Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідачки [PERSON] з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з онуком. Подану позовну заяву обґрунтовують тим, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є рідними бабусею та дідусем малолітньої дитини [PERSON] [INFO] . Позивач [PERSON] являється рідною тіткою дитини. Після розірвання шлюбу, відповідачка забрала дитину з собою до м. Києва, де і продовжує проживати, періодично змінюючи своє місце проживання. Наразі, відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з онуком та племінником, а саме: не дозволяє бачитись з ним ані в м. Черкаси, ані в м. Києві, не дозволяє відвідувати його у дитячому садочку, розмовляти по телефону. При цьому, будь - які їх спроби зв`язатися з відповідачкою закінчуються скандалом та викликом поліції, так як остання агресивно налаштована на спілкування дитини з рідними. Також позивачі зазначають, той факт, що в період життя відповідачки в м. Черкаси, вони брали активну участь у вихованні і розвитку [PERSON] , допомагали забезпечувати останнього всім необхідним. Позивачі, вказують, що бажають брати активну участь у житті [PERSON] . На підставі викладеного, позивачі просять зобов`язати відповідачку не перешкоджати брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною, встановивши порядок участі у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною, шляхом встановлення графіку зустрічей. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02.08.2021 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29.06.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрацію. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.12.2022 дану цивільну справу передано на розгляд Жмеринському міськрайонному суду Вінницької області. Постановою Київського апеляційного суду від 15.03.2023 ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 07.12.2022 скасовано та справу направлено для продовження розгляду. Письмові матеріали справи містять відзив на позовну заяву. Відповідно до якого, сторона відповідача заперечує проти обставин, які були наведені у позовній заяві та не погоджується з вимогами позивачів у повному обсязі, оскільки, той факт, що у період життя відповідачки в місті Черкаси позивачі брали активну участь у вихованні і розвитку [PERSON] , допомагали забезпечувати останнього всім необхідним є повністю хибним, оскільки ані бабуся, ані дідусь, ані тітка ніколи не займались вихованням сина відповідачки, не турбувались про стан його здоров`я чи умови проживання. При цьому, представник відповідачки наголошує на тому, що попри необгрунтовані твердження позивачів, останні не брали активної участі у вихованні і розвитку [PERSON] , між ними взагалі немає психологічно-емоційного контакту, відсутні жодні психологічні прив`язки. Позивачі для сина відповідачки є зовсім чужими особами, які навіть не усвідомлюють, які інтереси можуть бути у хлопчика і, що останній цілком залежить від матері. Більш того, проведення зустрічей позивачів з малолітньою дитиною без присутності матері може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, існує ризик, що сім`я позивачів буде дискредитовувати матір хлопчика в його присутності. У зв`язку з тим, що між [PERSON] та позивачами відсутній психологічний зв`язок і відсутні будь-які гармонійні відносини, спілкування останніх буде недоцільним та ризикованим, адже може спричинити шкідливі наслідки для дитини. Враховуючи факт, що сторона позивачів не надала жодного доказу задля підтвердження обставин, наведених у позовній заяві, таким чином можна встановити наявність повної необгрунтованості позовних вимог. Заявлені позовні вимоги суперечать інтересам дитини, а їх задоволення не буде мати жодних переваг на користь дитини. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.11.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено до участі в справі Службу у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору та витребувано, згідно ст. 19 СК України висновок у справі щодо вирішення питання про усунення перешкод у вихованні дитини. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11.12.2023, яка занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. На виконання ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 07.11.2023 надано висновок органу опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації щодо участі баби, діда та тітки у вихованні дитини. Ухвалами Деснянського районного суду міста Києва від 19.05.2023, 02.11.2023, 06.11.2023, 22.05.2024 відмовлено у проведенні судових засідань в режимі відеоконференції. Ухвалами Деснянського районного суду міста Києва від 14.11.2023, 29.12.2023, 05.02.2024, 09.02.2024, 20.02.2024, 01.04.2024, 08.04.2024, 07.07.2024, 30.07.2024, 02.10.2024, 19.11.2024, 13.01.2025, 19.02.2025 задоволено заяви про проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС на сайті https:/vkz.court.gov.ua. В судовому засіданні представник позивачів - адвокат Слободянюк А.І. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідачки - адвокат Бігунець І.М. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовної заяви з підстав викладених у відзиві. Представник тертьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника. Вислухавши вступне слово, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Згідно положення ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що у період з 23.08.2013 по 18.03.2020 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (т.1, а.с.11-12). У період шлюбу, [INFO] народився [PERSON] , батьком якого зазначено - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 06.08.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції. (т.1, а.с.8). Відповідно до письмових матеріалів справи, позивачі - [PERSON] , та [PERSON] є рідними бабусею та дідусем малолітньої дитини - [PERSON] , а [PERSON] є рідною тіткою (т.1, а.с.9-10). Відповідно до висновку № 105/13307 від 21.11.2024, наданий службою у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, рішення комісії вважає за доцільність визначення способів участі [PERSON] та [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком, [PERSON] [INFO] , наступним чином: перша субота та третя неділя щомісяця з 10:00 до 19:00; один тиждень під час зимових канікул щороку за місцем проживання баби та діда; один місяць під час літніх канікул щороку за місцем проживання баби та діда; день народження дитини за попереднім погодженням з матір`ю дитини. Одночасно зазначено, що процедуру визначення участі тітки у вихованні племінника не визначено чинним законодавством України. (т. 3, а.с. 113-114). Щодо позовних вимог про встановлення способів участі позивачів у вихованні та спілкуванні із онуком. В обґрунтування позовних вимог, позивачі вказують, що вони є турботливими бабусею та дідусем, які мають бажання спілкуватись та виховувати свого онука, однак, в зв`язку із наявністю перешкод з боку матері позивачі позбавлені можливості в повному обсязі та систематично реалізувати свої законні права на спілкування із онуком, а тому вони вимушені звернутись до суду та просять встановити графік спілкування в судовому порядку. Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача вказувала на те, що мати дитини не чинить позивачам перешкод в спілкуванні. Позивачі для [PERSON] є зовсім чужі особи, які навіть не усвідомлюють, які інтереси можуть бути у хлопчика і, що останній цілком залежить від матері. Більш того, проведення зустрічей позивачів з малолітньою дитиною без присутності матері може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, існує ризик, що сім`я позивачів буде дискредитувати матір хлопчика в його присутності. У зв`язку з тим, що між [PERSON] та позивачами відсутній психологічний зв`язок і відсутні будь-які гармонійні відносини, спілкування останніх недоцільним та ризикованим, адже може спричинити шкідливі наслідки для дитини. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечення на позов, суд приймає до уваги те, що частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108). Згідно зі статтею 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення частини другої та третьої статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда та виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби, діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України, спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання, тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із найважливіших право дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль. Тривалість часу, проведеного дитиною з бабусею чи дідусем може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України, ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року). Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що баба, дід мають право на особисте спілкування з онуками, а батьки не мають права перешкоджати їм спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до пояснень позивачів [PERSON] , [PERSON] їх представника та представника відповідачки, суд вбачає наявність між сторонами спору щодо спілкування діда та бабусі із онуком. Суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що відповідачка [PERSON] не чинить перешкоди в спілкуванні, у зв`язку із чим, в задоволенні позову слід відмовити. Суд приходить до висновку, що відмова у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] порушить принцип правової визначеності, так як сторонами не погоджено способи участі дідуся та бабусі у вихованні онука, місце та час їхнього спілкування, а тому наявний спір про право, який підлягає вирішенню судом (подібна правова позиція висловлена постановах Верховного Суду від 22.07.2020 у справі № 295/13297/18 та 12.02.2020 у справі № 638/19703/17). Позбавлення позивачів [PERSON] та [PERSON] права щодо їх участі у спілкуванні та вихованні їх онука може позбавити дитину родинних зв`язків з бабою та дідом, любові та турботи з боку останніх. Тому, суд вважає, що слід визначити спосіб спілкування позивачів та їх участі у вихованні онука. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. В ході розгляду справи було встановлено, що висновком Печерської районної в м. Києві державної адміністрації позивачам було визначено способи участі бабусі та дідуся у вихованні та спілкуванні з онуком. Суд частково погоджується з такими висновками Печерської районної в м. Києві державної адміністрації та вважає, що наявні у справі докази та надані сторонами пояснення свідчать про те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо порядку спілкування баби та діда з онуком, позивачі вимушені звертатись до суду із позовом про встановлення їм графіку участі у вихованні та спілкуванні з онуком. При визначенні способу участі баби та діда у вихованні онука, з метою забезпечення позитивного психоемоційного стану дитини, у відповідності до вимог та норм СК України, суд враховує вік та стан здоров`я дитини, щотижневий розпорядок дня дитини, індивідуальні потреби дитини даного віку, його особисту прихильність, стосунки усередині родини (конкретними родичами), а також законодавчо закріплені права батьків та інших родичів брати участь у вихованні дитини. При ухваленні рішення, суд враховує, що відносини між сторонами емоційно напружені, а тому суд виходить із того, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, через що має бути визначений спосіб спілкування з малолітнім онуком, що не суперечить інтересам дитини, оскільки має бути враховано бажання самої дитини. Вимоги позивачів про їх участь у вихованні та спілкуванні з онуком суд вважає обґрунтованими, проте, бажаний ними спосіб такої участі не у повній мірі відповідає інтересам дитини та призведе до порушення балансу рівності прав всіх членів сім`ї на участь у вихованні дитини. Суд, приймаючи до уваги висновок психолога, який долучено стороною відповідача до відзиву, вважає, що зустрічі мають відбуватися за місцем проживання дитини, з метою уникнення її психологічного травмування, у разі перебування у мало знайомому місці для дитини без присутності матері. Крім того, в судовому засіданні сторони не заперечували ту обставину, що дитина не бачила дідуся та бабусю декілька років, відтак визначений судом графік спілкуванню має сприяти встановленню психоемоційного зв`язку між дитиною та дідусем з бабусею. Таким чином, виходячи з найкращих міркувань при вирішенні спору, беручи до уваги вік дитини, особливості його розвитку, навчання та виховання, необхідності дотримання розпорядку дня та відпочинку, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню, встановивши наступний графік: перша та третя субота щомісяця з 10 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин за місцем проживання дитини; 10 днів у період літніх канікул за попередньою домовленістю з матір`ю дитини та врахувавши бажання дитини; день народження дитини - за попереднім погодженням з матір`ю дитини. Щодо позовних вимог [PERSON] , суд зазначає наступне. Статтею 2 СК України встановлено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Також, Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. При цьому, Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням. Таким чином, СК України не регулює сімейні відносини між тіткою та племінником та іншими родичами за походженням та не передбачає вирішення в судовому порядку спорів між тіткою дитини та її матір`ю щодо участі у вихованні дитини. В зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені [PERSON] є безпідставними, такими, що не грунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Відповідно ст.141 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд приймає до уваги, що позивач [PERSON] є особою, яка звільнена від сплати судового збору, що підтверджується копією посвідчення (а.с.26). На підставі викладеного,

Outcome: partial