Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

04.02.2025 [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 11.02.2025, обґрунтовуючи тим, що [PERSON] являється її батьком та на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.03.2012, у справі № 1003/4793/2012, з нього були стягнуті аліменти на користь матері - [PERSON] до досягнення нею, [PERSON] , повноліття, а саме до [INFO] . 28.08.2023 вона прийнята на навчання до Білоцерківського національного аграрного університету, на даний час вона являється студенткою 3 курсу, 6 групи економічного факультету денного відділення на бюджетній основі, оскільки має 2 групу інвалідності. На даний час матеріально її забезпечує лише мати, а відповідач не приймає участі у її житті та фінансово не підтримує. Вона не має можливості самостійно себе утримувати (навчання, лікування та інші життєві потреби), тому вимушена звертатися до суду з даним позовом. Тому, просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. 12.02.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням\~ сторін та призначено судове засідання на 28.02.2025-11:30 год. Позивачка - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що відповідач до її 18 років був зобов`язаний сплачувати аліменти, однак має заборгованість з їх сплати. Наразі вона навчається у Білоцерківському національному аграрному університеті на державній\~ основі, отримує стипендію у розмірі 1200,00 грн, проживає разом із матір`ю, яка допомагає їй матеріально, однак не має можливості самостійно у повні мірі її забезпечувати усім необхідним для життя та навчального процесу. До батька вона зверталася із проханням\~ матеріальної допомоги, він іноді допомагав, однак недостатньо. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що він отримав позовну заяву та не має наміру подавати відзив на позов, позовну заяву визнає частково, а саме щодо стягнення з нього аліментів на дочку у розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу). Просив врахувати при визначенні розміру аліментів те, що він являється пенсіонером та отримує пенсію у розмірі 4250,00 грн; наразі він перебуває у шлюбі та у нього народилася дочка [PERSON] , дружина не працює, адже перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років і отримує державну допомогу у розмірі 860,00 грн, також з ними проживає дочка дружини від першого шлюбу; він визнаний непридатним до військової служби, однак інвалідність йому не встановлено; крім пенсії він доходів немає, наразі в пошуку роботи; на праві власності йому належить житловий будинок в с. Олійникова Слобода, де він проживає з сім`єю та тримає домашнє господарство для власного вжитку. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, ч.\~ ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що позивачка - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою:\~ [ADDRESS] ; має інвалідність з дитинства, з 06.12.2022\~ по 01.01.2026 їй встановлена друга група інвалідності; є здобувачем вищої освіти денної форми навчання Білоцерківського національного аграрного університету, на даний час являється студенткою 3 курсу, 6 групи економічного факультету денного відділення на бюджетній основі, термін навчання з 28.08.2023 по 30.06.2026,\~ що підтверджено матеріалами справи (а.с. 4 -9). Відповідач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , являється батьком [PERSON] , [INFO] ; є пенсіонером за віком з 2023 року; з 30.03.2024 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована разом із дочкою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та у даному шлюбі відповідач має дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено матеріалами справи (а.с. 8а,21-24,30-35). З матеріалів справи (а.с. 25-29) вбачається, що [PERSON] у період з 04.01.2024 по 02.02.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2» з діагнозом: ЗЧМТ (03.01.2024), імпресивний перелом склепіння черепу, вогневидний забій головного мозку з компресійними відламками\~ склепіння черепу, ІХС, кардіосклероз, ГХ-ІІБ (високий ризик); у період з 15.03.2024 по 27.03.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Білоцерківська центральна районна лікарня Маловільшанської сільської ради» з діагнозом: стан після перенесеної ЗЧМТ (03.01.2024), імпресивний перелом склепіння черепу, вогневидний забій головного мозку з компресійними відламками\~ склепіння черепу з легким лівобічним парезом в руці, стан після перенесеного оперативного втручання декомпресіногї краніотомії (12.01.2024), посттравматична енцефалопатія з вираженим церебрастенічним синдромом, цефалгіями, вегетативними зрушеннями, астено невротичним синдромом, мне стичним зниженням; за результатами лікування рекомендована медикаментозна підтримка організму, проходження діагностичного обстеження, консультації кардіолога. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом ст. 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховним Судом України по справі № 346/103/17 , провадження №61-20178св18 від 23.01.2019 року. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно із\~ ст. 182 СК України\~ при визначенні розміру аліментів суд враховує:\~ стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~ наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються зокрема норма ст. 191 СК України, яка передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Також, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Дана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року, у справі № 635/1139/17, провадження № 61-350св17. Так, позивачкою надано докази щодо досягнення нею віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років та докази продовження нею навчання, однак не надано доказів щодо джерела її доходів та наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). Разом з тим, судом враховується, що відповідач визнав обставини: щодо потреби позивачки у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням; перебування її на утриманні матері; наявність у нього можливості надавати матеріальну допомогу, однак у меншому розмірі. При визначенні розміру аліментів та вирішенні спору, суд керується принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, і враховує наступне: [PERSON] продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує допомоги батьків, перебуває на утриманні матері, яка не має можливості в повній мірі забезпечити дочку усім необхідним на період навчання; відповідач являється пенсіонером, не працює, окрім повнолітньої дочки він має малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка також потребує матеріального утримання; стан здоров`я відповідача, який має ряд захворювань, у зв`язку з чим потребує періодичного лікування та обстеження; визнання відповідачем обов`язку щодо утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Суд критично оцінює доводи відповідача щодо перебування на його утриманні [PERSON] , [INFO] , та її матері - [PERSON] , з якою він перебуває у шлюбі, оскільки до суду не надано достатніх доказів, які входять до предмету доказування. Даючи оцінку встановленим обставинам та зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, тому, стягує з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з\~ 04.02.2025 і до закінчення [PERSON] навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд дійшов висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 1211,20\~ грн. У відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, підлягає обов`язковому негайному виконанню. Слід зазначити, що відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Outcome: partial