Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

07.10.2024 позивач [PERSON] подав до суду позовну заяву до відповідача ФОП [PERSON] ,\~в якому\~просив стягнути з останнього на його користь заборгованість по заробітній платі. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначив, що 13.08.2019 між ним та ФОП [PERSON] укладено безстроковий трудовий договір № 36, відповідно до якого останній зобов`язувався оплачувати його працю у розмірі 4 500 грн на місяць, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. 24.02.2022 на території України ведено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією РФ, у зв`язку з чим 05.04.2022 між ним та добровольчим формуванням Новоград-Волинської громади № 1 Січ укладено контракт добровольця тероборони. На підставі ст. 119 КЗпП України вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток. Оскільки розрахунок на день звільнення відповідач з ним не провів, він звернувся до суду з даним позовом. 10.10.2024 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк усунення її недоліків. 31.10.2024 провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено підготовче судове засідання, встановлено сторонам строки вчинення процесуальних дій. 27.11.2024 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, які просив задовольнити. Відповідач до суду повторно не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений відповідно вимог ЦПК України, відзиву на позов не подав. 18.02.2025 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, яка занесена до протоколу судового засідання. Зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позов підлягає до частково задоволення за наступних підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ФОП [PERSON] з 13.08.2019 на посаді водія на підставі трудового договору № 36 від 13.08.2019 та 01.12.2022 року був звільнений за власним бажанням у порядку ст. 38 КЗпП України, що вбачається із витягу трудової книжки позивача та трудової угоди /а.с.4-6/. Згідно пояснень позивача у судовому засіданні відповідач при звільнені не виплатив йому заробітну плату за період з 05.04.2022 по 01.12.2022, яка згідно розрахунку останнього становить 52 698 грн /а.с.20-21/. Так, з наданого позивачем розрахунку позивачу з квітня 2022 по липень 2022 нарахована заробітна плата у розмірі по 6 700 грн 00 коп, у листопаді 2022 5 798 грн. Даний розрахунок відповідачем не спростовано. Також встановлено, що 05.04.2022 між позивачем та добровольчим батальйоном територіальної оборони № [NUMBER] [INFO] укладено контракт добровольця територіальної оборони (а.с.11-12). Під час надання правової оцінки даним правовідносинам, суд керується наступним. Згідно з ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону «Про оплату праці»). Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Статтею 233 КЗпП України, частина 2, встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відтак судом встановлено, що [PERSON] , позивачу у справі, при звільненні не виплачено відповідачем нарахованої заробітної плати за період з квітня 2022 року по 18 липня 2022 року у розмірі 23 928 грн 57 коп, з них: з квітня 2022 по червень 2022 по 6 700 грн щомісячно - 20 100 грн 00 коп та з 01 липня 2022 по 18 липня 2022 включно 3 828 грн 57 коп (за 12 робочих днів). Зазначені обставини відповідачем не спростовані ( відзиву на позов останнім не подано) і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. Вирішуючи питання щодо розміру невиплаченої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд враховує наступне. Відповідно до положень п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. За таких обставин позовні вимоги за період з квітня 2022 по 18 липня 2022 підлягають задоволенню. Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги за період з 19 липня 2022 по листопад 2022, включно, з урахуванням висновку зробленого Верховним Судом у постанові від 28.06.023 у справі № 753/12209/22, згідно якого із набранням чинності Закону України від 01.07.2022 року № 2352-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин відбулися зміни у регулюванні трудових відносин, за якими з 19.07.2022 роботодавець звільнений від обов`язку збереження середнього заробітку працівникам, у тому ж числі, прийнятих на військову службу за контрактом. При цьому, позивачем не оспорюється та обставина, що з моменту укладення контракту добровольця територіальної оборони з добровольчим батальйоном територіальної оборони № [NUMBER] Січ з 05.04.2022 ним не виконувалися посадові обов`язки за трудовим договором № 36 від 13.08.2019, укладеним з відповідачем. Щодо розподілу судових витрат. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а тому, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 430 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення допускає негайне його виконання у частині стягнення всієї суми боргу при присудженні працівникові зокрема, виплати заробітної плати. За таких обставин, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення щодо всієї суми боргу по нарахованій та невиплаченій заробітній платі позивачу.

Outcome: partial