Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною вище позовною заявою до Виконавчого комітету Миргородської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , Управління комунальних ресурсів Миргородської міської ради про визнання недійсними та скасування ордера і договору найму (оренди) житла, визнання незаконним та скасування рішення, виселення та визнання права користування житловим приміщенням. В позовній заяві посилалася на те, що вона з 22.04.2015 перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті Миргородської міської ради (облікова справа №1851), зарахована до загального та першочергового списків громадян, які потребують поліпшення житлових умов, як одинока мати, та свого часу мала договір найму житла у будинку квартирного типу (гуртожитку) [ADDRESS] (далі - Будинок). Згодом, після проведення будівельних робіт з реконструкції будинку, рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради від 19.01.2024 № 49 «Про надання статусу житлового будинку, видачу ордерів та заселення громадянам, включення квартир до числа службових» (зі змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради від 19.02.2024 № 110): Будинку було надано статус житлового будинку:позивачу та її дочці [PERSON] було видано ордер на вселення до квартири [ADDRESS] в будинку; відповідачам [PERSON] та її повнолітній дочці [PERSON] було видано ордер на вселення до квартири [ADDRESS] у будинку; квартиру [ADDRESS] включено до числа службового житла. Рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради від 19.01.2024 № 45 були затверджені нові списки черговості осіб, які перебувають на квартирному обліку за місцем проживання при виконавчому комітеті міської ради станом на 01.01.2024. Вказані вище громадянки [PERSON] і [PERSON] , на відміну від позивача, у зазначених списках відсутні, тобто жодна з них не стоїть на квартирному обліку потребуючих поліпшення житлових умов. Крім того, як слідує з п. 2 резолютивної частини рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради від 20.12.2022 № 464, [PERSON] , будучи колишнім, а не діючим працівником ДП «Миргородське лісове господарство» (попередній власник будинку), й раніше отримувала у користування звільнені в будинку кімнати, а саме - кімнату № [NUMBER] і кімнату № [NUMBER] (суміжну з наданою позивачу тоді кімнатою № [NUMBER] ). Дана обставина грубо порушувала та - у зв`язку з теперішньою передачею [PERSON] квартири [ADDRESS] у Будинку - продовжує порушувати вимоги п. 62 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 № 470 (далі - Правила), згідно з яким жилі приміщення, що звільняються в будинках, переданих державними підприємствами, установами. організаціями виконавчим комітетам місцевих Рад народних депутатів, а також жилі приміщення, що звільняються у будинках, споруджених із залученням у порядку пайової участі коштів підприємств, установ, організацій, заселяються в першу чергу потребуючими поліпшення житлових умов працівниками цих підприємств, установ, організацій - тобто тими працівниками, які по факту працюють на момент заселення, а не колишніми. По-друге, як слідує з наведеної норми, для того, щоб заселити працівника у приміщення, він має бути визнаний таким, що потребує поліпшення житлових умов - тобто взятим на квартирній облік (п. 13 Правил). Таким чином, правові підстави для зайняття сім`єю [PERSON] у будинку будь-яких кімнат, а на даний момент квартири [ADDRESS] , - відсутні, оскільки [PERSON] : 1) не перебувала і не перебуває на квартирному обліку у виконавчому комітеті Миргородської міської ради; 2) на момент передачі їй спірної квартири вже не була працівником ДП «Миргородське лісове господарство». Більше того, як свідчить витяг з протоколу № 6 засідання громадської комісії із житлових питань при виконавчому комітеті міської ради від 19.12.2022 - згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - за [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину № 483 від 19.11.2019, зареєстроване право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , з чого випливає той факт, що житлом сім`я [PERSON] забезпечена. Позивач вважає, що ордер № 8 серії ПВ від 22.02.2024 на вселення [PERSON] разом з дочкою [PERSON] в квартиру [ADDRESS] в будинку, про який йдеться у листі-відповіді виконавчого комітету Миргородської міської ради від 26.06.2024 № 3337/К04-12/343 на її заяву про поліпшення житлових умов, є таким, що виданий виконавчим комітетом Миргородської міської ради в порушення її житлових прав, а тому він підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 59 ЖК України. Позивач вважає, що натомість, за позивачем і її дочкою - навпаки, слід визнати право користування вказаною квартирою та провести вселення до квартири. [PERSON] і [PERSON] мають були виселені з неї з наданням їм іншого житлового приміщення. Позивач зазначає, що оскільки жодним нормативно-правовим актом не встановлено «автоматичне» скасування рішення про видачу ордера на зайняття житлового приміщення у разі визнання недійсним самого ордера, існує ймовірність, що виконавчий комітет Миргородської міської ради на підставі зазначеного вище рішення від 19.01.2024 № 49 «Про надання статусу житлового будинку, видачу ордерів на заселення громадянам, включення квартир до числа службових» може повторно видати сім`ї [PERSON] інший ордер, який невілює ефективність судового захисту прав позивача. З цих же підстав, не може залишатися в силі і договір найму (оренди) спірного житлового приміщення (квартири [ADDRESS] , що укладений між управлінням комунальних ресурсів Миргородської міської ради (відповідачі) та [PERSON] . Тобто, ордер і договір мають бути скасовані. Позивач зазначає, що згідно з планом другого поверху будинку безпідставно надана [PERSON] ізольована квартира [ADDRESS] є суміжною з виділеною позивачу квартирою [ADDRESS] . З плану слідує, що загальна площа квартири [ADDRESS] становить 15,0 кв.м, з яких 12,9 кв.м - житлова площа, а загальна площа квартири [ADDRESS] складає 15,2 кв.м. з яких 12,9 кв.м- житлова. Водночас, за сг. 47 ЖК України норма жилої площі встановлюється у розмірі 13,65 кв.м на одну особу. Позивачу з дочкою виділено лише 12,9 кв.м на двох. Таким чином, якщо ізольоване приміщення у вигляді квартири [ADDRESS] в будинку буде надано в користування сім`ї позивача, яка складається з двох осіб, то загальний розмір їх з дочкою жилої площі становитиме 25,8 кв.м, що складатиме на одну особу 12,9 кв.м і не буде перевищувати норму, встановлену житловим законодавством у розмірі 13,65 кв.м на одну людину. Отже, у випадку надання позивачу звільненої колишньої кімнати, а нині - квартири [ADDRESS] у будинку - її житлова площа буде розширена, а житлові умови, відповідно, - поліпшені. Позивач стверджує, що виходячи з того, що вона з дочкою займає квартиру житловою площею 12.9 кв.м на двох, що не відповідає стандартам та санітарним нормам житла, у Будинку відсутні громадяни, які мають право на суміжну ізольовану квартиру [ADDRESS] , враховуючи право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, вони мають цілком законне право на надання їм цієї додаткової житлової площі. Позивач вважає, що судове рішення, яким буде визнано право на користування квартирою [ADDRESS] в Будинку за нею, слугуватиме підставою для укладання договору найму та реєстрації позивача у цьому спірному приміщенні - відповідно, відбудеться поліпшення житлових умов сім`ї позивача та припинення порушення їхніх з дочкою житлових прав. На підставі викладеного позивач просить суд: визнати недійсним та скасувати ордер № 8 серії ПВ від 22.02.2024 на вселення [PERSON] разом з дочкою [PERSON] в квартиру [ADDRESS] ; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради від 19.01.2024 № 49 «Про надання статусу житлового будинку, видачу ордерів на заселення громадянам, включення квартир до числа службових» (зі змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради від 19.02.2024 № 110) в частині видачі [PERSON] та [PERSON] ордера на вселення до квартири [ADDRESS] ; визнати недійсним договір найму (оренди) житла, укладений між управлінням комунальних ресурсів Миргородської міської ради та [PERSON] , на зайняття квартири [ADDRESS] ; виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] з наданням іншого житлового приміщення. Обов`язок надати [PERSON] та [PERSON] інше житлове приміщення покласти на виконавчий комітет Миргородської міської ради; визнати за [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] у складі сім`ї з двох осіб: [PERSON] га [PERSON] ; судові витрати позивача покласти на відповідачів. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22.07.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 23.08.2024 року. 06.08.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позов відповідача -виконавчого комітету Миргородської міської ради. В поданому відзиві зазначено, що 29.07.2019 року громадянці [PERSON] . Державним підприємством «Миргород лісгосп» виданий ордер на житлову площу в гуртожитку №03 серії КН, відповідно до якого останній як діючому працівнику ДП «Миргородський лісгосп» надано право на зайняття її сім`єю з 2 чоловік жилої площі в гуртожитку по [ADDRESS] розміром 21,2 кв. м. (копія ордеру додається). З 04.11.2015 по 31.07.2019 [PERSON] була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] (нині - [ADDRESS] ). Донька [PERSON] - [PERSON] з 01.06.2015 по 25.08.2016 була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] ). В період навчання [PERSON] була виписана з квартири [ADDRESS] . Сама ж [PERSON] виписана з квартири [ADDRESS] та зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . По завершенню навчання [PERSON] була виписана із гуртожитку при навчальному закладі та оскільки перебувала у трудових відносинах із ДП «Миргородський лісгосп», зареєструвалась в кімнаті [ADDRESS] , яке їй було надане як службове житло. Кімнати в гуртожитку [PERSON] та [PERSON] отримали на законних підставах як працівники ДП «Миргородський лісгосп». В 2019 році [PERSON] та [PERSON] , які мали по одній окремій кімнаті кожна, були переселені із займаних квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] на першому поверсі. 19 листопада 2021 року Миргородська міська рада на підставі ст. 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 108 ЦК України, на підставі рішення 38 сесії міської ради 7 скликання від 23.06.2018 року «Про надання згоди на прийняття з державної в комунальну власність територіальної громади міста Миргород об`єктів нерухомого майна», Наказу Державного агентства Лісових ресурсів України від 27 жовтня 2020 р. №328 «Про передачу об`єкта житлового фонду у комунальну власність» та розглянувши лист ДП «Миргородське лісове господарство», прийняла в комунальну власність Миргородської міської територіальної громади нерухоме майно - будинок квартирного типу (гуртожиток) за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 923,2 кв.м, житловою площею 278,4 кв.м., яке перебувало у господарському віданні Державного підприємства «Миргородське лісове господарство». Після прийняття в будинку квартирного типу (гуртожитку) по [ADDRESS] відділом житлово-комунального господарства Миргородської міської ради в жовтні 2022 року розпочалась реконструкція цієї будівлі. Під час проведення реконструкції гуртожитку [PERSON] та [PERSON] звернулись із заявою до виконавчого комітету Миргородської міської ради із проханням про поверненим їм двох кімнат на другому поверсі, в яких вони проживали. Так, 21.12.2024 [PERSON] та [PERSON] отримали ордер на жиле приміщення №7 серії ПВ. Станом на момент отриманим ордеру у [PERSON] з дочкою реєстрація в кімнаті [ADDRESS] залишилась, оскільки будинок не був зданий в експлуатацію. Відповідач зазначає, що твердження позивача про те, що правові підстави для зайняття сім`єю [PERSON] будинку будь-яких кімнат - відсутні - не відповідає дійсності, оскільки відповідач станом на момент отримання ордерів у 2019 році перебувала у трудових відносинах із ДП «Миргородський лісгосп». Натомість, правові підстави отримання кімнати [PERSON] та її дочкою не встановлені - вони не були працівниками ДП «Миргородський лісгосп», дозволів та ордера на заселення в кімнату в гуртожитку їм не надавались, договори найму (оренди) житла з 2015 р. по 2021 р. з ними не укладалися, відповідно жодних плат за найм житла, комунальних та інших нарахувань ними не здійснювалось, що підтверджується інформацією, викладеною в листі директора філії «Миргородське лісове господарство» за вих. № 1402/28.3-2023 від 27.09.2023. Після прийняття із державної до комунальної власності гуртожитку, всі заселені кімнати залишились за своїми мешканцями. ДП «Миргородський лісгосп» будь-яких рішень, про виселення мешканців із займаних приміщень не приймав. Виконавчий комітет не мав ні прав, ні повноважень, ні законодавчих підстав виселяли будь-кого з мешканців даного гуртожитку, навіть тих, проживання яких у гуртожитку не мало правових підстав - родину позивача. Відповідач зазначає, що із матеріалів, доданих до позовної заяви, вбачається, що заселення позивачем до житлового приміщення по [ADDRESS] в момент перебування його в державній власності - було самоправним. Рішенням виконавчого комітету від 19 січня 2024 року № 49 після завершення будівельних робіт з реконструкції надано статус житлового будинку та припинено статус будинку квартирного типу (гуртожитку) за адресою: [ADDRESS] , змінено нумерацію квартир на [ADDRESS] - [ADDRESS] , з яких дев`ять квартир надано особам, які проживають у житлі на правових підставах вселення - квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , та включено до числа службових квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та фактично проживають в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується відповідним штампом у паспорті та довідкою місця проживання. За весь період проживання відповідачів у займаних квартирах ними справно сплачувались усі необхідні платежі за надані послуги, а також проводився капітальний та поточний ремонти, що вказує на постійність і відкритість користування даним приміщенням. Жодних судових рішень про визнання ордеру недійсним, на підставі якого відповідачі були зареєстровані, не існує. Відповідач зазначає, що позивач своїми умисними діями, які полягають у наданні неправдивих відомостей суду, хоче позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] їх конституційного непорушного права на житло, яке було ними набуте на правових підставах, в законний спосіб як службовими особами ДП «Миргородський лісгосп». Відповідно до норм житлового законодавства для задоволення вимоги позивача про виселення [PERSON] та [PERSON] необхідна наявність одночасно двох умов: відсутність особи за місцем проживання без поважних причин понад встановлені законом строки, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. У свою чергу [PERSON] та її дочка [PERSON] правомірно набули права користування спірною квартирою, місце їх проживання зареєстровано у встановленому законом порядку та вони продовжують проживати у спірній квартирі. Тому підстави для виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] , відсутні, більш того є такими, що порушують їх конституційні права. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачами приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21). Вільних квартир для заселення в будинку не залишилось. Більш того, Виконавчим комітетом кімнати (квартири) в будинку [ADDRESS] , не було визначено такими, які надаватимуться громадянам, які потребують поліпшення житлових умов. Відповідач зазначає, що не зрозуміло чому позивач оспорює надання житлового приміщення саме відповідачам [PERSON] та [PERSON] , адже крім них аналогічні ордери на заселення отримали ще вісім сімей з числа тих, хто так само, як і відповідачі, проживали в будинку (гуртожитку) з моменту передачі його до комунальної власності і яким чином позивачем визначено, що саме відповідачі [PERSON] та [PERSON] з числа цих дев`яти сімей, порушують її права? Відповідач звертає увагу, що позивач перебуває па квартирному обліку за двома списками: в загальній черзі (номер 106) та першочерговій черзі (номер 41), і коли підійде час її черги, в разі наявності відповідне житло буде надане. Знехтувати цими двома чергами та надати житло позачергово позивачу Виконавчий комітет не має ні повноважень, ні законодавчих підстав. Відповідач зазначає, що, по-перше, [PERSON] та [PERSON] не надавали до Виконавчого комітету Миргородської міської ради відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, які б не відповідали дійсності. Право на житло в квартирі [ADDRESS] вони отримали не як особи, потребуючі поліпшення житлових умов, а як громадяни, які мешкали в будинку станом на момент його передачі із державної в комунальну власність. Вони не були позбавлені працедавцем (ДП «Миргородський лісгосп») права на житло, розпорядчих рішень щодо виселення мешканців будинку квартирного типу (гуртожитку) перед та під час його передачі до комунальної власності ДП «Миргородський лісгосп» не приймало. По-друге, право на зайняття зазначеного в ордері жилого приміщення не порушує та не може порушувати право позивача, так як їй не буде надано це житло, оскільки її черга на отримання житла відповідно до ст. 34 ЖК України та пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, які затверджені постановою Ради Міністрів УPCP і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. № 470, ще не підійшла. По-третє, факт вчинення службовими особами неправомірних дій при вирішенні питання про надання жилого приміщення - відсутній, оскільки спірне приміщення надавалось відповідачам [PERSON] та [PERSON] не як житло для поліпшення житлових умов громадян в розумінні ст. 34 ЖК України, а як проживаючим станом на момент прийняття із державної власності в комунальну. Враховуючи правові підстави отримання відповідачами [PERSON] та [PERSON] житлової площі, на підставі викладеного та

Outcome: dismissed