Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

У липні 2023 р. позивачі звернулись до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом у якому просять визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності по 1/6 частини квартири [ADDRESS] та по 1/6 частини квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та звільнити з під арешту майно, а саме: частину квартири [ADDRESS] , частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вказують, що батьком позивачів [PERSON] складено заповіт за яким він заповів усе своє майно в рівних частках дітям: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи, що на момент смерті [PERSON] його діти були малолітніми особами, відповідач, яка є їх матір`ю прийняла спадщину від себе та від імені своїх дітей. У подальшому позивачі дізнались, що відповідач, перебуваючи у шлюбі, не задовго до смерті свого чоловіка, придбала у власність нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . Разом із цим, постановою приватного виконавця на вказане майно накладено арешт та здійснюється його реалізація на платформі ДП «СЕТАМ» на прилюдних торгах. Враховуючи, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, беручи до уваги презумпцію рівності часток чоловіка та дружини при його поділі, частка померлого батька [PERSON] у такому майні підлягає поділу між його дітьми як спадкоємцями. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.07.2023 р. відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 21.07.2023 р. відмовлено у забезпеченні даного позову. Постановою Київського апеляційного суду від 19.09.2023 р. ухвалу суду від 21.07.2023 р. залишено без змін. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 09.10.2023 р. у забезпеченні позову відмовлено повторно. У жовтні 2023 р. адвокатом Чередниченко А.В. подано уточнену позовну заяву вимогами якої є визнання за відповідачем [PERSON] права власності по частину спірного майна, а за відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/6 частині на спірне майно в порядку спадкування за заповітом, витребування з чужого незаконного володіння частини квартири [ADDRESS] , звільнення з-під арешту майна - частини квартири [ADDRESS] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.2023 р. клопотання представника позивача [PERSON] про залучення третіх осіб без самостійних вимог та подання уточненої позовної заяви, задоволено частково. Виключено зі складу третіх осіб у справі приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. Залучено до участі у справі у якості співвідповідача - [PERSON] ( [ADDRESS] ); у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області - Селезньова Максима Олександровича (49005, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул.Сімферопольська, 2Н, прийм.263-265). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 08.11.2023 р. у забезпеченні позову відмовлено повторно. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.03.2024 р. виключено зі складу співвідповідачів як неналежного співвідповідача [PERSON] . Закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. 11.11.2024 р. приватним виконавцем Селезньовим М.О. подано до суду додаткові пояснення у справі у яких вказано, що за результатами вчинення заходів примусового виконання у виконавчому провадженні [NUMBER] арешт з квартири [ADDRESS] знято у зв`язку із передачею вказаного майна стягувача у рахунок погашення борг. Отже, щодо обох спірних квартир арешт знято, квартири набуті у власність стягувачем, відповідні обтяження припинено. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києві від 27.02.2025 р. відмовлено у задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого судового засідання. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги в частині визнання права власності підтримує та просить задовольнити. Адвокатом Чередниченко А.В., скориставшись своїм процесуальним правом, здійснено відмову від частини позовних вимог, що стосується звільнення майна з під-арешту та витребування його з чужого незаконного володіння внаслідок зміни підстави позову. Вказана відмова не порушує права довірителів та відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства. У судове засідання відповідач не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, правом подачі відзиву не скористалась. Треті особи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить наступного висновку. Під час дослідження судом доказів, стороною позивача не надано суду оригіналів поданих до суду доказів. Судом встановлювались обставини справи на підставі копій документів. При цьому, позивачем надано суду копії доказів, оригінали яких можуть знаходитись виключно у сторони відповідача. За повідомленням представника позивачів, документи їй надавались відповідачем. І. Встановлені судом фактичні обставини виключно за копіями документів. Судом встановлено, що 28.04.2004 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрована відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська (актовий запис №96). [INFO] народилась [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві складено актовий запис №1022. [INFO] народилась [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві складено запис №1327. [INFO] народилась [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві складено запис №1328. 19.08.2014 р. [PERSON] складено заповіт за яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: 1. Житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] ; частку у розмірі 100% статутного капіталу ПП «Восток-2»; частку 30% статутного капіталу ТОВ «Восток-2-авто» заповів у власність дружині [PERSON] . 2. Частку 70% статутного капіталу ТОВ «Восток-2-авто» заповів у власність [PERSON] . 3.Усе інше своє майно та усі інші його права та обов`язки, які належать на момент складання цього заповіту, а також те майно, права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому, і взагалі все, що належатиме йому на день смерті заповів у власність у рівних частинах кожному, своїм дітям: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. та зареєстровано в реєстрі за №1595. [INFO] [PERSON] помер, про що Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції складено актовий запис №8538. 10.12.2014 р. [PERSON] подала приватному нотаріусу Ярмолюк М.М. заяву, якою прийняла від свого імені та від імені неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 14.11.2014 р. [PERSON] набула у приватну власність квартиру [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 21.11.2014 р. [PERSON] набула у приватну власність квартиру [ADDRESS] . Вказане також підтверджується копією договору купівлі-продажу від 21.11.2014 р. 11.05.2021 р. постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О. накладено арешт на майно боржника [PERSON] , у тому числі на квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . 08.09.2023 р. постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О. передано стягувачу [PERSON] майно боржника [PERSON] , а саме: квартиру [ADDRESS] . Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 16.10.2023 р. квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] . На підставі поданих третьої особою приватним виконавцем Селезньовим М.О. письмових пояснень, встановлено, що спірне майно передано стягувачу у виконавчих провадженнях у рахунок стягнення боргу на підставі судового рішення, арешт з нерухомого майна припинено, відповідні обтяження знято. Таким чином, враховуючи дані обставини, а також відмову представника позивача від частини позовних вимог, судом не здійснюється розгляд позовних вимог щодо зняття арешту з майна та витребування його з чужого незаконного володіння. ІІ. Норми права та мотиви з яких виходив суд. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами статті 70 СК України. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (згідно з частиною другою статті 1272 ЦК України). Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (частина друга статті 1274 ЦК України). Статтями 34, 71 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. В даному випадку спір першочергово стосується визнання права власності на частку у розмірі нерухомого майна, яке перебувало у спільній сумісній власності подружжя на момент смерті спадкодавця. Після смерті одного з подружжя його частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Проте процедура такого спадкування характеризується низкою особливостей для другого з подружжя, який залишився живим, а відтак для проведення детального аналізу необхідно звернутися до спеціалізованих нормативно-правових актів. Такими актами є, зокрема, Закон України «Про нотаріат» та наказ Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Згідно з вказаними актами вбачається, що свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини. При оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив, і який має право на одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. Нотаріус роз`яснює такій особі її право на подання заяви про видання свідоцтва та порядок його видання. Тобто у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видане на половину спільного сумісного майна подружжя, яке надалі стає приватною власністю другого з подружжя і в наступній процедурі спадкування участі не бере. При виданні нотаріусом свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя важливо звернути уваги на дві необхідні умови: 1) перебування подружжя у зареєстрованому шлюбі; 2) придбання майна під час шлюбу на ім`я того з подружжя, який помер. Необхідно зазначити, що одержання частки у спільному майні подружжя є правом того з подружжя, хто є живим (а не обов`язком). Однак такий варіант не може застосовуватися до випадків, коли правовстановлювальний документ на майно, виданий на ім`я того з подружжя, який є в живих, або ж з його змісту однозначно вбачається, що набуте майно є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому, варто звернути увагу, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, така згода другого з подружжя має бути подана письмово. У матеріалах справи відсутні докази надання [PERSON] за життя своєї згоди на придбання його дружиною (відповідачем) нерухомого майна: квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . Таким чином, позивачами не доведено наявність волі одного із подружжя, який помер, щодо надання згоди на купівлю спірного майна. У свою чергу, майно, набуте одним із подружжям за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто, є її особистою приватною власністю на яку не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. Окрім того, суд звертає увагу, що ані за життя спадкодавця [PERSON] , ані після його смерті відповідачем [PERSON] не порушувалось питання про перехід майна з режиму спільної сумісної власності подружжя на спільну часткову власність. Вирішення вказаного питання не можуть ставитись третіми особами, окрім як самого подружжя, оскільки такі позовні вимоги стосуються їх прав та обов`язків. Виникає потреба відокремлення так званої «подружньої» частки та спадкового майна, до якого, власне, і входить частка у спільній сумісній власності того з подружжя, хто помер, яка спадкується на загальних підставах. У зв`язку з цим у постанові Верховного Суду у справі № 130/2319/17-ц від 08.04.2020 суд провів чітке розмежування, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності та коли таке майно є особистою власністю одного з подружжя, як ці випадки впливають на порядок спадкування. Суд зазначив, що статтями Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Отже, потрібно розрізняти ситуації, коли майно, зареєстроване за одним із подружжям на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності та коли таке майно є особистою власністю одного з подружжя. Суд вказав, що після смерті одного з подружжя відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого з подружжя в об`єкті, який є спільним сумісним майном, не входить до складу спадщини. Отже, той з подружжя, хто є живим, реалізуючи свої права як спадкоємець, має право подати заяву про прийняття спадщини (чи відмови у її прийнятті), а також заяву про видання свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя. У разі якщо майно, яке зареєстроване за спадкодавцем, не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, той з подружжя, хто є живим, може подати заяву про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця. Неподання такої заяви не змінює правового режиму майна, яке входить до складу спадщини. Відповідно заява одного з подружжя, хто є живим, про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця, підтверджує правовий статус майна померлого як його особистого майна. Тобто таке майно буде спадкуватись в загальному порядку. Суд звертає увагу, що спірне майно за життя спадкодавця не було поділено між подружжям та виділено у спільну часткову власність. За відсутності волі спадкодавця щодо правового режиму такого майна і подальшого розпорядження ним, суд позбавлений можливості визнати право власності на частину спірного майна за відповідачем [PERSON] , що тягне за собою неможливість визнання права власності і за позивачами. Таким чином, після смерті одного з подружжя відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого з подружжя в об`єкті, який є спільним сумісним майном, не входить до складу спадщини. Вказана позиція суду підтверджується постановою Верховного Суду України від 08 квітня 2020 року у справі № 130/2319/17-ц. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права власності.

Outcome: dismissed