Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.01.2025 звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 10.09.1999 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони малолітніх та/або неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з серпня 2024 року з причин відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на подружнє життя. Спільне господарство не ведеться. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За таких підстав позивач просить суд розірвати укладений шлюб між ним та відповідачем. \~ \~ \~ \~Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, справа була призначена до розгляду на 20.02.2025. Від позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, а відповідач визнає у повному обсязі. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши докази по справі, встановивши такі факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Шлюб між сторонами зареєстрований 10.09.1999 відділом реєстрації актів громадянського стану міської ради м. Запоріжжя, Україна, актовий запис № 848, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу сторони малолітніх та/або неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинені. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Наміру на примирення у сторін немає. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 1, 3 ст. 55 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як передбачено ст. 109 Сімейного кодексу України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку позивач вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Розглянувши докази по справі, враховуючи, що позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить її інтересам, що мають істотне значення. Отже, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Питання розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач просив не стягувати з відповідачки сплачений ним судовий збір. Отже, з урахуванням вищенаведених норм, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, 50 відсотків судового збору в сумі 605,60 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а інші 50 відсотків судового збору в сумі 605,60 грн підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved