Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

19 лютого 2024 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ТОВ «Абіка.» до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 88000 грн, які помилково були перераховані на рахунок відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 травня 2021 року ТОВ «Абіка.» помилково перерахувало відповідачеві грошові кошти у розмірі 88000 грн відповідно до платіжного доручення № 273. Звернення позивача про повернення коштів протягом 5 банківських днів залишено без відповіді та виконання. Відповідач за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є фізичною особоюпідприємцем, статус якого припинено. Будь-яких господарських операцій з ним позивач не здійснював. Отже, кошти у розмірі 88000 грн є такими, що набуті відповідачем без достатніх правових підстав, а тому підлягають поверненню на підставі ч. 1 ст.1212 ЦПК України. 23 лютого 2024 року після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідача провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02 квітня 2024 року представник відповідача адвокат Наседкін О.І. надав суду відзив на позов, в якому зазначив, що з 29 квітня до 30 липня 2021 року відповідач був зареєстрований як фізична особапідприємець, серед видів діяльності якого була «Оптова торгівля текстильними товарами», «Оптова торгівля одягом і взуттям». У платіжному дорученні № 273 від 18 травня 2021 року зазначено призначення платежу «Згідно рахунку № 1054 від 17 травня 2021 року. За рукавиці без ПДВ». Вказані обставини свідчать про наявність між сторонами договірних правовідносин, у призначені платежу зазначений товар, який відповідає виду підприємницької діяльності відповідача, крім того, за законом правочин може бути вчинений в усній формі. Платіж був здійснений позивачем 18 травня 2021 року на підставі виставленого рахунку із відповідним цільовим призначенням, 09 липня 2021 року (майже через 2 місяці) позивач звернувся із проханням про повернення зазначених коштів, які визначалися як переплата, а не безпідставно одержані, лише у жовтні 2023 року позивач звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до ФОП [PERSON] і тільки після відмови у відкритті провадження (ще через 3 місяці) звернувся із вказаним позовом. Отже, поведінка позивача є суперечливою та недобросовісною. Також представник відповідача у своєму відзиві зазначив, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що у неї відсутнє зобов`язання для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що така особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів, що узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 та від 31 січня 2024 року у справі № 640/17086/18. Отже, вищевказані обставини справи унеможливлюють задоволення позовних вимог. У відповіді на відзив від 16 травня 2024 року представник позивача вказав, що наявність кодів КВЕД-2010 у ЄДР не свідчить про те, що суб`єкт господарювання фактично здійснює саме ці види діяльності, відповідачем не надано доказів здійснення ним підприємницької діяльності вцілому, як по податковій звітності, доказів сплати податків, укладених договорів чи виписаних рахунків, накладних, в тому числі з ТОВ «Абіка.», доказів поставки останньому товарів. Посилання відповідача на укладення між сторонами правочину у усній формі не підтверджується жодними доказами, зокрема, яким чином висловлювалася воля позивача, якими засобами зв`язку; не надано доказів на наявність достатніх підстав для утримання відповідачем 88000 грн. Що стосується визнання відповідачем поведінки ТОВ «Абіка.» недобросовісною та суперечливою, представник позивача зазначив, що позивач звернувся до суду з позовом у межах строку позовної давності, тому посилання відповідача на терміни звернення є безпідставними. Оскільки на момент подачі позову до господарського суду ФОП [PERSON] мав статус ФОП: припинено, тому позивач вважав, що вказаний спір належить до юрисдикції господарського суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 20 ГК України. Проте ухвалою Господарського суду Одеської області від 30 жовтня 2023 року у справі № 916/4591/23 у відкритті провадження за позовом до ФОП [PERSON] відмовлено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 175 ГПК України, оскільки зобов`язання ФОП після його припинення не припиняються, а залишаються за ним як за фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. На підставі викладеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги. Представник позивача у судове засідання 19 лютого 2025 р не з`явився, про слухання справи був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. У судових засіданнях, проведених за участю представника позивача у режимі відеоконференцзв`язку, позовні вимоги він підтримав і пояснив, що направлення коштів відбулося через помилку працівника, тому згодом було надіслано повідомлення відповідачу про повернення коштів. Зміст направленого відповідачу листа щодо зазначення 88000 грн як переплати не відповідає дійсним обставинам, оскільки директор товариства не розуміє українську мову тому і підписав. Також представник зазначав, що товариство займалося постачанням рукавиць для медичних установ, тому замовляв гумові рукавиці, а не текстильні. Представник відповідача адвокат Наседкін О.І. у судовому засіданні позов не визнав та вказав про те, що відповідач займався продажем товару в тому числі і рукавиць, наданого позивачем листа не отримував, через припинення діяльності підтверджуючих документів про направлення замовлення не може надати, звертав увагу на те, що минуло багато часу, крім того, на теперішній час він знаходиться на військовій службі в лавах ЗСУ. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. З матеріалів справи встановлено, що фізична особа-підприємець [PERSON] за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є фізичною особоюпідприємцем з 29 квітня 2021 року, 30 липня 2021 року за власним рішенням припинив підприємницьку діяльність. 18 травня 2021 року відповідно до платіжного доручення №273 ТОВ «Абіка.» перерахувало відповідачеві грошові кошти у розмірі 88000 грн з призначенням платежу «Згідно рахунку № 1054 від 17 травня 2021 року. За рукавиці, без ПДВ». 09 липня 2021 року позивач звернувся до відповідача із листом про повернення протягом 5 банківських днів переплати згідно з платіжним дорученням № 273 від 18 травня 2021 року, підтвердження про вручення відсутнє. Згідно з наданими договорами поставки від 4 лютого 2021 р , від 09 вересня 2021 р та від 01 жовтня 2021 р з ТОВ "ТС ПЛЮС", ДП "ЗЕЕЛАНДІЯ", ТОВ "Провінція Плюс" та видатковими накладними в квітні, червні, липні, жовтні 2021 р., а також в 2022 р, 2023 р позивач постачав рукавички вказаним підприємствам. Як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осб підприємців та громадських формувань [PERSON] 30.07.2021 р. припинив підприємницьку діяльність. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права і законного інтересу. Нормами ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Отже, норми статей 1212, 1213 ЦК України застосовуються у таких випадках: зобов`язання між сторонами виникло не на підставі договору; набуття або збереження майна є абсолютною безпідставним; безпідставне збагачення однієї особи через іншу не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (провадження № 14-175цс21) вказано, що «відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) \~ \~ \~ \~набуття або збереження майна; б) \~ \~ \~ \~набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) \~ \~ \~ \~відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі № 534/2517/16-ц (провадження № 61-29056св18) та від 13 січня 2021 року у справі № 539/3403/17 (провадження № 61-15499св19). Заперечуючи проти заявлених вимог відповідач не надав належного доказу для підтвердження наявності з позивачем відповідних правовідносин щодо постачання товару, а саме рукавичок. Припинення підприємницької діяльності, а також посилання на те, що відомості про виконання замовлення не збереглися, суд розцінює критично. За вимогами п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України, в редакції на час виниклих правовідносин, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії). У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву. Отже, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про повернення безпідставно отриманих 88000 грн підлягають задоволенню, оскільки у відповідача відсутня правова підстава для збереження та набуття коштів. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір в розмірі 3028 грн.

Outcome: approved