Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Головного управління національної поліції в Полтавській області, відділу поліції № 2 Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури, Хорольського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 22.01.2019 року працівники Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області спільно з співробітниками Хорольського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області, розпочали незаконне кримінальне переслідування по відношенню до нього, як директора ТОВ «Будтехіндустрія Інвест». Так, 22.01.2019 року до ЄРДР за № 12019170330000038 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 , ч. 1 ст. 366 КК України. Його намагались звинуватити у привласненні бюджетних коштів під час будівництва футбольного майданчика зі штучним покриттям у м. Хорол, вул. Небесної Сотні, 38/1, згідно укладених договорів з Хорольською міською радою Полтавської області. Під час досудового розслідування, працівники поліції неодноразово блокували роботу ТОВ, перешкоджали законній діяльності, проводили чисельні обшуки та виїмки службової документації, по кілька разів на тиждень викликали для проведення надуманих слідчих дій у вигляді бесід. З метою посилення психологічного тиску, 29.05.2019 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. 29.05.2019 року в ході допиту у якості підозрюваного, він заявив клопотання про ознайомлення із матеріалами кримінального провадження у порядку ст.221 КПК України, однак, всупереч вимогам ч.1 ст.221 КПК України, йому категорично відмовлено, чим грубо порушено права на захист. 04.06.2019 року Хорольським районним судом м. Полтави йому було обрано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 153 680,00 гривень, який йому дійшлося внести, вимушено позичивши кошти. Працівники Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області надали йому строк в 1 місяць для відшукання коштів на сплату нібито неправомірної вигоди, у протилежному випадку погрожували змінити запобіжних захід на тримання під вартою та вирішити питання в суді із призначенням максимального строку покарання за вироком у 12 років позбавлення волі. Вироком Октябрського районного суду м. Полтава, від 08.09.2020 року у справі 548/1822/19, його - [PERSON] , за ч. 5 ст. 191 КК України визнано невинуватим та виправдано за відсутністю події злочину, але визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України і призначено покарання у виді штрафу двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій на один рік. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.02.2022 року по справі 548/1822/19, вирок Октябрського районного суду м. Полтава, від 08.09.2020 року в частині засудження за ч. 1 ст. 366 КК України скасований, а провадження у цій частині закрите на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а його звільнено від відповідальності на підставі ст.49 КК України. Протиправність дій працівників поліції Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області спільно з співробітниками Хорольського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області очевидна. Вони фактично повністю зруйнували йому життя, позбавили законного та стабільного джерела доходу, а також умов для виживання, до цього часу він не може знайти нормальну оплачувану роботу та позбутися боргів, що виникли через незаконні дії «правоохоронців». Досудове розслідування та судові розгляди в період з 22.01.2019 року по 15.02.2022 року - до виправдання - тривали 3 роки 24 дні. За цей час його життя повністю змінилось: 02.07.2019 року він звільнився із посади директора ТОВ «Будтехіндустрія Інвест», через зіпсовану ділову репутацію втратив потенційних замовників та не може знайти роботу із достойним заробітком. Він був вимушений взяти у борг для сплати застави. Виходячи із наведеного, він вважає, що йому спричинено матеріальна та моральна шкоди, зокрема надає розрахунок витрат на проїзд і проживання пов`язаних із викликами правоохоронних органів під час незаконного кримінального переслідування. Крім цього, він поніс витрати на надання правничої допомоги адвокатським бюро «Філоненко і партнери» у сумі 210 000,00 гривень та з наданням правничої допомоги адвокатом Дериконь Д.С. у розмірі 50 000,00 гривень. Крім того, йому було завдано матеріального збитку внаслідок вимушеної валютної позики на сплату застави за обраним запобіжним заходом. Так, Розмір застави становив - 153 680 грн. (курсом НБУ долара США - 26грн) 5 911 дол. США (заставу повернули через 1 рік та 7 місяців). На заставу взяв в борг на 2 роки з урахуванням відсотків - 10 000 дол. США. Різниця склала - 4 089 дол. США х 26 грн. = 106 314 грн. Також, він поніс збитки пов`язані із втратою роботи, вимушеним звільненням з посади директора ТОВ «Будтехіндустрія Інвест». Так, відповідно статистичних даних з офіційних сайтів https://www.ukrstat.gov.ua/; htps://index.minfin.com.ua/ua/labour/salary/average/2019/ фінансова втрата по заробітній платі (середньомісячна статистична заробітна плата по Полтавському регіону в період кримінального переслідування з 01.07.19 р. по 15.02.22 р. складала 10 000 грн.), тобто 31,5 місяців Х 10000,00 гривень = 315 000,00 гривень. Таким чином, завдану йому матеріальну та моральну шкоду він оцінює в 1\~556 318,00 (один мільйон п`ятсот п`ятдесят шість тисяч триста вісімнадцять гривень 00 копійок), з яких: 74 000,00 грн. - збитки на проїзд і проживання, 260 000,00 грн. - витрати на правничу допомогу; 106 314,00 грн. - витрати пов`язані з вимушеною позикою; 315 000,00 грн. - збитки по вимушеній втраті роботи; 800 000,00 гривень - моральної шкоди. Також він зазначає, що під час досудового розслідування, працівники поліції неодноразово блокували роботу ТОВ, перешкоджали законній діяльності, проводили чисельні обшуки та виїмки службової документації, по кілька разів на тиждень викликали для проведення надуманих слідчих дій у вигляді бесід. Керівник Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області Мазур Вікторія Іванівна особисто вимагала у нього грошові кошти у розмірі 10 000,00 доларів США для припинення кримінального переслідування, які він відмовився віддати. Він повідомив про скоєння відносно нього неправомірних дій Державне бюро розслідувань. 26.09.2019 року працівники Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області були затримані за вимагання та отримання неправомірної вигоди, тобто вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.368 КК України в рамках кримінального провадження №62019000000001281 від 14.08.2019 року за його заявою. Справа за обвинуваченням працівників Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області знаходиться на розгляді у суді. (Справа № 548/1332/20; провадження № 1-кс/552/386/23). Після затримання працівників прокуратури за отримання неправомірної вигоди, на його номер телефону почали надходити повідомлення від прихованих номерів із погрозами, котрі він сприймав як реальну загрозу своєму життю, та життю рідних. Враховуючи викладене, він просить суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його - [PERSON] користь на відшкодування матеріальної та моральної шкоди 1\~556 318,00 (один мільйон п`ятсот п`ятдесят шість тисяч триста вісімнадцять гривень 00 копійок) шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Представник позивача адвокат Дериконь Д.С. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просиві їх задовольнити. Представники відповідачів - Головного управління національної поліції в Полтавській області та Полтавської обласної прокуратури, в судовому засіданні заперечували проти позову, зазначивши, що їх аналогічні позиції викладені в відзивах, в яких зазначено, що Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 08.09.2020 у справі № 548/1822/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України і призначено покарання у виді штрафу 4250 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій на один рік. За ч.5 ст.191 КК України [PERSON] виправдано. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.02.2022 по справі № 548/1822/19, вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 08.09.2020 в частині засудження за ч.1 ст.366 КК України скасований, а провадження в цій частині закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку зі звільненням [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. В іншій частині вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 08.09.2020 залишено без змін. Отже [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України (у зв`язку із закінченням строків давності) що не є реабілітуючою обставиною, тотожною виправданню особи. Вирок Октябрського районного суду м. Полтави є обвинувальним. Підстав для відшкодування моральної шкоди у випадках виправдання особи за окремими статтями КК України спеціальний закон не містить. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду (з урахуванням наявності обвинувального вироку суду), відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. Також вказують, що дій відповідачів не визнавались протиправними, тому вважають, що дії є правомірними. З урахуванням обставин справи та наявності обвинувального вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 08.09.2020 року у справі №548/1822/19 на спірні відносини положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не поширюється. Вони вважають, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження душевних страждань, яких він міг зазнати у зв`язку з процесуальними рішеннями органу досудового розслідування, тому правові підстави, передбачені статтями 1173, 1174, 1176 ЦК України, для відшкодування моральної шкоди відсутні. А також відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу у сумі 260\~000 грн., на проїзд і проживання під час здійснення кримінального провадження у сумі 74\~000,00 грн., збитків від вимушеної валютної позики 106\~314 грн. для внесення застави, оскільки їх відшкодування регламентоване главою 8 КПК України. В позові просили відмовити. Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в частині матеріальної шкоди, а в частині відшкодування моральної шкоди покладалась на розсуд суду. Суд, заслухавши учасників справи, повно та всебічно дослідивши надані докази окремо та в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України, частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В частинах 1 та 6 статті 82 ЦПК України закріплено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. А також - Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлені обставини, що визнавались сторонами та не підлягають доказуванню, оскільки встановлені вироком та ухвалою про закриття кримінального провадження, що з 22.01.2019 року було розпочато кримінальне переслідування по відношенню до директора ТОВ «Будтехіндустрія Інвест» [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, який вносив заставу в розмірі 153 680,00 гривень, за ухвалою Хорольського районного суду м. Полтави від 04.06.2019 року. Вироком Октябрського районного суду м. Полтава від 08.09.2020 року у справі 548/1822/19, [PERSON] за ч. 5 ст. 191 КК України визнано невинуватим та виправдано за відсутністю події злочину, але визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України і призначено покарання у виді штрафу двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій на один рік. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.02.2022 року по справі 548/1822/19, вирок Октябрського районного суду м. Полтава, від 08.09.2020 року в частині засудження за ч. 1 ст. 366 КК України скасований, а провадження у цій частині закрите на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, та звільнено від відповідальності на підставі ст.49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строку давності. Сторони оспорювали, що Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 08.09.2020 року у справі 548/1822/19, є виправдувальним або обвинувальним, і саме це є підставою чи відсутністю такої, для відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В статті 373 КПК України дано поняття видам вироків: 1. Виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених\~пунктами 1\~та\~2 частини першої статті 284\~цього Кодексу. 2. Якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність. Тобто, законодавець не закріпив в Законі поняття виправдувального чи обвинувального вироку у разі виправдування особи за однією статтею, але засудження за іншою. За таких обставин, суд дійшов висновку, що поняття виправдувальний чи обвинувальний вирок кожна з протилежних сторін трактує на свою користь. Однак, на переконання суду, для встановлення види вироку необхідно дослідити санкції статей КК України, за які особа була виправдувана чи засуджена. Так, відносно [PERSON] проводилось кримінальне переслідування за ч.5 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України. Санкція ч.5 ст.191 КК України передбачає позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. Санкція ч.1 ст.366 КК України передбачає штраф від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Суд вважає, оскільки кримінальне правопорушення за ч.5 ст.191 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, а за ч.1 ст.366 КК України до кримінального проступку, то суд вважає, що відносно [PERSON] був по суті винесений виправдувальний вирок. Відповідно, він має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, пов`язаної з незаконним переслідуванням за особливо тяжкий злочин - ч.5 ст.191 КК України. Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Частинами шостою, сьомою статті 1176 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Суд наголошує, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок незаконних дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, а порядок її відшкодуванню встановлюється законом. Суд вважає, що кримінальне переслідування [PERSON] проводилось з 22.01.2019 року по день винесення виправдувального Вироку, тобто до 08.09.2020 року, відповідно, незаконність дій та рішень органів, які здійснювали оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури, встановлена Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 08.09.2020 року, який перевірений апеляційною інстанцією та затверджений Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.02.2022 року по справі 548/1822/19. Додаткове чи окремо визнавати дії та рішення органів, які здійснювали оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури незаконними, є абсурдним і безпідставним. Відповідно до положень ч.1 та 2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Згідно з положеннями статей\~1,\~2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладання арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. В статті 23 ЦК України закріплено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає, що внаслідок незаконного кримінального переслідування за ч.5 ст.191 КК України позивач [PERSON] отримав моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню, тому доводи відповідачів, на переконання суду, є безпідставними та необґрунтованими. Позивач [PERSON] визначив розмір моральної шкоди 800\~000,00 гривень. Держава є гарантом прав людини та громадянина, що закріплені в статтях 21-24, 28-32 Конституції України. Крім того, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава (стаття 1 Конституції України), Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України). В статті\~19\~Конституції України\~закріплено,\~що правовий\~порядок в\~Україні ґрунтується\~на засадах,\~відповідно до\~яких ніхто\~не може\~бути примушений\~робити те,\~що не\~передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не\~може ґрунтуватися\~на доказах,\~одержаних незаконним\~шляхом,\~а також\~на припущеннях.\~Усі сумніви\~щодо доведеності\~вини особи\~тлумачаться на\~її користь. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням. Суд вважає, що для людини завжди стрес при зустрічі з працівниками поліції, навіть при зупинці автомобіля на дорозі, оскільки діючи відповідно до вимог Закону, людина не знає, яким чином буде діяти працівник поліції і чи забажає він притягнути її до відповідальності або відпустить. У разі притягнення особи навіть до адміністративної відповідальності, у неї зберігається тривалий час, в залежності від характеру та інших обставин, стійке моральне напруження. Навіть за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачене відшкодування моральної шкоди, а враховуючи, що [PERSON] органи слідства і прокуратури бажали притягнути до кримінальної відповідальності за особливо тяжкий злочин, суд вважає, що моральна шкода причинена позивачу і його право підлягає захисту. Незаконне притягнення рушить все життя людини, а не лише час коли вона перебувала під слідством. Моральна шкода складається в тому числі і з дій, які особа могла зробити у разі відсутності кримінального переслідування одружитися, народити дітей, відпочивати на морях чи океанах, просунутися по кар`єрним сходинкам, отримувати заробітну плату, яка дорівнює 10,20,30 розмірів мінімальної заробітної плати. Переживання рідних і близьких, внаслідок чого, матері уходять раніше назначеного Богом строку (існування Бога та відповідальність кожної людини перед ним закріплена в преамбулі Конституції України). Під час знаходження під слідством, людина втрачає авторитет своїх знайомих, людей з якими працює. Життя проходить повз людини, оскільки вона не займається своєю улюбленою справою, а витрачає своє життя на доказування своєї невинуватості. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що [PERSON] перебував в стані морального напруження тривалий час з 22.01.2019 року по 15.02.2022 року, доки за Ухвалою Полтавського апеляційного суду Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 08.09.2020 року набрав законної сили, суд вважає, що йому була спричинена моральна шкода. Моральна шкода завдана внаслідок порушення прав позивача і полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого, у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації, оскільки злочини, в яких його обвинувачували пов`язані з посадою директора ТОВ «Будтехіндустрія Інвест», тому суд, при визначенні розміру відшкодування враховує вимоги розумності і справедливості, і вважає за необхідне стягнути з відповідачів суму у розмірі 600\~000,00 гривень. Саме такий розмір відшкодування моральної шкоди буде належною сатисфакцією держави України позивачу. Суд наголошує, що підстави для скасування чи зміну рішення суду зазначені в статтях 376-378 ЦПК України. При винесенні рішенні суд першої інстанції, за своїм внутрішнім переконанням, підкреслюю внутрішнім переконанням, виносить рішення, тому суди вищої інстанції не можуть втручатися та змінювати розмір моральної шкоди встановлений судом першої інстанції. Підстав для зміни рішення з причин іншого внутрішнього переконання суддями вищої інстанції законодавством не передбачено, тому таке втручання в рішення суду виходить за межі наданих суду вищої інстанції повноважень. Посилання суду вищої інстанції, що «позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку», як про це вказано в Постанові Полтавського апеляційного суду від 22.01.2025 року по справі 524/513/24 не може визнаватись відповідним до чинного законодавства, оскільки факт незаконних дій або бездіяльності органу державної влади встановлений рішеннями судів, тому будь-які незаконні дії, як наслідок, спричиняють моральну шкоду людині, щодо якої відбувалися такі дії, і вони не потребують доказування, а є закономірними та логічними. Розглядаючи позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що вони не підлягають задоволенню, оскільки розрахунок витрат на проїзд і проживання, що пов`язані з викликами до правоохоронних органів і представлений в позовній заяві в таблиці, повинен бути підтверджений датами викликів до слідчих органів, відстанями між пунктами, чеками витрат пального, амортизацією автомобіля та іншими. Позивачем не надані докази таких витрат, тому в цій частині необхідно відмовити. Крім того, позивачем [PERSON] суду не надано доказів укладання договорів на правову допомогу з Адвокатським бюро «Фелоненко і Партнери» та з адвокатом Дериконь Д.С.. Долучені до позовної заяви - Додаткова Угода №1 від 02.07.2019 року не може визнаватись належним доказом про надання правової допомоги та оплати послуг за відсутності інших доказів самого Договору, Акту виконаних робіт, часу витраченого на процесуальні дії, а також документів, що підтверджують розрахункову операцію між Адвокатським бюро «Фелоненко і Партнери» та [PERSON] .. Аналогічного висновку суд дотримується і відносно Додатку №1 від 03.07.2019 року де сторонами вказані адвокат Дериконь Д.С. та [PERSON] .. Додаткова Угода №1 від 02.07.2019 року та Додаток №1 від 03.07.2019 року, в яких вказано про отримання грошей від [PERSON] у розмірах 210\~000,00 гривень та 50\~000,00 гривень, не є документами, що підтверджують виконання фінансових зобов`язань. Посилання відповідачів, що відшкодування регламентоване главою 8 КПК України є безпідставним, оскільки [PERSON] має право на звернення до суду в цивільному судочинстві за результатами вирішення кримінального провадження. Що стосується позовних вимог, пов`язаних з матеріальними збитками внаслідок вимушеної валютної позики на сплату застави за обраним запобіжним заходом у розмірі різниці між отриманою та повернутою сумою з урахуванням відсотків, що дорівнює 106\~314,00 гривень, суд вважає, що надана позивачем Розписка від 05.06.2019 року, в якій вказано, що гроші беруться ним для сплати застави у розмірі 6\~000,00 доларів США, не може визнаватися належним та допустимим доказом, за відсутності інших доказів, які підтвердили б факт написання Розписки саме в дату, що на ній зазначена, мету отримання коштів та дійсну сплату саме цих коштів за заставу. Також суду не надано позивачем доказів понесених збитків по вимушеній втраті роботи у розмірі 315 000,00 гривень, оскільки Наказ №30/06-ІК лише підтверджує про припинення трудового договору за згодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України, але відсутні інші документи, які підтверджують, що позивач взагалі не працював під час кримінального переслідування. Враховуючи, що позивачем не надані належні та допустимі докази на обґрунтування вимог стягнення матеріальної шкоди в частині витрат на правничу допомогу, вимушеної валютної позики на сплату застави, збитків пов`язаних із втратою роботи, суд вважає, що в цій частині позову необхідно відмовити. А також, враховуючи, що зазначений позивачем відповідач - Державна казначейська служби України є лише виконавцем рішення суду, вона не здійснювала жодних незаконних дій відносно позивача, то позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача, тому в цій частині позову необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Головного управління національної поліції в Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури, Хорольського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в частині стягнення матеріальної шкоди не підлягає задоволенню, а в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. При зверненні позивача до суду, він не сплатив судовий збір на підставі п.11 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати відносяться за рахунок держави. На підставі статей 21-24, 28-32,55,56 Конституції України, ст.ст.23,1167,1173,1174,1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,

Outcome: partial