Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

У липні\~2024\~року позивач\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~відповідача,\~в якому\~просила позбавити\~його батьківських\~прав відносно\~неповнолітньої дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , та змінити розмір аліментів, які він сплачує на її утримання за рішенням суду, на 1/4 частку від усіх видів його заробітку щомісячно. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що відповідач вихованням та утриманням дитини не займається, матеріально її не забезпечує, нехтує своїми батьківськими обов`язками, тому з метою захисту прав доньки, позивач змушена звернутись до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав. Визначений судовим рішенням у 2020 році розмір аліментів не дозволяє забезпечити матеріально дитину усім необхідним, оскільки змінився її матеріальний стан в сторону погіршення, так як спільна з відповідачем дитина стала старша та потребує більшого розміру утримання, зросли ціни на продукти та одяг. Сума стягуваних аліментів є недостатньою при тому, що з часу ухвалення судом рішення матеріальний стан відповідача покращився, він офіційно працевлаштувався, є військовослужбовцем. В підготовчому засіданні від 26.09.2024 (а.с.79) судом було залучено до участі у справі орган опіки та піклування за місцем проживання відповідача, Солом`янську районну в м Києві державну адміністрацію. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Зазначила, що відповідач понад три роки аліменти не сплачував взагалі, дитиною не цікавиться жодним чином і донька його не знає, оскільки на момент розлучення вона була маленькою і вже забула його. Востаннє він бачив [PERSON] у січні 2020 року. В останній розмові повідомив їй, що має іншу сім`ю та дитину. Представник відповідача, заперечуючи щодо позову, зазначила, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Саме з вини позивачки [PERSON] позбавлений можливості не лише виховувати, а й навіть бачити свою доньку. Влаштувавшись до лав ЗСУ, відповідачем було сплачено всю заборгованість за виконавчим провадженням по сплаті аліментів та на даний час він продовжує їх сплачувати у визначеному рішенням суду розмірі. Окрім того, за можливості, відповідачем сплачувались суми, які є більшими за розмір аліментів, про що позивачем в позовній заяві не вказано. Відповідач дійсно сумує за своєю дитиною, однак позбавлений можливості приїжджати до доньки, оскільки перебуваючи на службі в ЗСУ був поранений та станом на час розгляду справи проходить лікування, можливості самостійно рухатись не має, несе пов`язані з цим додаткові матеріальні витрати. Наразі стан здоров`я та матеріальне становище відповідача є таким, що ставить під сумнів можливість виплати більшої суми аліментів, ніж та, яка наразі щомісячно ним сплачується. Перешкодою у побаченні батька й доньки адвокат назвала спершу карантинні обмеження у 2020 році, потім постійна зміна місця проживання відповідача у зв`язку з пошуками роботи, а далі проходження військової служби і бойове поранення. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Звягельської міської ради вказала на те, що законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки немає. Представник органу опіки та піклування Солом`янської районної в м Києві державної адміністрації до суду не прибув, в заяві просив слухати справу за його відсутності та при винесенні рішення виходити з інтересів дитини. Заслухавши пояснення присутніх, дослідивши матеріали справи і надані докази, суд приходить наступного висновку. Судом встановлено,\~що з 14.07.2016 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалось, у зв`язку з чим шлюб був розірваний заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду №285/568/20 від 26.03.2020. Місце проживання дитини судом було визначено разом із матір`ю. Відповідно до рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду №285/1663/20 від 11.06.2020 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідач проживає окремо від своєї дитини. Місце реєстрації та проживання Емілії разом із матір`ю, позивачем в даній справі. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, крім інших, один з батьків (ст.165 СК України). Як на підставу позбавлення відповідача батьківських прав позивач послалась на відкрите відносно нього виконавче провадження, наявність заборгованості по аліментам, довідку про участь батьків у дошкільному виховані дитини [PERSON] , акт обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] від 06.11.2023 та акт оцінки потреб сім [PERSON] та Лукашевської Емілії від 25.10.2023. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дитині для повного, гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння (Закон України «Про охорону дитинства»). Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Виховання дитини обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У Принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Ст.3 Конвенції про права дитини наголошує, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню їх інтересів. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків (ст.164 СК України). Це є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька, матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Безумовно, інтереси дитини є надзвичайно важливими, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, і позбавлення останніх батьківських прав є крайнім, виключним та надзвичайним способом впливу на них. Про право батьків на спілкування з дітьми та важливість ролі батька в своїх рішеннях неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України»). Відповідно до ст.19 СК при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Разом з тим обов`язковість такого висновку не може абсолютизуватися і у разі, якщо з тих чи інших причин його отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Такого висновку матеріали цієї справи не містять, натомість є пояснення органу опіки та піклування за місцем проживання матері й дитини, з яких слідує, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] не відповідатиме інтересам дитини. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Обставину, про яку стверджує сторона, потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Постанови державного виконавця про встановлення [PERSON] тимчасових обмежень, внесення його як боржника до Єдиного реєстру боржників, арешт його коштів, звернення стягнення на заробітну плату тощо, підтверджують його безвідповідальне ставлення до фінансового утримання дитини. У цій справі відповідач понад три роки не приймав жодної участі у матеріальному забезпеченні своєї доньки, переклавши таку відповідальність повністю на її матір. Разом з тим, це не може бути беззаперечними доказами, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Принагідно зазначити, що як сам відповідач, так і його два адвокати замовчили той факт, що [PERSON] вдруге одружився і має іншу дитину, що вочевидь потребує фінансових затрат, які він не може не нести. Водночас, утриманням першої своєї доньки, спільної дитини з позивачкою, він свідомо тривалий час нехтував. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позивачем не\~були доведені\~в судовому\~засіданні зазначені\~фактори,\~як окремо,\~так і\~в сукупності,\~а також\~наявність винної\~поведінки [PERSON] \~в ухиленні\~від виховання\~своєї дитини,\~а тому\~суд не\~вбачає підстав\~для позбавлення\~його батьківських\~прав відносно\~доньки [PERSON] . Відтак, позов в цій частині не підлягає задоволенню. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України). Відповідно до ст.180 СК України, ст.51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.\~Способи виконання батьками вказаного обов`язку визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Положеннями СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (ст.ст.180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (ст.185); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (ст.198).\~ Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від неї, та захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для життєдіяльності. За своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Частиною 1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. З огляну на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у певній грошовій сумі, на розмір аліментів у частці від заробітку батька (матері) та навпаки). Суд вважає слушними доводи позивача, що визначений судом в 2020 році розмір аліментів з урахуванням зростання споживчих товарів і послуг, інфляції тощо, не є достатнім розміром для задоволення розумних потреб шестирічної дитини. Окрім того, відповідач є військовослужбовцем, яких на сьогоднішній день держава належним чином матеріально забезпечує. Незважаючи на юридично закріплений принцип гендерної рівності (ч.6 ст.7 СК України), у переважній більшості випадків догляд за дитиною здійснює той з батьків, з ким вона проживає. Станом на\~21.07.2023\~борг відповідача\~по сплаті\~аліментів становив\~82642,40\~грн,\~тобто він\~добровільно їх\~не сплачував.\~Однак,\~суд наголошує,\~що обов`язок по утриманню дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, створення умов для отримання належної освіти, не може бути покладений виключно на одного з батьків. Зазначене у сукупності є підставою для зміни розміру та способу аліментів. Бойова травма відповідача, що мала місце 16.06.2024, свідчить, що він потребує лікування, однак це не є підставою для звільнення його від обов`язку утримувати свою доньку на належному матеріальному рівні. Крім того, лікування військовослужбовців, які отримали поранення, здійснюється за рахунок держави. Інші медичні документи, надані представником відповідача, датовані 02.11.2023, 04.11.2023, 14.12.2023, 20.12.2023, 22.12.2023, 18.01.2024 з діагнозами лівобічний риносинус, хронічний гемісинусит, алергічний контактний дерматит scabias, консультацією уролога є хворобами запалення слизової носа і приносових пазух, паразитарне зараження шкіри, які не свідчать про тривале їх лікування і понесення значних матеріальних витрат на їх лікування. Окрім того, на підтвердження останніх стороною відповідача не було надано жодного доказу, як і не було надано доказів про розмір його доходу. СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися\~з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У відповідності до\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має\~право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідач є молодою особою 31 року, будучи військовослужбовцем, має належне щомісячне грошове забезпечення від держави та на нього поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та\~членів їх сімей». Доказів наявності в нього на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків або будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання більшої матеріальної допомоги позивачу, ніж визначеної судовим рішенням 2020 року, суду надано не було. Навіть зміна сімейного стану [PERSON] не може\~бути підставою\~для обмеження\~прав його\~доньки [PERSON] \~у належному\~фінансовому утриманні\~зі сторони\~батька,\~який,\~як достеменно\~було встановлено\~у цій\~справі,\~не створює умови, необхідні для всебічного розвитку своєї дитини Емілії. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів спільної дитини сторін, враховуючи визначений розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку; працездатний вік обох батьків; потребу позивача у достатній фінансовій допомозі з боку відповідача, який зобов`язаний брати участь у забезпеченні благополуччя своєї доньки, суд приходить висновку, що він в змозі сплачувати аліменти в розмірі, визначеному в позовних вимогах, тобто 1/4 частина від усіх видів його доходу. Такий розмір буде реальним, не поставить відповідача у матеріальне становище значно гірше від положення дитини і позивача, відповідатиме, як інтересам спільної доньки сторін, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Змінений розмір аліментів слід стягувати з дня набрання рішенням законної сили. В зв`язку з тим, що суд при розгляді справи дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав, підстав для відшкодування з нього судових витрат, понесених позивачем, суд не вбачає. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial