Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

Позивач, [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Гончаров В.В., звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до відповідачів: [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Позовні вимоги мотивовано тим, що 18 листопада 2022 року на вул.Минайській в м.Ужгород з вини водія [PERSON] (далі - відповідач-1), який керував транспортним засобом «Toyota Avensis», реєстр, н/з [NUMBER] , сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП), внаслідок якої було пошкоджено (знищено) належний позивачу транспортний засіб «Mercedes-Benz S-Class», реєстр, н/з [NUMBER] (далі - ТЗ «Mercedes»). На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача-1, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу «Toyota Avensis», реєстр, н/з [NUMBER] , була застрахована ПрАТ «СК «ПЗУ України» (відповідач-2). Умовами цього полісу встановлено ліміт відповідальності Відповідача-2 за заподіяну майну шкоду в розмірі 130000,00 грн. Враховуючи те, що відновлювальний ремонт ТЗ «Mercedes» є економічно недоцільним, а сума страхового відшкодування не покриває заподіяних збитків, позивач просить стягнути з відповідача 1 різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, проведення експертизи, відновлення номерного знаку, що становить 1 044 657,78 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача 1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. Враховуючи те, що позивачу внаслідок ДТП заподіяно школу здоров`ю, відповідно до 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) просить стягнути із відповідача 2 матеріальну та моральну шкоду у розмірі 22 750,35 грн. Відповідач 1 відзиву на позовну заяву не подав. Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву повідомив, що у зв`язку із настанням страхового випадку прийняв мотивоване рішення сплатити потерпілому (позивачу) страхову суму визначену Полісом №EP.208097912 за вирахуванням франшизи у розмірі 127400,00 грн. (130000,00 - 2600,00 = 127400,00грн.). Вказану суму відповідач-2 сплатив на користь позивача, що підтверджується платіжною інструкцією від 11.09.2023 №00101366 і таким чином виконав повністю вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах Полісу №EP.208097912. Щодо стягнення страхового відшкодування за шкоду, завдану здоров`ю позивач вимагає стягнути в якості шкоди, яка пов`язана з тимчасовою втратою працездатності - 10 833, 33 грн. за 50 днів непрацездатності та при цьому зазначив, що він безробітний. У відповідності до ст. 25 Закону, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Водночас, позивачем не долучено жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності доходів (довідку форми ОК5 або ОК7 на підтвердження не отримання доходів). Таким чином, вимоги позивача щодо відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням у заявленому розмірі 10 833, 33 грн. - шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Щодо відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, зазначає наступне. Згідно зі ст.24.1. Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. На підставі ст. 24.2 Закону, мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Долучені медичні висновки позивачем є належними та допустимими доказами, тому заявлені вимоги у розмірі 10 833, 33 грн. шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого є обґрунтованими частково на підставі наступного. 22.11.2022 позивач звертався до Відповідача-2 окремо із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду завдану здоров`ю та долучив медичні висновки актуальні на листопад 2022 р. Розглянувши вищезазначену заяву, Відповідач-2 сплатив на користь [PERSON] страхове відшкодування за шкоду завдану здоров`ю у розмірі 703, 50 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 17.05.2023 №00094961. Таким чином, заявлені вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 10 129,83 грн. (10 833,33-703,5 грн.). У відповідності до ст. 26-1 Закону, Страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином, відповідач-2 вважає обґрунтованими вимоги позивача зі стягнення моральної шкоди за шкоду, пов`язаної з лікуванням у розмірі 541, 67 грн. (10 833, 33 грн. x 5% = 541, 67 грн.). Враховуючи наведене, вважає, що позовні вимоги до відповідача 2 підлягають до задоволення частково: у розмірі 10 129,83 грн. - шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого та 541, 67 грн. моральної шкоди, що разом становить 10 671, 50 грн.; всі інші вимоги (в тому числі правничу допомогу) слід залишити без задоволення. Ухвалою суду від 04.11.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 06.02.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Позивач у судовому засіданні просив задоволити позовні вимоги з підстав наведених у позові. Представник відповідача 1 просив задоволити позов частково, а саме в розмірі розрахунку страхової компанії "ПЗУ Україна" на суму - 202500,10 грн (в т.ч. розмір франшизи-2600 грн) та розстрочити виконання рішення у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем відповідача. Стверджує, що саме такий розрахунок є належним доказом у підтвердження заподіяних збитків. Водночас зазначає, що висновок експерта є неналежним доказом оскільки виконаний ще до порушення провадження у справі, а також містить істотні недоліки, які призвели до неправильних висновків про суму заподіяних збитків. Представник відповідач 2 у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18 листопада 2022 року на вул. Минайській в м. Ужгород з вини водія [PERSON] (відповідач-1), який керував транспортним засобом «Toyota Avensis», державний номерний знак [NUMBER] , сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП), внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб «Mercedes-Benz S-Class», державний номерний знак [NUMBER] , під його керуванням. За результатами розгляду адміністративних матеріалів, складених відносно Відповідача-1 за фактом вказаної ДТП, постановою Закарпатського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року у справі 308/10660/23 відповідача-1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача-1, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу «Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована ПрАТ «СК «ПЗУ України» (далі - відповідач-2) згідно з полісом №ЕР.208097912 обов`язкового страхування такої відповідальності. Умовами цього полісу встановлено ліміт відповідальності відповідача-2 за заподіяну майну шкоду в розмірі 130 000,00 грн., за шкоду, заподіяну житло і здоров`ю - в розмірі 260000,00 грн. Сума франшизи по даному полісу становить 2 600,00 грн. Згідно Ремонтної калькуляції від 03.01.2023 програмного комплексу AUDATEX, вартість відновлювального ремонту КТЗ «Mercedes-Bens», д.н.з. [NUMBER] становила 784 785,84 (з ПДВ без коефіцієнту фізичного зносу). Враховуючи те, що при огляді оцінювачем [PERSON] транспортний засіб мав 65 пошкоджених деталей, що у відповідності до ст. 30 Закону вважається фізично знищеним, а ремонт економічно необґрунтованим, оскільки витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, відповідач 2 прийняв рішення сплатити потерпілому страхову суму визначену Полісом №EP.208097912, за вирахуванням франшизи, у розмірі 127 400,00 грн. Відповідач-2 перерахував позивачу страхове відшкодування у розмірі 127 400,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 11.09.2023 №00101366. Враховуючи те, що ринкова вартість ТЗ «Mercedes», з урахуванням його комплектації та покращень станом на 18.11.2022р. (до настання ДТП), становить 1 445 378,00 грн., а його вартість з урахуванням комплектації та покращень станом на 18.11.2022р. (після ДТП) - 276 606,00 грн. позивач просить стягнути з відповідача 1 майнову шкоду, що складає різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, за мінусом страхового відшкодування - 127400грн., і становить 1 041 372,00 грн. Крім того, просить стягнути понесені ним витрати на евакуацію ТЗ «Mercedes» з місця ДТП, що склали 1 200,00 грн., і підтверджується актом від 18.11.2022 приймання-передачі наданих ФОП [PERSON] послуг та фіскальним чеком від 18.11.2022 №JUIBXSGqXpE про оплату цих послуг; та витрат за проведення Закарпатським НДЕКЦ транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку (шкоди), заподіяного пошкодженням ТЗ «Mercedes», що становить 1 585,78 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 22.11.2023 року, та 500,00 грн. за відновлення пошкодженого у ДТП номерного знаку цього транспортного засобу, що підтверджується товарним чеком ФОП [PERSON] від 25.11.2022. Вирішуючи питання щодо стягнення матеріальної шкоди з відповідача 1 суд виходить з наступного. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи(обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1. якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що: «внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно зі статтями 29, 32 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. У відповідності до ст. 30. 1 Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із ст. 30.2 Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Згідно з висновком транспортно-товарознавчої експертизи від 28.11.2023 №СЕ-19/107- 23/11067-АВ з визначення вартості матеріального збитку (шкоди), заподіяного власнику транспортного засобу «Mercedes»: 1. Ринкова вартість ТЗ «Mercedes» з урахуванням його комплектації та покращень станом на 18.11.2022р. (до настання ДТП) становить 1 445 378,00 грн. 2. Ринкова вартість ТЗ «Mercedes» з урахуванням його комплектації та покращень станом на 18.11.2022р. (після ДТП) становить 276 606,00 грн. 3. Вартість відновлювального ремонту ТЗ «Mercedes» з урахування зносу та його існуючої комплектації й покращень становить 1 168 772,00 грн. 4. Вартість матеріального збитку (шкоди), заподіяного внаслідок ДТП власнику ТЗ «Mercedes» станом цін на 18.11.2022р. становить 1 445 378,00 грн. Відтак відновлювальний ремонт ТЗ «Mercedes» є економічно недоцільним. Відповідно до ст.30 Закону якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи виплачене відповідачем 2 страхове відшкодування - 127400грн., сума 1041372,00 грн., яка становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди (1 445 378,00 - 276 606,00 - 127400), витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди - 1 200,00 грн., вартість проведеної експертизи - 1 585,78 грн., підлягають стягненню з відповідача 1 на користь позивача. Також з відповідача 1 на користь позивача підлягаю стягненню належним чином підтверджені витрати позивача за відновлення пошкодженого у ДТП номерного знаку цього транспортного засобу у сумі 500,00 грн. Суд критично оцінює доводи представника відповідача Співака О.М. про те, що транспортний засіб не є фізично знищеним, оскільки такого висновку дійшов як експерт у своєму висновку транспортно-товарознавчої експертизи від 28.11.2023 №СЕ-19/107- 23/11067-АВ так і оцінювач [PERSON] , який був залучений страховиком під час огляду транспортного засобу після ДТП. Щодо доводів про неналежність доказу - висновку експерта, який був проведений до звернення позивача до суду з позовом суд констатує наступне. Відповідно до ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Суд призначає експертизу у справі якщо сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності (ч.1 ст.103 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Отже, порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Зважаючи на наведене, у суду немає підстав для недовіри висновку експерта, наданому позивачем, оскільки наданий позивачем висновок експерта №СЕ-19/107-23/11067-АВ від 28.11.2023 містить усі передбачені законом відомості, зокрема про те, що його складено для подання до суду та те, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність. Таким чином доводи представника відповідача про те, що наданий позивачем висновок є неналежним доказом, не заслуговують на увагу, оскільки вказаний висновок наданий з дотримання встановленої ЦПК процедури судовим експертом, який в установленому законом порядку отримав кваліфікацію судового експерта з правом проведення автотоварознавчої експертизи за спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу», а також із зазначенням того, що такий висновок був підготований для подання до суду та експерт попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України. Отже, для визначення розміру завданих збитків суд виходить із суми, визначеної експертом у вказаному висновку експерта від 28.11.2023. Крім того, вказаний висновок був доведений до відома відповідача 1, який вправі був ініціювати проведення повторної чи додаткової експертизи з тих підстав, що наданий позивачем висновок експерта є необґрунтованими або такими, що суперечить іншим матеріалам справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Згідно ч. 2 ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Між тим, відповідач 1 та його представник у справі не скористались своїм правом та не подавали суду клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи з метою спростування результатів наданого позивачем висновку, тобто доказів на спростування визначеного розміру матеріального збитку завданого позивачу відповідачем 1 не надано, а відтак ці обставини не були спростовані в силу ст.ст. 12, 81 ЦПК України. Стосовно позовних вимог до відповідача 1 про стягнення моральної шкоди. Позивач просить стягнути з відповідача 1 100000грн. моральної шкоди. Таку шкоду позивач обґрунтовує тим, що внаслідок вчинення ДТП зазнав значних фізичних страждань від нестерпного сильного болю, викликаного множинними тілесними ушкодженнями. Внаслідок заподіяння таких ушкоджень тривалий час перебував на лікуванні, постійно відчуваючи біль та дискомфорт. Від болю був позбавлений можливості належним чином виконувати буденні речі та займатися улюбленими справами. До теперішнього часу робота руки і всі її функції повноцінно не відновились, а інколи і відчувається біль, що нагадує про ДТП. Крім того, зазнав значних душевних страждань внаслідок пошкодження транспортного засобу, оскільки вартість його є значною і для придбання позивач витратив майже всі свої заощадження, які мав протягом всього свого життя. Більше року не користувався транспортним засобом, що змінило його усталений спосіб життя і обмежило у задоволенні своїх потреб та потреб членів сім`ї. Відповідач 1 не бажає у добровільному порядку відшкодувати матеріальну та моральну шкоду. Відтак необхідність відновлення своїх прав в судовому порядку створює позивачу додаткові переживання та дискомфорт. Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також в зв`язку з пошкодженням майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з вимогами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95року №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постановах від 12.03.2019 року в справі № 920/715/17, від 10.10.2018 року в справі №640/3837/17; від 04.07.2018 року в справі № 638/14260/16 у спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність є причиною, а моральна шкода, яка спричинена потерпілій особі - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Суд вважає доведеним позивачем, що внаслідок вчинення відповідачем 1 ДТП він зазнав переживань та хвилювань з приводу пошкодження належного йому майна- транспортного засобу, внаслідок чого був змушений змінити звичний спосіб життя, що негативно вплинуло на його душевний стан. Також матеріалами справи підтверджено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав ушкодження здоров`я, внаслідок яких втратив працездатність та проходив лікування протягом 50 днів. Разом з тим, визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача та суб`єктивне відношення до вчинку відповідача 1, та вважає, що розмір моральної шкоди становить 50000,00 гривень. Саме такий розмір відшкодування завданої моральної шкоди, на думку суду, відповідає вимогам співмірності, розумності і справедливості. Таким чином, з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню сума 1094657,78грн. з яких: 1041372,00 грн. майнова шкода у зв`язку зі знищенням автомобіля; 1 585,78 грн. - вартість проведеної експертизи; 1 200,00 грн. витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди; 500,00 грн. витрати позивача за відновлення пошкодженого у ДТП номерного знаку та 50000грн. у відшкодування моральної шкоди. Стосовно позовних вимог до відповідача 2 про стягнення за шкоду завдану здоров`ю. У відповідності до ст. 23.1. Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Позивач вимагає стягнути в якості шкоди, яка пов`язана з тимчасовою втратою працездатності з Відповідача-2 - 10 833, 33 грн. за 50 дні непрацездатності та при цьому зазначив, що він безробітний. У відповідності до ст. 25 Закону, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Позивачем на підтвердження відсутності доходів подано довідку форми ОК -7. Таким чином, вимоги позивача щодо відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням у заявленому розмірі 10 833, 33 грн. - шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим підтверджена належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим підлягає стягненню з відповідача 2 на користь позивача. Щодо відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого. У постанові Закарпатського апеляційного суду в справі №308/10660/23 від 16.08.2023 встановлено, що позивачу були завдані внаслідок ДТП тілесні ушкодження, і ставилось питання перевірки наявності складу злочину в діях відповідача-1. В ході проведення досудового розслідування кримінального провадження № 12022071030001839 від 29.12.2022 року за ч.1 ст.286 КК України було встановлено відсутній склад злочину, так як згідно висновку СМЕ, потерпілому внаслідок ДТП не було завдано середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Кримінальне провадження за вказаним фактом слідчим закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України та матеріали справи направлено до Ужгородського міськрайонного суду для розгляду справи по суті за правилами КУпАП. Згідно зі ст.24.1. Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. На підставі ст. 24.2 Закону, мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Долучені позивачем медичні висновки (а.с.34-44) є належними та допустимими доказами, тому заявлені вимоги у розмірі 10 833, 33 грн. шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого є обґрунтованими частково на підставі наступного. 22.11.2022 позивач звертався до відповідача-2 окремо із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду завдану здоров`ю та долучив медичні висновки актуальні на листопад 2022 року. Розглянувши вищезазначену заяву, Відповідач-2 сплатив на користь позивача страхове відшкодування за шкоду завдану здоров`ю у розмірі 703, 50 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 17.05.2023 №00094961. Таким чином, заявлені вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 10 129,83 грн. (10 833,33-703,5 грн.). У відповідності до ст. 26-1 Закону, Страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином, з Відповідач-2 слід стягнути моральну шкоди за шкоду, пов`язану з лікуванням у розмірі 1083,35грн. (21 667,00 грн. x 5%). Таким чином з відповідача 2 на користь позивача підлягає стягненню сума 22046,51грн., з яких: 10 833, 33 грн. - шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності та 10 129,83 грн. за шкоду завдану здоров`ю, а також 1083,35грн. моральної шкоди. Щодо клопотання відповідача 1 про розстрочення виконання рішення суду. Представник відповідача 1 О.Співак 17.02.2025 подав клопотання в якому просить розстрочити виконання рішення, оскільки відповідач є пенсіонером, отримує пенсію по інвалідності. Протягом 2024 року отримав виплати на суму 31035грн., а тому зазначає, що сплатити всю суму заборгованості відповідач одним платежем не зможе. У підтвердження наведеного подав довідку Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області від 15.01.2025 про отримання [PERSON] пенсії по інвалідності за 2024 рік. Згідно зі ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Стаття 265 ЦПК України не містить окремо визначені підстави для розстрочення виконання рішення суду, тому застосовуються положення статті 435 цього Кодексу. Так, підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частина третя та четверта статті 435 ЦПК України). Розстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення (частина п`ята статті 435 ЦПК України). На підтвердження матеріального стану відповідача надано довідку Головного управління пенсійного фонду в Закарпатській області від 15.01.2025 про отримання [PERSON] пенсії по інвалідності за 2024 рік з якої встановлено, що протягом 2024 року він отримав виплати на суму 31035грн. Таким чином, сплата повної суми заборгованості, яка присуджена до стягнення на користь позивача - 1094657,78грн. може скласти надмірний тягар для [PERSON] . Отже, врахувавши матеріальне становище [PERSON] , суд вважає за доцільне розстрочити виконання рішення суду зі стягнення загальної суми боргу на 12 місяців - максимально дозволений строк, зі сплатою щомісячних платежів у розмірі 91221,48грн. Суд, розглянувши справу з урахуванням інтересів як позивача, так і відповідача, прийняв рішення про надання відповідачу розстрочки виконання рішення. Суд бере до уваги, що позивач має право на виконання судового рішення та сплату заборгованості. Водночас, відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі і потребує захисту своїх прав. Негайне виконання рішення може призвести до несправедливих наслідків для відповідача. Суд вважає, що розстрочка виконання рішення стане стимулом для добровільного виконання відповідачем своїх зобов`язань та забезпечить задоволення вимог позивача, що відповідає завданню цивільного судочинства. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, за результатами розгляду справи, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати - сплачений останнім судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial