Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно з державною програмою забезпечення населення послугами теплопостачання протягом опалювальних сезонів з жовтня 2016 року по 2024 рік позивач надавав теплову енергію за адресою: [ADDRESS] , де відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб зареєстрованим користувачем є відповідач. Зазначає, що відповідач, на підставі відкритого особистого рахунку № [NUMBER] , повинна була сплачувати за надані послуги щомісячно, але оплата за ці послуги не здійснювалася належним чином, у зв`язку з чим станом на 01 вересня 2021 року з`явився борг перед позивачем у сумі 15\~770,04 грн. за період з 01 листопада 2017 року по 01 вересня 2021 року, який було реструктуризовано шляхом укладання зі споживачем договору про реструктуризацію заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання № 343/2021р./Ц.О.А. строком на 12 місяців, де відповідно до пункту 3 цього договору передбачено, що у разі порушення споживачем умов вказаного договору, підприємство КП «Теплоенерго» має право на примусове стягнення суми заборгованості в судовому порядку. Відповідно до розрахунку, з урахуванням положень ст. 258 ЦК України, сума заборгованості за надані послуги теплопостачання за вказаною адресою складає: 15\~770,04 грн. сума боргу на момент укладання договору про реструктуризацію заборгованості; сума боргу на момент подання позовної заяви (на 01 грудня 2024 року) 15\~633,15 грн.; інфляційне збільшення 6\~001,13 грн.; 3% річних від суми боргу 2\~023,74 грн., а загалом заборгованість складає 23\~658,02 грн. На підставі викладеного представник позивача звернувся до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь КП «Теплоенерго» ДМР заборгованість зі сплати за теплопостачання в розмірі 23\~658,02 грн., з яких: сума основного боргу - 15\~633,15 грн.; інфляційні збитки - 6\~001,13 грн.; 3% річних - 2\~023,74 грн., а також судовий збір в розмірі 3 028 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглядати справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти прийняття заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст.ст.128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, заперечень проти позову суду не представила, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 24 лютого 2025 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала. При цьому, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що КП «Теплоенерго» ДМР є комунальним підприємством, основним видом діяльності якого є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії у вигляді гарячої води для задоволення потреб опалення та гарячого водопостачання населення та інших груп споживачів. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надаються КП «Теплоенерго» ДМР на опалення житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрованим користувачем є [PERSON] , [INFO] (уповноважений власник), що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 002351 від 24 вересня 2021 року (а. с. 6). Матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору № 343/2021р./Ц.О.А. про реструктуризацію заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання від 28 вересня 2021 року, КП «Теплоенерго» ДМР та споживач [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , особистий рахунок № [NUMBER] , уклали договір про зобов`язання споживача сплатити заборгованість за використану теплову енергію, яка виникла станом на 01 вересня 2021 року в розмірі 15\~770,04 грн. протягом 12 місяців, а також 0 % від суми заборгованості, а саме 00 грн. сплатити до 30 вересня 2021 року, а далі відповідно до графіка сума 15\~770,04 грн. (а. с. 7). Пунктами 2, 2.1. вищезазначеного договору передбачено, що споживач здійснює оплату не пізніше 20 числа слідуючого за розрахунковим місяцем. У разі несвоєчасної сплати, підприємством КП «Теплоенерго» ДМР буде нараховуватися пеня в розмірі від 0,01% до 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше ніж 100% від загальної суми заборгованості. Крім того, умовами п. 3 вищевказаного договору передбачено, що у разі порушення споживачем умов даного договору, підприємство КП «Теплоенерго» ДМР має право на примусове стягнення суми заборгованості в судовому порядку. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача за період з 01 листопада 2017 року по 23 лютого 2022 року складає 23\~658,02 грн., з яких: сума основного боргу - 15\~633,15 грн.; інфляційні збитки - 6\~001,13 грн.; 3% річних - 2\~023,74 грн. (а. с. 11-13). Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. На підставі ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Пунктом 10 постанови КМУ № 630 від 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначено, що споживач зобов`язаний вносити щомісячну плату за надані послуги згідно встановлених тарифів. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд також зазначає, що інфляційні втрати та три проценти річних розраховані позивачем до 23 лютого 2022 року включно, що не порушує законодавство, зокрема постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» відповідно до якої до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, а також наявні в матеріалах справи докази, та враховуючи, що вимоги позивача є законними і обґрунтованими, суд дійшов висновку, що заборгованість зі сплати за теплопостачання в розмірі 23\~658,02 грн. підлягає стягненню з відповідача, а позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 3 028 грн.

Outcome: approved