Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

В жовтні 2024 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Заяву №б/н від 17.05.2010 року. Підписавши заяву між сторонами був укладений Договір про надання банківських послуг. Позичальнику [PERSON] був відкритий картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт, розмір якого в подальшому змінювався. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Спадкоємцями, які постійно проживали разом зі спадкодавцем, є відповідачі [PERSON] , [PERSON] . Позивачем 17.04.2023 року була направлена претензія кредитора до Другої криворізької державної нотаріальної контори та 03.11.2023 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що претензію кредитора переслано до приватного нотаріуса Каліушко О.Є., за місцем заведення спадкової справи. Так, відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника [PERSON] [INFO] до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, але будь-яких дій з боку відповідачів виконано не було. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором №б/н від 17.05.2010 року становить 73090,40 грн, яка складається з: 73090,40 грн заборгованість за тілом кредиту. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідачів вищевказану заборгованість у розмірі 73090,40 грн, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою суду від 25 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Витребувано у приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Каліушко О.Є. належним чином завірену копію спадкової справи, яка відкрита після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 22 листопада 2024 року розгляд справи було відкладено у зв`язку із неявкою у судове засідання учасників справи. 20 грудня 2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Ковалик М.Ф. через систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення у справі, сформовані в системі «Електронний суд» 19 грудня 2024 року, в яких зазначено, що позивач порушив строки подання позовної заяви з вимогами про стягнення боргу кредитором до спадкодавця. Так, позивач 17.04.2023 року направив лист-претензію кредитора до Другої криворізької державної нотаріальної контори, на яку було отримано відповідь 03.11.2023 року. 23.08.2024 року позивач направив лист-претензію до спадкоємців. Отже, строк прийняття спадщини сплинув 07 червня 2022 року, а претензія кредитора направлена майже через рік, що свідчить про те що позивачу стало відомо про смерть спадкодавця і відкриття спадщини. Позивач не подає до суду клопотання про поновлення строків і не зазначає підстави поважності пропуску строку на подання вимоги кредитору. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав пропуску кредитором строків пред`явлення вимог до спадкоємців. Представник позивача у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Ковалик М.Ф. у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи до суду не надали. В наданих до суду письмових поясненнях у справі від 20.12.2024 року представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань до суду не надав. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 17.05.2010 року [PERSON] , [INFO] , звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є позивача АТ КБ «Приватбанк», (далі - АТ КБ «Приватбанк», Банк) із Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Дана Анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між позичальником та Банком Договір про надання банківських послуг. Позичальник ознайомився та погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщенні на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Позичальник зобов`язався виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Анкета-заява була підписана [PERSON] . Також в Анкеті-заяві міститься підпис [PERSON] про отримання ним картки та пін-коду до неї. (а.с. 57) На підтвердження позовних вимог в матеріалах справи також міститься Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених Наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256. (а.с. 58-79) Отже,\~підписавши вищевказану\~Анкету-заяву\~між сторонами\~був укладений\~Договір про\~надання банківських\~послуг,\~з умовами\~якого [PERSON] \~погодився.\~Відтак,\~після підписання\~вказаного Договору\~відповідач власним\~підписом засвідчив\~факт взяття\~на себе\~відповідного зобов`язання,\~обумовленого Договором\~щодо користування\~кредитними коштами,\~їх повернення\~та сплати\~відсотки за\~користування ними. Укладення між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] . Кредитного договору №б/н, за яким [PERSON] було отримано кредитні картки підтверджується Довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 01.10.2024 року. Так, [PERSON] були видані наступні кредитні картки: № [NUMBER] від 17.05.2010 року з терміном дії до 01/13; № [NUMBER] від 03.10.2014 року з терміном дії до 08/17; № [NUMBER] від 31.08.2017 року з терміном дії до 05/21; № [NUMBER] від 31.05.2021 року з терміном дії до 10/24. (а.с. 82) Позивачем на підставі вищевказаного Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок № [NUMBER] та встановлено початковий кредитний ліміт, що зазначено у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (Договір б/н). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 75000,00 грн, а 18.01.2022 року зменшився до 0,00 грн, що підтверджується вказаною Довідкою. (а.с. 56) Позичальник активно користувався наданими коштами, що підтверджується інформацією, викладеною в Виписці за договором №б/н за період 17.05.2010-01.10.2024 роки. (а.с. 29-55) Натомість, свої зобов`язання з погашення кредиту позичальник [PERSON] виконував неналежним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором №б/н від 17.05.2010 року у розмірі 73090,40 грн, яка складається з наступного: 73090,40 грн - заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 73090,40 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії. (а.с. 6-28) [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . (а.с. 88) На підтвердження набуття відповідачами статусу спадкоємців, які постійно проживали разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, позивачем надано до суду копії паспортів померлого [PERSON] , відповідача [PERSON] , де міститься відмітка про реєстрацію останніх за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 83-87) АТ КБ «Приватбанк» 05.04.2023 року було направлено претензію кредитора до Другої криворізької державної нотаріальної контори. (а.с. 91) Згідно з копією відповіді Другої криворізької державної нотаріальної контори від 31.10.2023 року, яка була отримана позивачем 03.11.2023 року, Другою криворізькою державною нотаріальною конторою претензію АТ КБ «Приватбанк» до спадкоємців померлого [INFO] [PERSON] було надіслано приватному нотаріусу Криворізького районного нотаріального округу Каліушко О.Є., у зв`язку з тим, що спадкова справа №13/2022 знаходиться в провадженні нотаріальної контори приватного нотаріуса Каліушко О.Є. (а.с. 92) 07.08.2024 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до спадкоємців після померлого [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] з листами-претензіями про задоволення вимог кредитора та сплату заборгованості за вищевказаним Кредитним договором. Факт направлення листів-претензій останнім підтверджується копією поштового реєстру відправлення претензій. (а.с. 93, 94, 95-97) На виконання ухвали Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області суду від 25 жовтня 2024 року, 14 листопада 2024 року приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області Каліушко О.Є. на адресу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла копія Спадкової справи №13/2022, яка була відкрита після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкова справа була зареєстрована у Спадковому реєстрі за №69168939, що підтверджується копією відповідного Витягу. Так, згідно з матеріалами вказаної Спадкової справи №13/2022, 18 лютого 2022 року до приватного нотаріуса Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області Каліушко О.Є. із заявами про прийняття спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , звернулась дружина померлого [PERSON] - [PERSON] , його син [PERSON] та донька [PERSON] . Спадкоємцями померлого було укладено Договір про поділ спадщини від 26 листопада 2022 року, на підставі якого частки спадкоємців у спадщині є рівними та складають по 1/3 частці кожному. Також, як вбачається з матеріалів Спадкової справи №13/2022, згідно з відомостями, наданими Відділом реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Покровської районної в місті Ради за вих. 79/02 від 31.01.2022 року приватному нотаріусу О.Каліушко, [PERSON] , 1974 р.н., був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 20.01.1998 року, помер [INFO] та 15.12.2021 року був знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю. На момент смерті [PERSON] за вищевказаною адресою були зареєстровані: [PERSON] , 1973 р.н., [PERSON] , 1995 р.н., [PERSON] , 2006 р.н. Місце проживання відповідачів також підтверджується отриманими судом відомостями з Реєстру Криворізької міської територіальної громади за №6840 від 22.10.2024 року та № 6814 від 21.10.2024 року. (а.с. 109, 110) Також відповідно до матеріалів вищевказаної Спадкової справи, 21 лютого 2023 року приватним нотаріусом Каліушко О.Є. було видано відповідачам [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] , 1974 р.н., що підтверджується Витягами про реєстрацію видачі свідоцтв про право на спадщину в Спадковому реєстрі. Окрім того, отримання спадкоємцями у власність майна також підтверджується копіями свідоцтв про право власності та Витягами з Державного реєстру речових прав. Заява з претензією про задоволення вимог кредитора після смерті [PERSON] , 1974 р.н., померлого [INFO] , яка направлялась АТ КБ «Приватбанк» 05.04.2023 року на адресу Другої криворізької державної нотаріальної контори, та яка була перенаправлена Другою криворізькою державною нотаріальною конторою 31.10.2023 року до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Каліушко О.Є., в матеріалах вищевказаної Спадкової справи №13/2022 відсутня. Окрім того, будь-які відомості про отримання вищевказаної претензії кредитора АТ КБ «Приватбанк» приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Каліушко О.Є. в матеріалах справи також не містяться. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, до спадкоємців переходять не тільки права, що належали спадкодавцю, але і його обов`язки. Винятком з цього правила є лише зобов`язання боржника, які припиняються зі смертю фізичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим, не може бути виконане іншою особою. В усіх інших випадках до спадкоємців переходять відповідні боргові зобов`язання спадкодавця. Так, у спадщину переходять: обов`язки, що випливають з цивільно-правових договорів (крім тих, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця); обов`язки з відшкодування матеріальної шкоди (збитків); обов`язки по відшкодуванню моральної шкоди (присудженої судом за життя спадкодавця); обов`язки по виплаті неустойки у вигляді штрафу або пені (присудженої судом за життя спадкодавця); витрати на утримання, догляд, лікування, поховання спадкодавця (але не більш, ніж за 3 роки); обов`язки за договором оренди житла з викупом. Згідно зі ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Як передбачено ч.ч. 2, 3, 4 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно із ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами-кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги. Таким чином, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Отже, правовідносини, що виникли між Банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень ст. 1282 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів копії спадкової справи №13/2022, заведеної 18 лютого 2022 року після смерті [PERSON] . Другою криворізькою державною нотаріальною конторою, відповідачі [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцями за законом всього спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Також спадкоємцем майна після померлого [PERSON] є його донька [PERSON] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] прийняли спадщину після померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 21 лютого 2023 року приватним нотаріусом Каліушко О.Є. До складу спадщини входить рухоме та нерухоме майно, а саме: - трикімнатна квартира, розташована за адресою [ADDRESS] ; - земельна ділянка площею 7,2198 га, кадастровий номер: 1225283300:02:002:0043, що розташована за адресою: Дніпропетровська обл., Криворізький р-н, Вакулівська сільська рада; - транспортний засіб Мазда 6, рік випуску 2006; - транспортний засіб марки Mercedes-Benz, модель 813D, рік випуску 1985; - транспортний засіб Volvo, модель FL614, рік випуску 1993; - транспортний засіб марки Volkswagen, модель LT35, рік випуску 2003; - транспортний засіб марки Mercedes-Benz, модель Actros 1845, рік випуску 2012; - транспортний засіб марки Mercedes-Benz, модель 1520, рік випуску 1990; - транспортний засіб марки Mercedes-Benz, Sprinter 313CDI, рік випуску 2010; - транспортний засіб марки Mercedes-Benz, модель 950, рік випуску 2000. Спадкоємцями були визначені частки кожного у спадковому майні, які є рівними та складають по 1/3 частки на кожного, що підтверджується відповідним Договором про поділ спадщини від 26.11.2022 року. Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року №640/6274/16-ц при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Разом з тим, за змістом положень ст.1282ЦК України задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Для всіх спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця. За наявності декількох спадкоємців настає частковий обов`язок виконання зобов`язань: кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, кредитор спадкодавця може пред`явити вимоги до будь-якого спадкоємця, але обсяг виконання боргового зобов`язання спадкоємцем не може перевищувати дійсної вартості отриманої ним спадщини і розміру боргів, що пропорційно припадають на його частку. Обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника. Так, як вбачається із матеріалів справи, позивач АТ КБ «Приватбанк» дізнавшись про смерть [PERSON] , який був боржником за Кредитним договором №б/н від 17.05.2010 року, 05.04.2023 року направив претензію кредитора до Другої криворізької державної нотаріальної контори (а.с. 91). У відповідді Другої криворізької державної нотаріальної контори від 31.10.2023 року, яку позивач отримав 03.11.2023 року, було зазначено, що претензію АТ КБ «Приватбанк» до спадкоємців померлого [INFO] [PERSON] було надіслано приватному нотаріусу Криворізького районного нотаріального округу Каліушко О.Є., у зв`язку з тим, що Спадкова справа №13/2022 знаходиться в провадженні нотаріальної контори приватного нотаріуса Каліушко О.Є. (а.с. 92) 07.08.2024 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до спадкоємців після померлого [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] з листами-претензіями про задоволення вимог кредитора та сплату заборгованості за вищевказаним Кредитним договором. (а.с. 93, 94, 95-97) Верховний Суд роз`яснив, що стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. Також судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні підтвердження отримання вищевказаної претензії кредитора АТ КБ «Приватбанк» приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та приєднання даної претензії кредитора до матеріалів Спадкової справи №13/2022, заведеної після смерті [PERSON] . Таким чином, суд вважає позовні вимоги, адресовані відповідачам як спадкоємцям померлого [PERSON] правомірними та обґрунтованими. Так, свої зобов`язання з погашення кредиту позичальник [PERSON] виконував неналежним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором №б/н від 17.05.2010 року у розмірі 73090,40 грн, яка складається з наступного: 73090,40 грн - заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 73090,40 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії. (а.с. 6-28) Частиною 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особа, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Так, доказів погашення заборгованості за Кредитним договором №б/н від 17.05.2010 року, а також власних розрахунків заборгованості відповідачами надано не було. Виходячи з вищенаведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідачів підлягають також стягненню витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved