Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою, в якій просила визнати безвісно відсутньою [PERSON] , [INFO] . Заявлені вимоги мотивує тим, що вона є рідною сестрою [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] . Вищезазначена квартира належала [PERSON] на праві власності. Так, в березні 2019 року [PERSON] вийшла з квартири на вулицю і з того часу не повернулась додому, про що заявницю через деякий час сповістила її сусідка [PERSON] . З того дня про [PERSON] нічого невідомо, її пошуки результатів не дали. На підставі заяви сусідки [PERSON] , Покровським РУП ГУНП в Донецькій області було відкрито кримінальне провадження та внесені відомості до ЄРДР за №12019050230000373 від 21.03.2019 року та заведено відносно [PERSON] «Розшук», однак відомостей про її перебування не виявлено. За результатами проведеної перевірки актовий запис про шлюб та про смерть відносно [PERSON] 29.10.1958 року народження в архіві відділу не виявлено. Зі слів сусідів, [PERSON] зловживала спиртними напоями, що стало наслідком погіршення її психічного стану та неадекватної поведінки, та могло спричинити втрату пам`яті. З часу зникнення пройшло вже більше року, що є підставою для визнання особ безвісно відсутньою, а тому заявниця звернулась до суду. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2024 року було відкрито провадження по даній справі. Рішенням Вищої ради правосуддя від 24.09.2024 року №2797/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області» змінено з 7 жовтня 2024 року територіальну підсудність судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року було прийнято до розгляду дану заяву. У судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримав, просив суд заяву задовольнити. Представник Новодонецької селищної військової адміністрації Краматорського району до судового засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислущавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] . Факт споріднення підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . У березні 2019 року [PERSON] вийшла з квартири на вулицю і з того часу не повернулась додому. Відповідно до довідки Відділу полоції № 1 Покровського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області від 27.10.2023 року станом на дату видачі довідки, [PERSON] , [INFO] знаходиться у розшуку за відділм поліції № 1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, як особа яка безвісти зникла, дані відомості внесено до ЄРДР за № 12019050230000373 від 21.03.2019 року, відносно останньої заведено ОРС «Розшук» в рамках якої здійснюються розшукові заходи по встановленню місця знаходження розшукуваної. Актовий запис про шлюб та про смерть відносно [PERSON] 29.10.1958 року народження в архіві Добропільського відділу державної реєстрацції актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністертва юстиції не виявлено. Відповідно до матеріалів справи, [PERSON] до лікарень не зверталась. Станом на 01.02.2024 року в ЄІБД ВПО інформація щодо [PERSON] відсутня. Відповідно до відповіді з Державної прикордої служби України від 31.01.2024 року відомості щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією [PERSON] , [INFO] , в період з 01.03.2019 року по 06.02.2024 року в Базі не виявлено. Цивільне процесуальне законодавство передбачає можливість зміни в судовому порядку правового статусу фізичної особи шляхом визнання її безвісно відсутньою чи оголошення її померлою, що визначено пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України. Необхідність у зміні правового статусу фізичної особи виникає у зв`язку з тим, що невизначеність правового становища особи, яка тривалий час відсутня у місці свого постійного проживання, створює певні перешкоди щодо реалізації суб`єктивних прав фізичними та юридичними особами, які перебувають із нею в певних правовідносинах. Згідно з положеннями статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме (частина перша статті 307 ЦПК України). Суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою (частина перша статті 308 ЦПК України). У разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою у порядку статті 309 ЦПК України. Згідно з частиною першою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Законодавець пов`язує визнання особи безвісно відсутньою зі встановленням відповідного юридичного складу, тобто сукупністю взаємопов`язаних юридичних фактів, що становлять предмет доказування. Такою сукупністю юридичних фактів, тобто юридичним складом, є: 1) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; 3) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; 4) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №\~760/3112/16-ц, від 29 серпня 2019 року у справі №\~225/2576/17, від 22 листопада 2018 року у справі №\~225/882/17, від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17. Згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства належить, зокрема, принцип змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведенні перед судом їхньої переконливості. Вказане положення є головним нормативним закріпленням принципів змагальності та диспозитивності в законодавстві України. Загальна формула принципу змагальності та диспозитивності у цивільному судочинстві закріплена у статтях 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до принципу диспозитивності обов`язок доказування фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Повно та всебічно дослідивши докази у їх сукупності, з підстав, передбачених вказаними нормами права, з огляду на те, що на момент вирішення судом питання про задоволення заяви про визнання особи безвісно відсутньою вжиті заходи, спрямовані на встановлення місця перебування [PERSON] , [INFO] , були безрезультатними, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання безвісно відсутньою [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved