Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

06 січня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на трьох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 3500 грн., але не менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що сторони мають трьох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно не приймає участі у задоволенні матеріальних потреб їхніх дітей, у зв`язку із чим вона змушена звернутися до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, у поданій до суду позовній заяві, просила суд здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов він визнає повністю та не заперечує проти його задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Суд встановив, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із матір`ю, позивач у справі, та перебувають на її утриманні. Домовленості щодо утримання трьох дітей батьком, який проживає окремо, між сторонами не досягнуто. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд встановив, що троє дітей сторін: дві дочки [PERSON] і [PERSON] та син [PERSON] проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні. Відповідач у справі [PERSON] кошти на утримання малолітніх дітей позивачу не надає. Домовленості щодо утримання дітей батьком, який проживає окремо, сторонами не досягнуто. Заявлені позивачем вимоги про стягнення аліментів на трьох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 3500 грн. на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, відповідач визнав повністю, проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечував. У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що сторонами домовленості щодо утримання малолітніх дітей батьком не досягнуто, відповідач [PERSON] позов визнав, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення аліментів на трьох дітей сторін: дочку [PERSON] , дочку [PERSON] та сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 3500 грн. на кожну дитину, ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. При визначенні розміру аліментів на дитину у твердій грошовій сумі, суд враховує, що встановлений законом мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. За змістом ч. ч. 1, 6 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивач [PERSON] від сплати судового збору звільнена, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що відповідно до вимог ст. ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача [PERSON] у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків визначеної законом ставки судового збору в сумі 605 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved