Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Волинської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Волинській області, про відшкодування шкоди, завданої незаконним засудженням особи. Позов обґрунтовано тим, що органом досудового розслідування, а саме Маневицьким ВП ГУНП у Волинській області, що є структурним підрозділом ГУНП у Волинській області (надалі також відповідач-3, ГУНП у Волинській області) за процесуального керівництва Маневицької місцевої прокуратури (на даний час структурний підрозділ Волинської обласної прокуратури (надалі також відповідач-2) здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12020030160000019 від 13.01.2020 р. у якому [PERSON] притягувався до кримінальної відповідальності з правовою кваліфікацією діяння за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України. Вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.08.2020 р. у справі №164/431/20 позивача визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України, та призначено покарання п`ять років позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання, якщо протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Вказаний вирок залишено без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 25.05.2021p. Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 19.08.2021 р. у справі №164/1075/21 за наслідками розгляду клопотання Маневицького районного сектору філії державної установи «Центр пробації в Волинській області» позивача звільнено від покарання у виді позбавлення волі за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.08.2020 р. у зв`язку із закінченням іспитового строку. Постановою Верховного Суду від 08.12.2021 р. за результатами розгляду касаційної скарги прокурора скасовано рішення апеляційного суду з направленням справи на новий апеляційний розгляду. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 30.06.2022 р. вирок суду першої інстанції скасовано з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції. В подальшому, вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.04.2023 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України, та призначено покарання п`ять років позбавлення волі, на підстав ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання, якщо протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Вказаний вирок залишено без змін згідно ухвали Волинського апеляційного суду від 11.09.2023p. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.05.2024р. у справі №164/431/20 за наслідками розгляду подання начальника Луцького районного відділу №2 філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області позивача звільнено від покарання у виді позбавлення волі за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.04.2023р. у зв`язку із закінченням іспитового строку. Вирок суду першої інстанції від 05.04.2023р. у справі №164/431/20 залишено без змін згідно постанови Верховного Суду від 20.06.2024p. До загальних засад кримінального провадження згідно ч. 1 ст. 7 КПК України також відноситься заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення. Всупереч зазначеному та з наведеної вище хронології розгляду кримінального провадження вбачається, що позивача двічі засуджено за інкриміноване йому діяння і позивач двічі відбув призначене йому судом покарання. З огляду на вказане, в межах розгляду кримінального провадження незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду порушені конституційні права позивача, чим позивачу завдано істотної, невиправної шкоди. Ухвалою Маневицького районного\~суду Волинської\~області від 17.07.2024 відкрито провадження у справі. 26.07.2024 до суду надійшов відзив від представника відповідача Волинської обласної прокуратури, в якому просять вважаюти доводи, викладені у позовній заяві [PERSON] безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. 30.07.2024 до суду надійшов відзив від представника відповідача ГУНП у Волинській області, в якому просять вважаюти, що позовні вимоги [PERSON] до Державної казначейської служби України, Волинської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції України у Волинській області, про відшкодування шкоди завданої незаконним засудженням особи є необґрунтованими, а тому в задоволенні позовних вимог просять відмовити в повному обсязі. 31.07.2024 до суду надійшов відзив від представника відповідача Державної казначейської служби України, в якому просять відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. 02.08.2024 від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що доводи відповідача Державної казначейської служби України, викладені у відзиві на позовну заяву, не спростовують підставність заявлених вимог та просить врахувати дані заперечення в межах розгляду спору по суті. Ухвалою суду від 10.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник Державної казначейської служби України Мельник Л.Є. вважає, що [PERSON] не було заподіяно моральну шкоду, яка оцінена на суму 150 000 грн. Представник Волинської обласної прокуратури Власюк М.С. в судовому засіданні позов не визнала та вважає, що позивачем не доведено факту засудження двічі за одним і тим самим обвинуваченням, а також вважає що позивачу не було заподіяно будь якої шкоди. Представник ГУНП у Волинській області в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заслухавши сторони, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що органом досудового розслідування, а саме Маневицьким ВП ГУНП у Волинській області, що був структурним підрозділом ГУНП у Волинській області за процесуального керівництва Маневицької місцевої прокуратури (на даний час структурний підрозділ Волинської обласної прокуратури здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12020030160000019 від 13.01.2020р. у якому [PERSON] притягувався до кримінальної відповідальності з правовою кваліфікацією діяння за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України. Вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.08.2020р. у справі №164/431/20 позивача визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України, та призначено покарання у виді п`ять років позбавлення волі і з застосуванням ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання, якщо протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Вказаний вирок залишено без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 25.05.2021p. Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 19.08.2021 р. у справі №164/1075/21 за наслідками розгляду клопотання Маневицького районного сектору філії державної установи «Центр пробації в Волинській області» позивача звільнено від покарання у виді позбавлення волі за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.08.2020р. у зв`язку із закінченням іспитового строку. Постановою Верховного Суду від 08.12.2021 р. за результатами розгляду касаційної скарги прокурора скасовано рішення апеляційного суду з направленням справи на новий апеляційний розгляду. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 30.06.2022р. вирок суду першої інстанції скасовано з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції. В подальшому, вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.04.2023р. [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України, та призначено покарання п`ять років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання, якщо протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Вказаний вирок залишено без змін згідно ухвали Волинського апеляційного суду від 11.09.2023p. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.05.2024р. у справі №164/431/20 за наслідками розгляду подання начальника Луцького районного відділу №2 філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області позивача звільнено від покарання у виді позбавлення волі за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.04.2023р. у зв`язку із закінченням іспитового строку. Вирок суду першої інстанції від 05.04.2023р. у справі №164/431/20 залишено без змін згідно постанови Верховного Суду від 20.06.2024p. До загальних засад кримінального провадження згідно ч. 1 ст. 7 КПК України також відноситься заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення. Всупереч зазначеному та з наведеної вище хронології розгляду кримінального провадження вбачається, що позивача двічі засуджено за інкриміновані йому діяння і позивач двічі відбув призначене йому судом покарання. З огляду на вказане, в межах розгляду кримінального провадження незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду порушені конституційні права позивача, чим позивачу завдано істотної, невиправної шкоди. Відповідно достатті 56\~Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частинами першою та другою статті 23\~ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23\~ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За правилами пункту 2 частини друго їстатті 1167\~ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно з частинами першою та другою статті 1176\~ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Пунктом 1-1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим законом, виникає у випадках також вчинення інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян. Саме такими іншими процесуальними діями, що обмежують чи порушують права та свободи громадян на думку суду являється повторне засудження позивача [PERSON] та призначення йому покарання, після фактичного засудження та повного відбуття ним покарання за цим же обвинуваченням. Відповідно до статті 3\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» у наведених в статті 1\~цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Згідно статті 13\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Виходячи з системного аналізу статті 13\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» суд приходить до висновку, що зазначена норма поширюється на осіб, які дійсно не вчинили будь якого кримінального правопорушення, тобто в їх діях відсутній склад кримінального правопорушення або не доведено участь особи у вчиненні кримінально протиправного діяння і ці особи були піддані необґрунтованому кримінально процесуальному примусу. Дія цієї норми поширюється на вищезазначених осіб виключно на час невиправданого перебування особи під слідством чи судом, тобто на час досудового розслідування та судового розгляду і не поширюється на час відбування покарання. У справі, яка є предметом розгляду, судом встановлено, що позивача [PERSON] було двічі засуджено за інкриміноване йому діяння і позивач двічі відбув призначене йому судом покарання. При цьому судом враховано, що позивач [PERSON] дійсно вчинив інкриміновані йому діяння за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України та вина його доведена вироком суду, що набрав законної сили. Вказані злочини відносяться згідно ст. 12 КК України до тяжких злочинів і при призначенні йому покарання у виді позбавлення волі до нього було застосовано вимоги ст. 75 КК України, а саме призначено покарання з випробуванням та встановленням мінімального іспитового строку. За таких обставин не слід рахувати, що [PERSON] незаконно перебував під слідством чи судом. В даному випадку констатовано лише повторне перебування позивача в статусі обвинуваченого та засудженого, а тому суд рахує, що в такому випадку імперативні норми зазначені в ч.2 ст.\~13\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» - не підлягають до застосуванню, адже повторний розгляд справи судом після засудження та відбуття покарання [PERSON] , хоча і не був виправданий та проводився поза волею останнього, про те надавав йому можливість довести свою невинуватість, що в цій частині призвело до покращення становища обвинуваченого. Внаслідок повторного засудження за одним і тим же обвинуваченням позивачу безперечно заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув. Судом враховано, що позивач [PERSON] поніс моральні страждання, заподіяні йому внаслідок повторного невиправданого впливу на нього примусу держави, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, тобто повторно був позбавлений можливості вільно переміщуватись, повторно виконував покладені на нього судом обов`язки, ніс повторний ризик у разі неналежного виконання вказаних обов`язків бути направленим в місця позбавлення волі для відбування покарання. Зазначене призвело до погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, такі як обмеження у працевлаштуванні, членства в певних організаціях та спільнотах та інше. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи неналежне поводження із нею завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють значну моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Визначаючи розмір морального відшкодування, суд враховує обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача повторно в статусі обвинуваченого та засудженого, й виходячи із засад розумності та справедливості, доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. Визначаючи розмір моральної шкоди саме у такому розмірі, суд, виходить з вимог виваженості та поміркованості, водночас, враховує характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Суд зазначає, що вказаний розмір не є більшим, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призведе до його збагачення.

Outcome: partial