Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором про споживчий кредит №47650 від 13 березня 2020 року в розмірі 16915 грн. 35 коп. та судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 7000 грн.. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13 березня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 47650 на умовах якого відповідачу надано кредит у розмірі 10000 грн. В свою чергу, відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених вказаним вище договором з кінцевим терміном погашення не пізніше 11 вересня 2020 року, процентна ставка за користування кредитними коштами становить 325 % річних, тип процентної ставки фіксований. Загальна сума всіх платежів з урахуванням процентів становить (загальні витрати за споживчим кредитом) 20485 грн. 40 коп., орієнтована загальна вартість кредиту (в грошову виразі) становить 20485 грн. 40 коп. Однак, відповідач свої зобов`язання за споживчим кредитом не виконала та припинила вносити платежі, тому у відповідача станом на 20 листопада 2024 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 16916 грн. 35 коп., з яких: 8108 грн. 60 коп. - сума заборгованості за тілом кредиту; 5776 грн. 80 коп. - сума заборгованості за відсотками; 3 % річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України - 604 грн. 52 коп. (період нарахування 12 вересня 2020 року 23 лютого 2022 рік); інфляційне збільшення - 2426 грн. 43 коп. (період нарахування з 12 вересня 2020 року 23 лютого 2022 рік). 17 листопада 2020 року ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали Договір відступлення права вимоги № 20201117/1, за яким позивач набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню боржників ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» в т.ч. і до [PERSON] порядковий номер згідно реєстру боржників 18. На поштову адресу відповідача, позивачем направлялось ряд листів і повідомлень про зміну кредитора. Однак, [PERSON] в добровільному порядку свої зобов`язання не виконала, тому позивач просить суд ухвалити рішення, яким відновити його порушені права та стягнути заборгованість на його користь. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог в зв`язку з тим, що позивачем пропущено строк позовної давності. Справу просила розглянути без її участі. Суд, вивчивши заяви сторін, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 березня 2020 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та\~ [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 47650. Договір підписаний відповідачем власноруч, зазначено її персональні дані та поточний рахунок/картку позичальника. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору сторони підтверджують, що правовою основою для укладення даного договору є заява на видачу кредиту оформлена позичальником 13 березня 2020 року, що є додатком № 1 до договору. Згідно умов даного договору, кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 10000 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти кредитодавцю, відповідно до умов, зазначених у договорі (п.2.1). Сума кредиту надається позичальнику шляхом перерахування з поточного рахунку кредитодавця у розмірі 6000 грн. на поточний рахунок/картку позичальника № [NUMBER] ; у розмірі 4000 грн. на поточний рахунок № [NUMBER] ТДВ «Страхова компанія «Проксіма» з метою оплати позичальником страхових платежів (страхових сум) встановлених договором добровільного страхування PR-№189658 від 13 березня 2020 року (п. 2.1.1). Згідно п. 2.1.3 договору кредит повертається, а проценти сплачуються позичальником шляхом періодичних виплат 1 раз на 7 календарних днів у національній валюті. У розділі V договору зазначено відповідальність за порушення умов договору. Зокрема, п. 5.1 п. 5.2 передбачено, що якщо позичальник не сплатив/не повністю сплатив періодичний платіж в день настання дати його належної сплати, визначеної графіком платежів, а також протягом 5 календарних днів після настання дати платежу, то на 6-й день від дати неналежної сплати позичальник, якщо тільки він не звільнений від обов`язку сплачувати пеню, згідно чинного законодавства, зобов`язаний одноразово сплатити на користь кредитодавця пеню у розмірі 100 грн, а в подальшому починаючи з 7-го дня 10 грн за кожний календарний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня і не більше за 15 відсотків суми простроченого платежу. Строк нарахування пені не може бути більшим строку дії договору, але в будь-якому випадку сукупний розмір нарахованих штрафу та пені не повинен перевищувати 50% від суми наданого кредиту (а.с.11-13). Крім того, 13 березня 2020 року відповідач підписала заявку на видачу кредиту №100166919, паспорт споживчого кредиту та графік платежів, згідно яких сума кредиту становить 10000 грн, строк кредитування: 26 тижнів, періодичність платежу 1 раз в 7 днів, розмір кожного чергового платежу: 787 грн. 90 коп.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т. ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), складає 20485 грн. 40 коп. (а.с.19-20; 21-23;24-25). Також, 13 березня 2020 року між ТДВ «Страхова компанія «Проксіма» та [PERSON] було укладено договір комплексного добровільного страхування від нещасного випадку та відповідальності позичальника № PR-189658 (а.с.14-17). Згідно платіжного доручення № CRD_189658 від 13 березня 2020 року, проведено платіж на рахунок № [NUMBER] в сумі 6000 грн, призначення якого: Надання фінансового кредиту, зг. кред. дог. № 47650 від 13.03.2020 р. Без ПДВ» (а.с. 18). Відповідно до ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно дост.\~516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). 17 листопада 2020 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено договір відступлення прав вимоги № 20201117/1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступило ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» за плату належні йому права вимоги до боржників, які зазначені в реєстрі боржників (а.с. 28-31), Згідно витягу з реєстру боржників, додатку № 1 до договору відступлення права вимоги № 20201117/1 від 17 листопада 2020 року, вбачається, що у [PERSON] згідно кредитного договору №47650 від 13 березня 2020 року, сума заборгованості становить 13885 грн. 40 коп., з яких 8108 грн. 60 коп. - сума основного боргу за кредитом, 5776 грн. 80 коп. - сума нарахованих процентів (а.с. 37). Аналогічні суми зазначені у розрахунку заборгованості, сформованого 20 листопада 2024 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», а саме: станом на 20 листопада 2024 року за договором про споживчий кредит № 47650 від 13 березня 2020 року, у [PERSON] наявна заборгованість в сумі 16916 грн. 35 коп., що складається із: 8108 грн. 60 коп. - сума заборгованості за тілом кредиту; 5776 грн. 80 коп. - сума заборгованості за відсотками; 3 % річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України - 604 грн. 52 коп. (період нарахування 12 вересня 2020 року 23 лютого 2022 рік); інфляційне збільшення - 2426 грн. 43 коп. (період нарахування з 12 вересня 2020 року 23 лютого 2022 рік) (а.с.38-39). Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Також,статтею 611\~ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Як встановлено судом, позикодавець ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, однак, в порушення положень договору позики та вимог ст. ст.509,526,1054 ЦК України, відповідач користуючись коштами наданими їй кредитором, не виконала своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання, передбачені умовами договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування коштами, у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість за вищезазначеним правочином. Однак, відповідачем подано до суд заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до приписів ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) зазначено, що Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц). Так, враховуючи, що вищевказаний кредитний договір було укладено в 2020 році, то строк у який позивач мав право звернутися до суду за захитом своїх цивільних справ сплив у 2023 році, а саме останнім днем для подання позову є 13 березня 2023 року. Відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості пред`явлені позивачем з пропуском трирічного строку позовної давності. При цьому, позивачем не надано доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності, доказів існування поважних причин пропуску строку звернення до суду. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed