Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] звернулася до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовним вимогами до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області, якими просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) у період з 2008 по 2013 роки проживала в цивільному шлюбі з [PERSON] ; від сумісного життя в них народилася дочка, [PERSON] , [INFO] ; у 2013 році, у зв`язку з погіршенням відносин з відповідачем, позивачка разом з дочкою переїхала проживати до своєї матері, а в вересні 2016 року в с. Ралівка Самбірського району Львівської області як внутрішньо переміщена особа; за рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області (справа №266/2471/14-ц) з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] в розмірі частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 23.06.2014 до досягнення останньою повноліття; відповідач участі в утриманні та вихованні дитини не брав, нею не цікавився, з 2021 року аліменти з відповідача не стягуються, оскільки місце перебування його невідоме; за останні десять років відповідач з дочкою не спілкувався, вихованням дитини займалася позивачка та її чоловік [PERSON] , з яким вона уклала шлюб 22.02.2017. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2024, цивільну справу №203/4152/24, провадження №2/0203/1654/2024, було розподілено головуючому судді Іваницькій І.В., яка передана канцелярією суду 21.08.2024. В порядку ч.6 ст.187 ЦПК України з Єдиного державного демографічного реєстру надійшла відповідь №754097 від 26.08.2024 щодо зареєстрованого місця проживання відповідача-фізичної особи [PERSON] , яке відповідає адресі, зазначеній у позовній заяві. 26 серпня 2024 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від Міністерства соціальної політики України витребувано інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відносно відповідача, на виконання якої 03 жовтня 2024 року листом Міністерства соціальної політики України за вих. № 22097/0/2-24/3 від 25.09.2024 повідомлено, що станом на 24.09.2024 в ЄІБД ВПО інформація щодо запитуваної особи відсутня. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, який визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого судового засідання у справі призначено на 05.11.2024. Розгляд справи у підготовчому судовому засіданні, призначеному на 05.11.2024, був відкладений на 11.12.2024, у зв`язку з поданим представником позивача клопотанням про відкладення розгляду справи. 11.12.2024 підготовне судове засідання у справі закрито, призначено справу до розгляду по суті на 21.01.2025, задоволено клопотання про допит у судовому засіданні в якості свідка неповнолітньої [PERSON] , про що в судовому засіданні постановлено ухвалу. У судовому засіданні 21.01.2025 позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, представник третьої особи проти задоволення позовних вимог не заперечувала, також була допитана в якості свідка [PERSON] ; у судовому засіданні було оголошено перерву до 19.02.2025. У судове засідання 19.02.2025 сторони не з`явилися, від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника. Відповідач у судові засідання жодного разу не з`явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом публікації оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», причин неявки не повідомив, відзив на позовну заяву, будь-які клопотання від нього до суду не надходили. З урахуванням цього, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280, 281\~ЦПК України було ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін, в заочному порядку та без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, вислухавши пояснення позивачки, її представника та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони являються батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 26.01.2009. У зареєстрованому шлюбі сторони не перебували, як зазначає позивачка, перестали проживати разом з 2013 року. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області (справа №266/2471/14-ц) вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 23.06.2014 до досягнення [PERSON] повноліття [INFO] . Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14.09.2016 №№ 1323000079, 1323000080 [PERSON] та [PERSON] взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, фактичне місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивачка, [PERSON] до Львівської області з ними не переїжджав, залишився мешкати в м. Маріуполі. 22.02.2017 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , її прізвище після реєстрації шлюбу змінено на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.02.2017, актовий запис №45, виданим Самбірським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області; від шлюбу народилася [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 11.09.2019, актовий запис №23, видане виконавчим комітетом Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області). Згідно довідки виконавчого комітету Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області №1041 від 29.07.2024 [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] , дочками [PERSON] та [PERSON] , а також братом чоловіка, свекром та свекрухою зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ралівської сільської\~ради Самбірського\~району Львівської\~області за №1285/06-03 від 23.07.2024, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , встановлено, що: « [PERSON] разом зі своєю дитиною [PERSON] проживають у [ADDRESS] , які відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи з 14 вересня 2016 року (довідки N? 1323000079, N? 1323000080) переїхали як внутрішньо-переміщені особи з [ADDRESS] . Відповідно до характеристики від 08 липня 2024 року N? 06-03/164, виданої Ралівським опорним закладом загальної середньої освіти ім. Ів. Франка, [PERSON] навчається у 9-А класі з 01 вересня 2016 року. За час навчання зарекомендувала себе як здібна, дисциплінована учениця, має навчальні досягнення достатнього рівня. Мати, [PERSON] , бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, забезпечує високий рівень навчання дитини. Батько, [PERSON] , із дочкою не спілкується, з сім?єю не проживає, у вихованні дитини участі не бере, з класним керівником на зв?язок не виходив, на батьківські збори не з?являється. На час обстеження умов проживання сім?ї 17 липня 2024 року, [PERSON] , встановлено, що діти проживають з мамою у [ADDRESS] , з 2016 року, у квартирі створені всі належні умови для проживання та виховання дитини, [PERSON] має окреме спальне місце, одяг чистий, у достатній кількості забезпечена продуктами харчування, одягом. В сім?ї [PERSON] ще проживає її малолітня донька від другого шлюбу - [PERSON] , 2019 року народження. Теперішній чоловік на час обстеження був відсутній, оскільки він є військовослужбовцем і являється безвісті пропавшим. Відповідно до рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 14 липня 2014 року про стягнення аліментів [PERSON] призначено аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] в розмірі частини від всіх видів доходів щомісячно і до досягнення [PERSON] повноліття. Однак згідно довідки від 13 червня 2024 року N? 19541/17, виданої Кальміуським відділом державної виконавчої служби у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області, встановлено, що [PERSON] з липня 2017 року по червень 2020 року та з листопада 2021 року по даний час не сплачував аліменти і має заборгованість по аліментах. Зі слів сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановлено, що батько дитини [PERSON] протягом 10 років ніколи не з?являвся по фактичному місцю проживання дитини, із дочкою не спілкується, ніякої участі у вихованні дитини не приймає, дитині фінансово не допомагає». З огляду на викладене, орган опіки та піклування Ралівської сільської ради вважає доцільним позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позивачка вважає, що відповідача, [PERSON] , який не бере участі у вихованні дитини та тривалий час (більше десяти років) не цікавиться її життям, слід позбавити батьківських прав по відношенню до дочки [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини)). Стаття 9 Конвенція про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частини друга та третя статті 51 Конституції України). Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 1 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон №2402-III) забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Частиною першою статті 8 Закону №2402-III передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону №2402-III виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, повагу до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частини друга та третя статті 150 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частини перша, друга та четверта статті 155 СК України). Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (частина друга статті 157 СК України). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 ЦК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (частина перша статті 165 СК України). Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (частини перша та четверта статті 169 СК України). Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Судова практика в цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування. Верховний Суд в оцінці обставин справи керується тим, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками(постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі №361/2014/22 (провадження №61-9249св24)). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини перша-третя статті 12 ЦПК України). Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідач з неповнолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , не проживає та не спілкується без поважних причин. Отже, свідомо не виконує свої батьківські обов`язки з виховання та утримання дитини, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та її подальшої долі, дитина не отримувала від батька жодної допомоги для морального та фізичного розвитку, батько свідомо відмовляється від спілкування з дитиною. В ході судового засідання було допитано дитину, [PERSON] , яка повідомила, що з батьком не спілкується з 2014 року, він їй не телефонує і не бачиться; з 2015 року по 2023 рік роль батька в її житті виконував вітчим, який проводив з нею час, допомагав у навчанні. Доказів на підтвердження вчинення дій, які б свідчили про бажання відповідача брати участь у вихованні та розвитку дитини, матеріали справи не містять. Установивши викладене, суд дійшов висновку, що застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав буде спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання у права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду, сформульованою у справі №459/3411/18 від 29.09.2021, де суди вирішили позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки,

Outcome: approved