Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 17.02.2021 року відповідач уклав з АТ «Альфа-Банк» угоду про надання споживчого кредиту № 501296869. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору, останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від Банку інформації. Банк належним чином виконав свої зобов`язання щодо надання Позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 22.01.2023 року заборгованість за Кредитним договором становить 59 460,64 грн.. Таким чином, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 59460,64 грн. за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою суду від 20.09.2023 року відкрито провадження по справі. В судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо позовних вимог, надав відзив відповідно до якого зазначив, що [PERSON] отримала в АТ «АЛЬФА-БАНК» в липні 2017 року грошові кошти у розмірі 65000 гривень, але більшу частину грошових коштів нею було повернуто ще в 2022 році. Посилання позивача, що [PERSON] була ознайомлена з умовами які містить Оферта, а також про приєднання до Публічної пропозицій АТ «АЛЬФА БАНК», з іншими умовами, а саме з умовами, на які посилається позивач як на умови кредитного договору та які начебто визначені в тому самому договорі на який посилається позивач, є безпідставними, так як відповідачка стверджує, що з даними документами її ніколи не ознайомлювали, і іншого позивач довести не зможе не лише з підстав заперечення про факт ознайомлення з умовами, а насамперед з підстав відсутності підпису відповідачки на будь якому іншому документі крім Оферти на укладення угоди про надання кредиту. Відповідачка дійсно могла підписати надану Оферту, під впливом омани з боку AT «АЛЬФА БАНК», що стосується підписання Додатку №4 та Договору то вона його ніколи не бачила, і АТ «АЛЬФА БАНК» ні Додаток №4 ні Договір їй ніколи не надавалися, і ні з яким Тарифами не ознайомлювало. Крім того, позивач в тексті позовної заяви посилається на укладений між АТ «АЛЬФА-БАНК та відповідачкою Договору кредитної лінії, а також згадується договір про надання кредиту, а серед додатків доданих до позовної заяви зазначається та надасться лише копія Оферти на укладання угоди, тобто даний документ містить за своїм смисловим підгрунттям тільки пропозицію позивача до відповідачки на падати останній банківських послуг, що по своїй суті не є тотожним поняттям договору, підписаному сторонами, адже чинним законодавством поняття «Оферти» та «договору» чітко розмежовуються, адже Оферта це пропозиція певній стороні укласти договір з урахуванням викладених умов. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 17.02.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було підписана Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501296869. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору, останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від Банку інформації. В матеріалах справи міститься меморіальний ордер № 70772152 від 17 лютого 2021 року на суму 65 000,00 грн.; отримувач: [PERSON] ; призначення: надання кредиту за кредитним договором № 501296869 від 17.02.2021 року. 17.02.2021 року [PERSON] підписала анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк». У паспорті споживчого кредиту зазначена процентна ставка у розмірі 33,00% річних, з якою відповідач ознайомлений, про що свідчить її підпис. Згідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 501296869 від 17.02.2021 року станом на 28.02.2023 рік заборгованість становить 59 460,64 грн.. 05.06.2023 року на адресу [PERSON] позивач відправив досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача не надано доказів на спростування заявленої позивачем суми заборгованості за кредитним договором. Враховуючи, що [PERSON] користувалась наданими коштами, не виконуючи зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасного повернення наданих грошових коштів та сплати відсотків, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2684,00 грн., які сплачено позивачем при зверненні з даним позовом до суду.

Outcome: approved