Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

25.07.2024 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся представник АТ КБ «Приватбанк» Кіріченко В.М. з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові посилалися на те, що 26.03.2019 року відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав Паспорт кредиту. 08.11.2019 року відповідач підписав власноручно Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови: 1) Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 75000 грн. (п.1.2 Договору); 2) Тип кредитної карти: Картка «Універсальна» Gold; 3) Строк кредитування: 20 років (п.1.2 Договору); 4) Процентна ставка, відсотків річних: 42% (п.1.3 Договору); 5) В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 40,8% річних; 6) Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4 Договору); 7) Розмір мінімального обов`язкового платежу: 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн., щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн., щомісячно, у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4 Договору); 8) Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60% (п.1.5 та п.2.1.1.2.12 Договору). Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 року № 151. Відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку № [NUMBER] , строк дії 01/23, тип «Універсальна» Gold, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно Позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою за рахунком. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 14.07.2024 року має заборгованість в сумі 58946.47 грн., яка складається з: 50643.10 грн. - заборгованість за тілом кредита, 8303.37 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Прохали стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.11.2019 року у розмірі 58946.47 грн., що складається з: 50643.10 грн. - заборгованість за тілом кредита, 8303.37 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, та стягнути судовий збір у розмірі 2422.40 грн. 29.07.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 31.10.2024 року до суду звернувся представник АТ КБ «Приватбанк» Савіхіна А.М. з заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій прохали стягнути з відповідача заборгованість за договором №б/н від 08.11.2019 року в розмірі 54000 грн., з якої: 50643,10 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3356,90 грн. заборгованість за простроченими відсотками, а також понесені судові витрати. 04.12.2024 року до суду звернувся представник АТ КБ «Приватбанк» Савіхіна А.М. з заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій прохали стягнути з відповідача заборгованість за договором №б/н від 08.11.2019 року в розмірі 50000 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також понесені судові витрати. 10.02.2025 року до суду звернувся представник АТ КБ «Приватбанк» Савіхіна А.М. з заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій прохали стягнути з відповідача заборгованість за договором №б/н від 08.11.2019 року в розмірі 38000 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також понесені судові витрати. 18.02.2025 року в судове засідання представник позивача не з`явився, 14.02.2025 року представник: адвокат Романовський Д.С. подав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, прохали задовольнити позов. 18.02.2025 року в судове засідання відповідач не з`явилася повторно, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не надав, відзив на позов не подав. Відповідно ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Тому суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Йошкар-Ола російська федерація народився відповідач [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 17.10.2015 року, та відповіддю №707551 від 26.07.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру. 26.03.2019 року [PERSON] підписав Паспорт споживчого кредиту. 08.11.2019 року [PERSON] підписав Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови: 1) Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 75000 грн. (п.1.2 Договору); 2) Тип кредитної карти: Картка «Універсальна» Gold; 3) Строк кредитування: 20 років (п.1.2 Договору); 4) Процентна ставка, відсотків річних: 42% (п.1.3 Договору); 5) В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 40,8% річних; 6) Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4 Договору); 7) Розмір мінімального обов`язкового платежу: 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн., щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн., щомісячно, у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4 Договору); 8) Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60% (п.1.5 та п.2.1.1.2.12 Договору). На підтвердження укладення кредитного договору позивач надав Виписку з банківського рахунку відповідача та розрахунок суми заборгованості станом на 14.07.2024 року. Відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку № [NUMBER] , строк дії 01/23, тип «Універсальна» Gold, що підтверджується випискою по рахунку за період з 01.12.2019 року по 14.07.2024 року. Виписка з банківського рахунку відповідача за період з 01.12.2019 року по 14.07.2024 року, є доказом у справі, оскільки має статус первинного документа, згідно Переліку типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5, а згідно Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджено Постановою НБУ №164 від 29.07.2022 року, відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком. Згідно розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором №б/н від 08.11.2019 року станом на 14.07.2024 року склала в сумі 58946.47 грн., що складається з: 50643.10 грн. - заборгованість за тілом кредита, 8303.37 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. В подальшому позивачем було подано заяви про зменшення розміру позовних вимог: 31.10.2024 року в розмірі 54000 грн., з якої: 50643,10 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3356,90 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 04.12.2024 року в розмірі 50000 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10.02.2025 року в розмірі 38000 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту. Суд, задовольняючи позов в повному обсязі, виходить з наступного. В ст.15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1,\~ч.2\~п.1\~ст.11\~ЦК України\~цивільні права\~та обов`язки\~виникають із\~дій осіб,\~що передбачені\~актами цивільного\~законодавства,\~а також\~із дій\~осіб,\~що не\~передбачені цими\~актами,\~але за\~аналогією породжують\~цивільні права\~та обов`язки. Підставами\~виникнення цивільних\~прав та\~обов`язків,\~зокрема,\~є: 1) договори та інші правочини. За змістом\~статей 626,\~628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено судом, відповідач, уклавши 08.11.2019 року з АТ КБ "Приватбанк" кредитний договір №б/н, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну карту № [NUMBER] , строк дії 01/23, тип «Універсальна» Gold, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Із наданих позивачем доказів, зокрема виписки за карткою відповідача, видно, що останній користувався кредитними коштами, а також здійснював повернення кредитних коштів позивачу, що свідчить про те, що відповідач отримував кредитні кошти та користувався ними з частковим поверненням. Станом на 10.02.2025 року (подання позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог) заборгованість складає 38000 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. За таких обставин суд, дійшов висновку про наявність укладеного між сторонами кредитного договору № б/н від 08.11.2019 року та обов`язку відповідача повернути кошти, які фактично отримані ним та використані, оскільки відповідач порушив зобов`язання щодо повернення кредиту, так як сплачував його несвоєчасно і не в повному обсязі, тому суд погоджується з уточненими позовними вимогами позивача стосовно наявності у відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 10.02.2025 року в сумі 38000 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так як відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, будь-яких заперечень суду не надав, то суд вирішив справу за наявними матеріалами. Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Таким чином, суд вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому судовий збір у сумі 2422,40 грн., який був сплачений позивачем при подачі позовної заяви, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved