з договором №10/07-2023 від 10.07.2020, доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог на 76,57% - у розмірі 7 657,00 гривень (76,57% х 10 000,00 гривень / 100 = 7 657,00). У свою чергу, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] - позивача за зустрічним позовом, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial