Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

У січні 2024 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 23270,67 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25 жовтня 2021 року позов ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» завдані збитки в порядку регресу у розмірі 387260,81 грн та судовий збір. Заочне рішення направлено на виконання до приватного виконавця та відкрито ВП [NUMBER], в порядку виконання рішення накладено арешт на грошові кошти позивача. Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 23 листопада 2023 року скасовано заочне рішення. Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 19 грудня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. Однак, 01 серпня 2023 року АТ «КБ «Приватбанк» проведено перерахунок грошової суми 23270,67 грн за ВП. Відтак, зазначені грошові кошти є безпідставно збереженим майном. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 25.03.2024 до суду надійшов відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту своїх прав, оскільки кондикційний позов урегульовано нормами матеріального права, а поворот виконання рішення - процесуального права. У свою чергу, поворот виконання рішення - процесуальна форма захисту прав боржника, він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили, його суть полягає у повернення стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням. У справі відповідач отримав грошові кошти за рішенням суду, яке набрало законної сили в порядку примусового виконання, відтак обраний позивачем спосіб захисту - повернення безпідставно набутих коштів в порядку ст.1212 ЦК України, не передбачений законом для застосування до спірних правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, заочним рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25 жовтня 2021 року задоволено позов ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» завдані збитки в порядку регресу у розмірі 387260,81 грн та судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 23 листопада 2023 року скасовано заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25 жовтня 2021 року та призначено справу до судового розгляду. Комінтернівського районного суду міста Харкова від 19 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні позову ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Відповідно до копії платіжної інструкції від 01 серпня 2023 року з [PERSON] стягнуто 23270,67 грн із призначенням платежу: стягнення за ВП [NUMBER] з виконання виконавчого документу: виконавчий лист №641/4191/21, виданий 30 червня 2023 року. Так, відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі №910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі №918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі №904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі №6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15. Із матеріалів вбачається, що грошові кошти стягнуто на підставі заочного судового рішення, яке в подальшому було скасоване. Кондикційний позов (позов про повернення безпідставно набутого майна) урегульовано нормами матеріального права, а поворот виконання рішення - процесуального права. За змістом кондикційний позов та поворот виконання рішення схожі, проте не є тотожними та регулюються різними нормами права. Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням. У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року №13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 року Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Відповідно до частин першої, другої ст.444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Згідно з ч.9 ст.444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом (ч.1 ст.446 ЦПК України). Отже, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку скасовано судове рішення. У даній справі відповідач отримав грошові кошти за рішенням суду. Поворот виконання рішення полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнені кошти за скасованим судовим рішенням у разі відсутності обмежень, установлених законом. Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі №336/9595/14 (провадження №61-14640сво18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі №569/15646/16-ц (провадження №14-375цс19) та постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2022 року у справі №405/3788/19 (провадження №61-826св22). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (провадження №12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (провадження №14-125цс20). Оскільки грошові кошти у розмірі 23270,67 набуті відповідачем на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасоване, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав є звернення до суду із заявою про поворот виконання рішення у порядку, передбаченому ст.444 ЦПК України. Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed