Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17.10.2019 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений договір позики №2318686 відповідно до умов якого відповідачу перераховано на банківську картку грошові кошти в розмірі 6\~250,00 грн строком до 16.11.2019, розмір акційних процентів у день користування коштами становить 0,80%, базова процентна ставка 1,60%. На підставі договору факторингу №002-100320 від 10.03.2020, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» до останнього перейшло право грошової вимоги за договором позики. Відповідно до договору факторингу №20210622/1 від 22.06.2021, укладеного між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за договором позики №2318686 від 17.10.2019. Проте відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 24\~224,54 грн, з яких: 6\~250,00 грн залишок заборгованості за тілом кредиту; 3\~000,00 грн залишок заборгованості по процентам за користування; 3\~125,00 грн залишок заборгованості по простроченим процентам за користування; 10\~125,00 грн залишок заборгованості по простроченим процентам за користування (нараховані новим кредитором з 22.06.2021 21.08.2021); 1\~724,54 грн інфляційне збільшення. Просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики №2318686 від 17.10.2019 у розмірі 24\~224,54 грн; судовий збір в сумі 2\~422,40 грн; витрати на правничу допомогу в розмірі 7\~000,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явилася, попередньо надавши клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно з п. 2 ч.7, ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином. За змістом ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Предметом спору у даній справі є повернення позичальником грошових коштів та сплата відсотків, інфляційного збільшення. Предметом позову є стягнення залишку заборгованості за тілом у розмірі 6\~250,00 грн; залишку заборгованості по процентам за користування 3\~000,00 грн; залишку заборгованості по простроченим процентам за користування 3\~125,00 грн; залишку заборгованості по простроченим процентам за користування (нараховані новим кредитором з 22.06.2021 21.08.2021, 60 календарних днів) 10\~125,00 грн, інфляційне збільшення 1\~724,54 грн. Встановлено, що 17.10.2019 між Товариством з обмежено відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений договір позики №2318686, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит в сумі 6\~250,00 грн, строком на 30 днів, з базовою процентною ставкою/день 1,60%, дата повернення позики (останній день) 16.11.2019, шляхом перерахування коштів на банківський картковий рахунок позичальника (а.с.10). Згідно з п.1 договору позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. За п.2. договору сума позики складає 6\~250,00 грн, розмір процентів акційних в день 0,80%, розмір процентів на прострочену позику в день 2,70%, розмір процентів на позику річний 292,00%, розмір процентів на прострочену позику річний 985,50%, вартість позики за весь строк на який видано позику у відсотках 24,00%, вартість позики за весь строк, на який видано позику у гривнях 1500,00 грн, загальна вартість позики, процентів у гривнях 7\~750,00 грн (а.с.10). Відповідно до п.5 договору, договір позики №2318686 від 17.10.2019 укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі (а.с.10). Договір позики №2318686 від 17.10.2019 підписаний [PERSON] в електронному вигляді електронним підписом з одноразовим ідентифікатором gu7xwmB4uT. Він містить його податковий номер, адресу, електронну адресу та номер мобільного телефону. (а.с.10). Відповідно до довідки про ідентифікацію [PERSON] з яким укладений договір позики №2318686 від 17.10.2019 ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) gu7xwmB4uT, час відправки ідентифікатора позивальнику 17.10.2019 09:46 (а.с.12). Згідно з повідомленням ТОВ «Фінансова компанія Фінексперес» від 03.12.2024 №03/12-2024-2/ТНПП 17.10.2019 здійснено переказ у розмірі 6\~250,00 грн за номером платіжної картки № [NUMBER] , номер платежу 6370690239607107562063516 (а.с.11). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Отже, факт укладення договору про надання споживчого кредиту між сторонами та отримання відповідачем коштів є доведеним. З матеріалів справи вбачається, що позичальником умови договору позики належним чином не виконувались внаслідок чого виникла заборгованість. Встановлено, що 10.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» укладений договір факторингу №002-100320 відповідно до умов якого ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в тому числі і до [PERSON] за договором позики №2318686 від 17.10.2019 (а.с.13-18). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №002-100320 від 10.03.2020 за договором позики №2318686 від 17.10.2019 заборгованість становить 12\~375,00 грн, з яких: 6\~250,00 грн залишок заборгованості за тілом кредиту; 3\~000,00 грн залишок заборгованості по процентам за користування; 3\~125,00 грн залишок заборгованості по простроченим процентам за користування (а.с.19-21). На підставі договору факторингу №20210622/1 від 22.06.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» та Товариством з обмеженою «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до останнього перейшло право грошової вимоги за договором позики (а.с.22-25). Факт набуття прав вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» щодо відповідача підтверджується платіжним дорученням №270 від 22.06.2021, витягом з реєстру вимог прав вимог №20210622/1 (а.с.26). Згідно з витягом з реєстру прав вимоги №20210622/1 від 11.12.2024 загальна сума заборгованості за договором позик №2318686 від 17.10.2019 становить 12\~375,00 грн, з яких: 6\~250,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 3\~000,00 грн залишок заборгованості по процентам за користування; 3\~125,00 грн залишок заборгованості по простроченим процентам за користування (а.с.26). Відповідно до деталізованого розрахунку заборгованості (виписки з особового рахунку) [PERSON] від 11.12.2024 станом на 11.12.2024 за договором позики №2318686 від 17.10.20189 за відповідачем рахується заборгованість в сумі 24\~224,54 грн, в т.ч.: 6\~250,00 грн залишок заборгованості за тілом; 3\~000,00 грн залишок заборгованості по процентам за користування; 3\~125,00 грн залишок заборгованості по простроченим процентам за користування; 0,00 грн заборгованість за пенею; 10\~125,00 грн залишок заборгованості по простроченим процентам за користування (нараховані новим кредитором з 22.06.2021); 1\~724,54 грн інфляційне збільшення (а.с.43-44). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з деталізованим розрахунком заборгованості від 11.12.2024 заборгованість по строкових відсотках в розмірі 3\~000,00 грн нараховані за період з 17.10.2019 по 16.11.2019 (включно), відсоткова ставка в день 1,60% (а.с.43-44). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що проценти за користування кредитом в розмірі 3\~000,00 грн позикодавцем нараховані впродовж дії договору, тобто до 16.11.2019. Отже, сума заборгованості за договором позики становить 9\~250,00 грн, з яких: 6\~250,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 3\~000,00 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до деталізованого розрахунку заборгованості (виписки з особового рахунку) від 11.12.2024 процента ставка 2,7% продовжує застосовуватися згідно п.2 договору позики №2318686 від 17.10.2019 за кожен день прострочення користування коштами поза межами строку дії договору згідно ч.2 ст.625 ЦК України (а.с.43-44). Таким чином, за період з 17.11.2019 05.12.2019 заборгованість по прострочених відсотках за договором становить 3\~125,00 грн. Щодо заборгованості по простроченим процентам за користування, які нараховані новим кредитором з 22.06.2021 по 21.08.2021 в розмірі 10\~125,00 грн, суд зазначає наступне. Згідно з деталізованим розрахунком заборгованості від 11.12.2024 вбачається, що відповідно до п.2 договору позики, після закінчення строку на який надано кредитні кошти та неповернення позичальником кредитних коштів у повному обсязі, процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору становить 2,70%, відповідно до ст. 625 ЦК України до повного розрахунку за договором позики. Відповідно до деталізованого розрахунку заборгованості від 11.12.2024 вбачається, що загальна кількість днів прострочення, станом на 11.12.2024, становить 1850 календарних днів. Проте, зважаючи на складну суспільно-політичну ситуацію в країні, дотримуючись принципів розумності та справедливості, позивач здійснював нарахування відсотків (користування кредитом поза межами строку дії договору) лише протягом 60 календарних днів, відтак кількість днів прострочення для обрахунку заборгованості по прострочених відсотках становить 60 днів (а.с.43-44). Таким чином, заборгованість по прострочених відсотках за договором позики за період з 22.06.2021 по 21.08.2021 становить 10\~125,00 грн. Щодо обрахунку інфляційного збільшення суд зазначає таке. Відповідно до\~роз`яснень \~ПВГСУ від\~17.12.2013\~року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання . Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 за № 62-97р. Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України від 03.04.97 р N 62-97р. щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: ІВС = (ІІ1: 100) х (ІІ2: 100) х (ІІ3: 100) х ... (ІІZ: 100), де 1-ІІ - індекс інфляції за перший місяць прострочення, 2-ІІ - індекс інфляції за другий місяць прострочення, Z-ІІ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. У разі коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається із внесків, зроблених у різні періоди, кожний внесок збільшується на величину індексу відповідного періоду, результати підсумовуються. При застосуванні індексу інфляції слід умовно рахувати, що у разі якщо сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період даного місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. Для обрахунку сукупного індексу інфляції за період з 17.11.2019 по 23.02.2022 перемножуємо між собою індекси з грудня 2019 по лютий 2022 року включно, при цьому для спрощення обрахунків кожен індекс попередньо розділимо на 100. Сукупний індекс за вказаний період становить 1.186436464. Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період з 22.06.2021 по 21.08.2021 становитиме (9\~250,00*1,186436464=31044,35 грн (необхідно суму заборгованості помножити на сукупний індекс інфляції). Для обрахунку інфляційного збільшення необхідно від суми заборгованості з врахуванням індексу інфляції відняти суму заборгованості за відповідний період (10\~974,54-9\~250,00= грн.) Отже, інфляційне збільшення складає 1\~724,54 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та стягненню з відповідача заборгованості за договором позики №2318686 від 17.10.2019 в розмірі 24\~224,54 грн, з яких: 6\~250,00 грн залишок заборгованості за тілом кредиту; 3\~000,00 грн залишок заборгованості по процентам за користування; 3\~125,00 грн залишок заборгованості по простроченим процентам за користування; 10\~125,00 грн залишок заборгованості по простроченим процентам за користування (нараховані новим кредитором з 22.06.2021 21.08.2021); 1\~724,54 грн інфляційне збільшення. Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке. Судом встановлено, що 09.12.2024 між адвокатом Бачинським Остапом Михайловичем та Товариством «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» укладений договір про надання правової допомоги №20241209-2Ш (а.с.30-31). Відповідно до п.п. 4.2 договору про надання правової допомоги №20214109-2Ш від 09.12.2024 у разі ухвалення судом рішення суду на користь клієнта (задоволення судом позовних вимог у повному обсязі), клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 7\~000,00 грн (а.с.30-31). Згідно з розрахунком суми судових витрат на правничу допомогу адвоката, яку очікує понести позивач складає 7\~000,00 грн. У дану суму включається: оплата послуг адвоката за аналіз наданих клієнтом документів, судової практики, визначення перспективи подання позовної заяви; оплата послуг адвоката за підготовку позовної заяви у справі; оплата послуг адвоката за збирання доказів долучених до позовної заяви; оплата послуг адвоката за підготовку та подання заяв, скарг, клопотань, чи інших процесуальних документів у ході розгляду справи. Верховний Суд у постанові від 15.06.2021 по справі № 159/5837/19 зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі №690/408/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Суд, проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги №20241209-2Ш від 09.12.2024, розрахунок суми судових витрат, відповідність правової винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи. З матеріалів справи вбачається, що правнича допомога полягала в оплаті послуг адвоката за аналіз наданих клієнтом документів, судової практики, визначення перспективи подання позовної заяви; оплаті послуг адвоката за підготовку позовної заяви у справі; оплаті послуг адвоката за збирання доказів долучених до позовної заяви; оплаті послуг адвоката за підготовку та подання заяв, скарг, клопотань, чи інших процесуальних документів у ході розгляду справи. Також, суд враховує малозначність справи, її типовий характер та розгляд у спрощеному позовному провадженні з викликом осіб у судове засідання, які у судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі. За таких обставин, враховуючи, суд вважає за необхідне, з огляду на принцип реальності та розумності визначити витрати відповідача на правову допомогу у розмірі 4000 грн. Питання щодо розподілу судового збору суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором сплачений судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Отже, відповідно до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved