Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що на підставі судового наказу Носівського районного суду Чернігівської області від 15 березня 2021 року з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця. З часу видачі судового наказу його (позивача) сімейний стан змінився, на сьогодні він одружений з іншою жінкою та має з нею спільну дитину [PERSON] , [INFO] . На його (позивача) утриманні також перебуває мати пенсійного віку [PERSON] , яка проживає разом із ним та потребує матеріальної допомоги. З цих підстав він (позивач) не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця. [PERSON] просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу Носівського районного суду Чернігівської області від 15 березня 2021 року, з 1/4 частини до 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. У судове засідання відповідач не з`явилася, її представник адвокат Левченко Г.В. позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, які зазначені у відзиві на позовну заяву, суть яких зводиться до того, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються із позивача на утримання сина [PERSON] . Необхідність утримувати матір та дитину від іншого шлюбу є обов`язком позивача відповідно до законодавства. У позивача є рідний брат, на якому також лежить обов`язок утримувати матір, яка, зокрема, отримує пенсію. Протягом 6 років з часу розірвання шлюбу позивач взагалі не цікавиться долею сина [PERSON] , за цей час лише один раз подарував сину на день народження подарунок. На даний час син [PERSON] є учнем 1-Б класу Носівського ліцею № 5, з віком витрати на його утримання зростають. У відповідача на утриманні також є матір пенсійного віку та неповнолітня дочка від першого шлюбу. Син [PERSON] потребує спеціальних занять із розвитку мови, ці заняття є платними, саме відповідач оплачує проведення цих занять з логопедом. Потреби сина та його утримання обходяться відповідачу значно дорожче ніж розмір аліментів, які сплачує позивач. Відповідач не має постійного місця роботи, отримує дохід лише від тимчасових підробітків. Сума аліментів, які сплачує позивач на утримання сина [PERSON] , не набагато перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач не сплачує аліменти на утримання сина від іншого шлюбу. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для його відкладення. Вислухавши думку представника відповідача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що на підставі судового наказу Носівського районного суду Чернігівської області від 15 березня 2021 року у справі № 741/179/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку й не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 10 лютого 2021 року і до досягнення сином повноліття. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України, ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що 7 червня 2022 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] , з якою має спільного сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 691/926/20, підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. Ураховуючи зміни сімейного стану, які відбулися у позивача після видачі судом судового наказу, суд вважає за можливе зменшити розмір стягуваних з позивача аліментів з 1/4 частки до 1/6 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. Доводи відповідача та її представника про те, що у позивача відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved