Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа Служба (Управління) у справах дітей Житомирської міської ради, Орган опіки та піклування Ружинської селищої ради Бердичівського району Житомирської області про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що позивач [PERSON] не проживає з відповідачем з літа 2008 року . Офіційне розірвання шлюбу відбулося в грудні 2010. Від шлюбу народився син [PERSON] 2007 року народження. З народженням сина відповідач з самого початку ухилявся від виконання батьківських обов`язків, не проявляв любові, більше того застосовував фізичне насилля відносно матері свого сина. Позивачка була змушена з"їхати від нього та жити з сином окремо. З моменту розірвання шлюбу і станом на цей день син жодного разу не бачив свого біологічного батька. Відповідач не цікавився життям сина, не з`являвся на свята, йому невідомо в якій школі навчається останній та його спосіб життя. Під час судового процесу щодо визначення аліментів в 2012 році відповідач висловив що дитина йому непотрібна та зустрічатися з ним в майбутньому він наміру немає. В 2013 році позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON] , саме він взяв на себе увесь тягар виховання [PERSON] , став йому повноцінним батьком, поклав на себе усе матеріальне забезпечення та моральну сторону виховання, протягом 10 років вважає його своїм сином та бере повноцінну участь у вихованні хлопця. З біологічним батьком хлопчика [PERSON] не знайомий і не спілкується. Родичі [PERSON] теж не цікавляться життям [PERSON] . Влітку 2022 року сестра відповідача звернулася до позивачки з проханням отримати дублікат свідоцтва про народження [PERSON] , з метою отримання відстрочки від мобілізації, оскільки у відповідача наявні ще 2 неповнолітні дітей (зі слів сестри). Що доводить цинізм та байдужість відповідача, оскільки дитина його цікавить виключно як інструмент власного ухиляння від військової служби. Не зважаючи на наявність судових рішень та відкритого виконавчого провадження, відповідач самоусунувся від виконання свої обов`язки, як батька, у повному обсязі, в тому числі і на предмет виплати аліментів. Спору щодо проживання дитини з матір"ю не виникало, оскільки батька дитини життя сина не цікавило. Відповідно відповіді на адвокатський запит від 24.10.2023 року наданої 17 ліцеєм міста Житомира батько [PERSON] не бере участі у вихованні сина, під час навчання у ліцеї батько не водив сина до школи, не відвідував батьківські збори, не спілкувався з викладачами. Також, [PERSON] висловив особисто прохання щодо позбавлення батьківських прав Відповідача, оскільки не вважає його своїм батьком та не хоче мати з ним жодних юридичних зв`язків, [PERSON] має намір змінити прізвище на [INFO] та по батькові на [INFO] . Що стосується нематеріальної складової обов`язів Відповідача як батька, то останній знову ж таки, свідомо самоусунувся від їх виконання, жодних стосунків з дитиною Відповідач не підтримує. З моменту припинення шлюбних стосунків Позивача та Відповідача, останній не відвідує сина, хоч також проживає в місті Житомир, по суті він уникає зустрічей з дитиною. Син не отримав від батька жодного подарунку на день народження, та інші свята. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Позивач вважає, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківські обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки та підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім того, Позивач переконана, що його відношення дитини в майбутньому не зміниться і позбавлення батьківських прав Відповідача в першу чергу буде відповідати інтересам їх сина. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила, що син [PERSON] народився в 2007 р., одружилися вони в 2006 році, ще року дитині не було, вони розійшлись - це був грудень 2008 року. Фактично з серпня місяця 2008 року не проживали з відповідачем, де проживав відповідач вона не знає. Відповідач протягував до неї руки та до її матері. Відповідач не працював, виплату на дитину забирав. Їм допомагав її батько, тому що [PERSON] мав борги, вона поїхала до батьків і продовжила навчання. Відповідач не бере участі у вихованні дитини, він навіть не хоче спілкуватися з сином. Її син прийняв рішення відмовитися від батька так як він його навіть не пам`ятає. Батьком рахує свого вітчима [PERSON] . Зазначила, що відразу подала відповідача на сплату аліментів в твердій грошовій сумі, але ця сума виплачувалася раз в пів року. На збільшення подавала в 2018 і теж він їх не сплачував. В подальшому в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та суду пояснив, що позов він не визнає. Коли одружились він не пам`ятає, син [PERSON] народився 2007 року 28 вересня. Розлучились в 2008 р. Стали окремо проживати. Коли він приїздив з своєю матір`ю до дитини в с.Княжики, привезли електроавтомобіль, то до них ніхто й не вийшов. Вони віддали ту машину і поїхали, більше він туди і не їздив, бо це можна було витримати, в нього роками йшли суди з позивачкою. Він не пропускав жодного місяці по сплаті аліментів, квитанції його про сплату аліментів є у виконавчій службі, також квитанції є у нього в дома, але виконавча їх не приймає тому, що в квитанціях не вказано що це аліменти. З сином він не спілкувався і не спілкується тому, що там важка сім"я, та йому ніхто не дозволяв з ним спілкуватися. До суду для встановлення днів для побачення дитини він не звертався. Також відповідач направив до суду відзив у якому позовні вимоги не визнає та просить суд у задоволенні позовних вимог про позбавлення його батьківських прав відносно сила [PERSON] відмовити і надали йому можливість налагодити стосунки з його сином [PERSON] та приймати участь у його вихованні, підготовці його до самостійного життя тощо. Вказує, що його вини в тому, що весь цей час він не можу спілкуватись із сином немає, оскільки таке спілкування не відбувалось з вини матері дитини, яка не бажала надавати йому можливість спілкуватись з дитиною, не повідомляла йому фактичне місце проживання сина. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба (Управління) у справах дітей Житомирської міської ради в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області Т.А. Драчук в судовому засіданні пояснила, що в їхній службі ніякої інформації про цю сім"ю немає, але вона вважаю, що відповідач мав повне право звернутися до органу опіки, а в подальшому до суду, якщо йому не давали спілкуватись з дитиною. В подальшому в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] є його дружиною і її сину було 2 роки, коли вони почали проживати однією сім`єю. Біологічний батько не вітав сина з днем народження жодного разу. Всі сімейні свята він по можливості проводив разом з сім`єю. [PERSON] сину біологічний батько не передавав. [PERSON] називає його татом. Його дружина не чинила перешкод в спілкування сина з біологічним батьком. Кожні вихідні вони з сім`єю приїжджають в с.Княжики, але біологічний батько не проявляв ініціативи в спілкуванні з сином. [PERSON] знає, що в нього є біологічний батько. Йому відоме, що [PERSON] не спілкується з відповідачем, родина відповідача також не проявляє ініціативи в спілкуванні з [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона хрещена мама [PERSON] . Вона бачила біологічного батька [PERSON] лише два рази, на хрестини та на день народження [PERSON] , коли йому було 2 роки. Вона раз в тиждень відвідує сім`ю [INFO] , часто спілкуюся з похресником. Знає, що рідний батько [PERSON] взагалі не спілкується з ним. Вона знайома з колишнім чоловіком [PERSON] і їй відомо, що [PERSON] не спілкується з відповідачем і вважає за батька нинішнього чоловіка її подруги. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є громадянською дружиною батька [PERSON] . Проживає з батьком позивачки 6 років. [PERSON] у них гостює. Але про те, що біологічний батько спілкується з онуком їй не відомо. [PERSON] не перешкоджала в побаченнях сина з його біологічним батьком. Їй відомо, що вони розлучилися коли [PERSON] було 1 рік. [PERSON] виховує [PERSON] , вважає його за батька. В судовому засіданні неповнолітній свідок [PERSON] , пояснив, що розуміє з якої причини мама звернулася до суду. Він повністю підтримує маму, так як він сам цього хотів. Він відповідача ніколи не бачив, не спілкувався з ним, все моє життя був його батьком [PERSON] , який завжди його підтримував. Віктора, відповідача, він не знає, він не намагався приймати участь в його вихованні. Він знав, що у нього є ще і біологічний тато. Він ніколи за відповідача не питав, тому що в нього не було бажання в спілкуванні. Щодо його життя йому це не цікаво. З рідними біологічного батька він жодного разу не зустрічався. Не пам`ятає про автомобіль та якісь кошти. В майбутньому в нього не буде бажання спілкуватися з відповідачем. Також в ході судового розгляду справи судом досліджувались письмові докази, з яких встановлено наступне. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 05 жовтня 2007 року Княжицькою сільською радою Ружинського району Житомирської області батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (зворотній а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 16.03.2011 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ружинського районного управління юстиції Житомирської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після реєстрації розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] (зворотній а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 02.03.2013 виконавчим комітетом Сербівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON] , прізвище після державної реєстрацію шлюбу прізвище дружини - [PERSON] (а.с.11). Рішенням Ружинського районного суду Житомисрької області від 24.12.2008 р встановлено стягувати з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 час всіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з дня подачі заяви з 09.12.2008 року і досягнення повноліття сина - [PERSON] до [INFO] (зворотній а.с. 17) . Згідно рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 12 березня 2018 року збільшено розмір аліментів визначених рішенням Ружинського районного суду Житомирської області та стягнуто із [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття сина [PERSON] [INFO] починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили. (а.с.12). Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] , жительки [ADDRESS] , житло розміщене на 4 поверсі 5 поверхового будинку, складається з 2 кімнат, зальна площа квартири [ADDRESS] , сім`я [PERSON] винаймає житло за вказаною адресою, в квартирі в наявності світло, газ вода, каналізація, опалення централізоване. Умови проживання задовільні. Створені необхідні умови проживання дитини. На момент обстеження в квартирі прибрано, чисто. Квартира умебльована необхідними меблями. У дітей є речі першої необхідності, одяг та взуття, є окреме місце для сну та відпочинку, діти забезпечені продуктами харчування, засобами гігієни (а.с.117). Рішенням виконавчого комітенту Житомирської міської ради від 21.08.2024 р. № 1345 затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.118). Відповідно до висновку ВК Житомирської міської ради щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , виходячи з інтересів дитини, виконавчого комітету Житомирської міської ради, як орган опіки і піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої сина [PERSON] [INFO] ( зворотній а.с.118). Згідно довідки-характеристики наданої Ружинською селищною радою № 94 від 25.07.2024 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з дружиною та синами. Офіційно не працевлаштований, утримує підсобне господарство. За характером запальний, товариський, спиртними напоями не зловживає, підтримує добрі стосунки з сусідами. За період проживання в селі скарг на [PERSON] в селищну раду не надходило (а.с.122). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 641/2867/17-ц від 06.05.2020 року. Згідно з положенням пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішеннях від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» та від 01.07.2017 року у справі «М.С. проти України», при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до вимог статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і етичний розвиток. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дитини не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом, відповідно до Постанов Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц (провадження № 61-2237св21). Суд критично оцінює висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо свого сина [PERSON] , оскільки даний висновок є недостатньо обґрунтованим, а тому не може бути беззаперечним доказом для підтвердженням факту ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків, а також застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України). Наданий суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] був складений за відсутності батька дитини, тобто без врахування його пояснень. За таких обставин, суд не приймає до уваги в якості доказу обставини, викладені у висновку ВК Житомирської міської ради. При цьому позивачем не надано суду належних та достатніх доказів, які б свідчили про те, що батько дитини умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, чи не зацікавлений у подальшому збереженні родинного зв`язку. З огляду на досліджені докази та встановлені обставини справи, суд не знайшов достатніх підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини, адже це не відповідає його інтересам, а з наданих позивачем доказів не вбачається наявність підстав, визначених у статті 164 Сімейного кодексу України, а тому застосування до відповідача такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав є безпідставним, оскільки винної поведінки відповідача стосовно дитини в повній мірі доведено не було, тому позов про позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed