Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні 1/3 частиною квартири шляхом вселення, встановлення порядку користування квартирою, посилаючись на те, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] 1/3 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.12.2012 року, виданого Шостою державною нотаріальною конторою, [PERSON] 1/3 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 15.10.2008 року, [PERSON] 1/3 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 15.10.2008 року. Відповідач також є спадкоємцем 1/3 частини квартири після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки спадщина належить спадкоємцю з дня відкриття спадщини, хоча спадщину не оформив. Квартира, яка є спільною частковою власністю, двокімнатна, жилою площею 28,7 м2, загальною площею 45,47 м2, знаходиться на 4-му поверсі 5-ти поверхового житлового будинку. Квартира має дві жилі ізольовані кімнати, площею 12 м2 та 16,7 м2, які позначені в технічному паспорті на квартиру, складеному 21.10.2012 року ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», як жила кімната № [NUMBER] , площею 12,0 м2; жила кімната № [NUMBER] , площею 16,7 м2, а також складається із службових та підсобних приміщень: кухні, площею 5,3 м2, ванної кімнати, площею 2,0 м2, вбиральні, площею 1,0 м2, коридору, площею 5,3 м2, комори, площею 2,4 м2, балкону, площею 0,77 м2. З часу набуття права власності на 1/3 частину квартири, а саме з 2012 року, позивач користувалась кімнатою 12 м2, а [PERSON] кімнатою 16,7 м2.\~У вказаних\~кімнатах знаходилось\~належне кожному\~з них\~майно.\~02.05.2017\~року позивачка\~не змогла\~потрапити у\~квартиру.\~Наразі всю\~квартиру займає\~ [PERSON] ,\~який не\~надає їй\~ключі від\~вхідних дверей,\~до квартири\~не впускає,\~виявляє намір\~і в\~подальшому користуватись\~квартирою одноособово.\~Враховуючи викладене,\~позивачка просить\~суд усунути\~їй перешкоди\~у здійсненні\~власності шляхом\~вселення до\~квартири.\~Крім того,\~на теперішній\~час право\~на користування\~та володіння\~квартирою мають\~два співвласники,\~а договір\~про участь\~у витратах\~на утримання\~житлового будинку\~та прибудинкової\~території укладений\~один і\~відкрито на\~всю квартиру\~тільки один\~особовий рахунок.\~При цьому\~кожен зі\~співвласників не\~повинен сплачувати\~платежі за\~іншого,\~нести тягар\~ відповідальності\~за накопичені\~іншими співвласниками\~борги по\~платежам за\~квартиру і\~за комунальні\~послуги. Укладення позивачкою\~окремого договору\~на участь\~у витратах\~на утримання\~житлового будинку\~та прибудинкової\~території,\~а також\~відкриття окремого\~особового рахунку\~на належну\~їй частку\~квартири стане\~можливим у\~разі визначення\~порядку користування\~квартирою між\~її співвласниками. Володіння,\~користування та\~розпорядження частковою\~власністю здійснюється\~за згодою\~всіх співвласників,\~а за\~відсутності згоди\~ спір\~вирішується судом. Зважаючи на\~те,\~що вона\~та відповідач,\~як співвласники\~квартири,\~не можуть\~у позасудовому\~порядку визначити\~порядок користування\~квартирою через\~незгоду [PERSON] ,\~тому спір\~належить вирішити\~в судовому\~порядку. На належну позивачці 1/3 частину квартири припадає 9,56 м2 жилої площі. Оскільки в квартирі відсутні кімнати, які б точно відповідали належним сторонам часткам, позивачка просить суд встановити наступний порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , з незначним відступленням від часток: виділити позивачці у користування на належну їй 1/3 частину квартири жилу кімнату № [NUMBER] , площею 12,0 м2, що трохи більше належної їй площі на 2,44 м2; виділити [PERSON] у користування на 2/3 частини квартири жилу кімнату № [NUMBER] , площею 16,7\~м2 з балконом, що трохи менше за належну йому жилу площу на 2,43 м2; залишити в спільному користуванні всіх співвласників службові та підсобні приміщення: кухню № [NUMBER] , площею 5,3 м2, ванну кімнату № [NUMBER] , площею 2,0 м2, вбиральню № [NUMBER] , площею 1,0 м2, коридор №1, площею 5,3 м2, комору № [NUMBER] , площею 2,4 м2. Ухвалою суду від 13.12.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 05.03.2024 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася. У судовому засіданні, яке відбулося 11.11.2024 року, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а також зазначила, що частин спірної квартири досталася їй у спадщину після смерті [PERSON] . Після його смерті вона мешкає у гуртожитку. До цього разом із [PERSON] мешкала 8 років у спірній квартирі, займали меншу кімнату. Інша кімната була зачинена. У квартирі вони мешкали удвох. Після смерті у 2016 році колишньої дружини [PERSON] [PERSON] їх син повісив на вхідні двері новий замок і перестав її пускати у квартиру. Наразі у зв`язку із боргами по сплаті за комунальні послуги її банківська картка, на яку вона отримує пенсію, заблокована. У квартирі залишилися її речі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. У судове засідання відповідач, будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, не з`явився та не повідомив суд про причини неявки. Відзиву з приводу поданої позовної заяви від відповідача до суду не надходило. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача і її представника, свідків, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.\~\~ Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.56), квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] 1/3 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.12.2012 року, виданого Шостою державною нотаріальною конторою (а.с.9, 10, 11), [PERSON] 1/3 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 27.08.2008 року, [PERSON] 1/3 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 27.08.2008 року. Згідно з технічним паспортом, складеним 21.10.2012 року ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45,47 м2, знаходиться на 4 поверсі 5 поверхового житлового будинку та складається з 2 кімнат, жилою площею 28,7 м2, у тому числі 1-а кімната (№3), площею 12 м2, 2-а кімната (№7), площею 16,7 м2, а також кухні, площею 5,3 м2, санвузла, площею 1,0 м2, ванної кімнати, площею 2,0 м2, коридору, площею 5,3 м2, комори, площею 2,4 м2, балкону (а.с.14-15). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, після померлої [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилась (а.с.33, 34). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знайома із [PERSON] з 2015 року. Остання часто їй скаржилася, що не може мешкати у кімнаті в квартирі по [ADDRESS] , яка дісталася їй у спадок. Сусіди кажуть, що до квартири іноді приходе син [PERSON] . Сусіди його стороняться адже він зловживає алкогольними напоями. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що приходиться двоюрідною сестрою [PERSON] . Остання разом з [PERSON] приблизно з 2004 року мешкали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Мешкали удвох у маленькій кімнаті. Коли приходила до них у гості інших людей, які мешкають у квартирі, не бачила. Квартира двохкімнатна, друга кімната була зачинена. [PERSON] після смерті [PERSON] продовжувала мешкати у квартирі. Через деякий час його діти змінили замки на вхідних дверях і перестали [PERSON] пускати у квартиру, хоча там залишилися її речі. Остання неодноразово намагалася потрапити у квартиру, але її туди не пускали. Аналогічні до пояснень свідка [PERSON] надала показання у судовому засіданні свідок [PERSON] . Отже, [PERSON] є співвласником спірної квартири, однак не має можливості користуватися і розпоряджатися своїм житлом, оскільки відповідач чинить їй перешкоди у реалізації цих прав. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ч.1 ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. У ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Частинами 1-3 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушено право та з яких підстав. Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, алей особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17). Відповідно до статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Таким чином, для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та має бути факт того, що внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном . Такого висновку дійшов Верховний суд в постанові від 19.12.2022 р. у справі №330/1569/19. В обґрунтування своїх вимог позивач посилаються на те, що відповідач змінив замки на вхідних дверях, ключі не надає, в квартиру не впускає. Відповідачем не надано суду доказів на спростування доводів позивачки про вчинення перешкод їй в користуванні квартирою, а відтак суд, зважаючи на предмет та підставу позову, вважає доведеним наявність перешкод у [PERSON] у користуванні спірним житловим приміщенням та дійшов висновку про те, що у відповідності до вимог статті 391 ЦК України позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження спірною квартирою шляхом вселення. У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі №6-1500цс15 зазначено, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16 (провадження № 61-24395св18), від 26 травня 2021 року у справі № 750/11539/18 (провадження № 61-15087св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 644/5579/19 (провадження № 61-5255св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 761/44705/19 (провадження № 61-10474св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 719/637/20 (провадження № 61-11437св21). Установивши,\~що сторони\~не змогли\~домовитися про\~порядок користування\~спільним майном,\~за відсутності\~іншого варіанту\~користування спірною\~квартирою,\~суд дійшов\~висновку,\~що запропонований\~позивачем порядок\~користування квартирою\~є найбільш\~оптимальним для\~сторін щодо\~умов розташування\~кімнат у\~спірній квартирі\~та є\~найменш обтяжливим. Будь-яких інших (альтернативних) варіантів вирішення даного спору, прийнятні для відповідача, останнім не запропоновано. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивачки, понесені нею і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved