Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

ТОВ «Експлуатаційна служба "Респект" звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 1923,87 грн., яка утворилась за період з 01.01.2022року по 31.03.2022р., а також судові витрати. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13.12.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. 01.01.2025 року від [PERSON] надійшла заява про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, з огляду на те, що відповідач сплатив заявлену до стягнення суму заборгованості у розмірі 1923,87 грн. після відкриття провадження у справі. Просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Крім того, на думку відповідача підлягає поверненню з Державного бюджету сплачений позивачем судовий збір за подання позову у розмірі 2684,00 грн. на підставі поданої заяви. 22.02.2024 року представник позивача ТОВ «Експлуатаційна служба "Респект" - адвокат Мучінська О.В. звернулася до суду з заявою про відмову від позову, унаслідок задоволення заявлених вимог відповідачем. Крім того, подала заяву в якій просила стягнути з відповідача понесені позивачем у справі судові витрати. У судове засідання сторони не з`явилися. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Приписами ст. 12 ч. 4 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням нею процесуальних дій. Так, представник позивача ТОВ «Експлуатаційна служба "Респект" просив закрити провадження у справі, з підстав оплати відповідачем заборгованості у розмірі 1923,97 грн. після пред`явлення позивачем позову до суду. Відтак, беручи до уваги, що відповідно до вимог процесуального законодавства подати заяву про відмову від позову позивач має на будь-якій стадії процесу, та позивач скористався своїм правом подачі даної заяви, суд приймає відмову ТОВ «Експлуатаційна служба "Респект" від позову, оскільки вона не суперечить закону і не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб та вважає за необхідне в зв`язку з цим закрити провадження по справі на підставі п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України. За ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Враховуючи викладене, суд вважає, що клопотання позивача в частині стягнення судових витрат слід задовольнити частково, а саме повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору сплаченого ним при подачі позову та стягнути 50% сплаченого судового збору з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16. В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача було подано Договір про надання професійної (правничої) допомоги від 02.10.2023 pоку, укладений між ТОВ «Експлуатаційна служба «Респект» та Адвокатським об`єднанням «АО», де Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а замовник зобов`язується оплатити замовлення в порядку та строк, обумовлені сторонами. Крім того, 01.12.2023 року між сторонами Договору укладена Додаткова угода №6, за якою сторони Договору дійшли згоди та визначили об`єм правничої допомоги по стягненню заборгованості за комунальні послуги, надані [PERSON] (власник паркінг/гараж № [NUMBER] за адресою: м. Київ, вул. Казимира Малевіча,48), а саме ТОВ «ЕС «Респект» надані наступні правничі послуги: збір необхідної інформації та доказів, формування правової позиції; підготування позовної заяви та розрахунку заборгованості, підготовлені та направлені листи та інші процесуальні документи, представництво інтересів клієнта в Голосіївському районному суді міста Києва. Згідно п. 14 Додаткової угоди №6 від 01.12.2023року визначено, що за надані правничі послуги гонорар складає 5 000,00 грн., розрахунок за надання правничих послуг буде проведений клієнтом упродовж 30 днів після набрання законної сили рішення. Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019р. у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019р. у справі № 910/906/18. Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу, включаючи і суму гонорару адвоката, підлягає зменшенню до розміру 1 500,00 грн., при цьому судом враховано, що вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», зазначив, що оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97), при цьому судом враховано складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved