Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] звернуся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка сталася 11.10.2023 року, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 461072,23 грн.; моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.; судові витрати у вигляді витрат на залучення експерта у розмірі 4\~000,00 грн.; судовий збір у розмірі 5\~821,92 грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 11.10.2023 р., о 10.00 год., [PERSON] в м. Одеса по вул. Овідіопольська дорога, керуючи т/з Hyundai д/н [NUMBER] (Німеччина), не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, не був уважним та скоїв зіткнення з т/з Volkswagen д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався попереду. Від зіткнення, автомобіль [PERSON] відкинуло на автомобіль, який рухався попереду (марки Opel р.н. [NUMBER] ), що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 22.11.2023 року [PERSON] визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Власником пошкодженого автомобіля Volkswagen д/н [NUMBER] є [PERSON] .. 25.10.2023 року [PERSON] звернувся до судового експерта з правом проведення транспортно-товарознавчих експертиз [PERSON] із заявою про проведення судової експертизи з визначення розміру заподіяного матеріального збитку і отримав Висновок №243-23 від 09.11.2023 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen д/н [NUMBER] становить 621 072, 23 гривень. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час настання пригоди не була застрахована. 17.10.2023 року в порядку ст.ст. 35 та 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілий [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату відшкодування заподіяної шкоди. 25.12.2023 року МТСБУ здійснило на користь [PERSON] регламентну виплату в розмірі 160 000,00 гривень, тобто виплату в максимально можливому розмірі. З огляду на зазначене, в даному випадку на [PERSON] покладається обов`язок по відшкодуванню заподіяної [PERSON] шкоди з відрахуванням виплаченого останньому страхового відшкодування Моторним бюро. Враховуючи, що МТСБУ сплатило страхове відшкодування в розмірі 160 000, 00 грн, стягненню з [PERSON] підлягає різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі, яка дорівнює 461 072,23 гривень. Позивач зазначає, що окрім матеріальної шкоди, заподіяної неправомірними суспільно-шкідливими діями відповідача [PERSON] , позивач [PERSON] зазнав суттєвих немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті, а саме внаслідок настання ДТП позивачу [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження. Так, 11.10.2023 року з місця ДТП позивача каретою швидкої медичної допомоги було доставлено до приймального відділення МКЛ №11, де надано невідкладну допомогу. Позивачу встановлено діагноз: забійна рвана рана лобної ділянки зліва й 11.10.2023 року проведено первинну хірургічну обробку рани. 12.10.2023 року позивач в ургентному порядку звернувся до лікаря загальної практики сімейної медицини зі скаргами на головний біль, запаморочення, шум у вухах і помірну нудоту. Під час огляду у позивача було діагностовано гіпертонічний криз (170/100 мм рт ст). Позивачу було надано невідкладну допомогу в умовах стаціонару. 17.10.2023 року під час контрольного огляду позивача було відмічено підвищення артеріального тиску. У зв`язку з наведеним, розмір моральної шкоди, яку зазнав позивач [PERSON] , через неправомірні дії відповідача [PERSON] , він оцінює у розмірі 100 000,00 гривень та вважає, що ця сума є справедливою та співмірною, з тими моральними стражданнями як він пережив через настання дорожньо-транспортної пригоди, в якій було йому заподіяно тілесні ушкодження та пошкоджено його майно. У зв`язку з чим, з метою відновлення свого порушеного права, посилаючись на норми Цивільного кодексу України, позивач звернувся до суду із цим позовом. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 січня 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. (а.с. 89) 13.03.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому він проти заявлених вимог заперечує, вказує що із змісту висновку експерта № 243-23 від 09.11.2023 року експертного транспортно-товарознавчого дослідження, в ньому не містить відомостей, що висновок підготовлено для подання до суду, у зв?язку із чим такий висновок є недопустимим доказом. Щодо стягнення моральної шкоди також заперечує, вважає її недоведеною, а тому просить відмовити в позові в повному обсязі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2024 року призначено по справі судову транспортно-товарознавчу експертизу та зупинено провадження у справі. (а.с. 169-170) Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2024 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання. (а.с. 231) Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.239) Представник позивача до суду не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій просив розглядати справи без його участі. Позовні вимоги він підтримував та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином.На призначений час розгляду справи клопотань від представника відповідача не надходило. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.10.2023 р., о 10.00 год., [PERSON] в м. Одеса по вул. Овідіопольська дорога, керуючи т/з Hyundai д/н [NUMBER] (Німеччина), не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, не був уважним та скоїв зіткнення з т/з Volkswagen д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався попереду. Від зіткнення, автомобіль [PERSON] відкинуло на автомобіль, який рухався попереду (марки Opel р.н. [NUMBER] ), що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення [PERSON] вимог п. 2.3.б, 12.1, 13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. (а.с. 15) Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 22.11.2023 року [PERSON] визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Факт події ДТП 11.10.2023 року за участі автомобілів сторін у справі та факт притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, згідно до постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 22.11.2023 року у справі №521/25018/23, відповідачем не заперечувалися, про що було зазначено у відзиві на позовну заяву. Власником пошкодженого автомобіля Volkswagen д/н [NUMBER] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] . (а.с. 18-19) Згідно Висновку експерта №243-23 від 09.11.2023 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen д/н [NUMBER] становить 621 072, 23 гривень. (а.с. 24-39) За проведене експертне дослідження та складення висновку [PERSON] сплачено його вартість 4 000,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.3278203315.1 від 30.10.2023 року. (а.с. 75) Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час настання пригоди не була застрахована. Згідно ст.41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 17.10.2023 року в порядку ст.ст. 35 та 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілий [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про виплату відшкодування заподіяної шкоди. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхова сума станом на 11.10.2023 року становила 160 000,00 гривень. Відповідно 25.12.2023 року МТСБУ здійснило на користь [PERSON] регламентну виплату в розмірі 160 000,00 гривень, тобто виплату в максимально можливому розмірі. (а.с. 76) Даний факт також не заперечувався відповідачем. Не погодившись з Висновком експерта №243-23 від 09.11.2023 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen д/н [NUMBER] становить 621 072, 23 гривень, відповідач звернувся до суду з клопотанням про призначення судової експертизи, виконання якої просив доручити судовим експертам Одеського НДІСЕ МЮ України. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2024 року задоволено клопотання відповідача та призначено по справі судову транспортно-товарознавчу експертизу. 23.09.2024 року судовим експертом Панченко М.В. складено Висновок № 24-2519 судової транспортно-товарознавчої експертизи, згідно якого: вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen д/н [NUMBER] станом на дату настання ДТП 11.10.2023 року становить 621 834,72 грн.; вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 637 923,71 грн. (а.с. 188-230) За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що …Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. З урахуванням того, що у винуватця ДТП [PERSON] на дату ДТП був відсутній поліс ОСЦВП, то Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) повідомило, що прийняло рішення про виплату позивачу відшкодування шкоди в розмірі 160 000,00 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 641/10491/15-ц (провадження № 61-12709св21). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц (провадження № 61-19062св20). Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень частини другої статті 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20 (провадження № 61-14462св21), від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц (провадження № 61-42292св18), від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 (провадження № 61-19св22) та від 17 серпня 2022 року у справі № 761/15232/18 (провадження № 61-19661св20). Під час визначення розміру збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, необхідно враховувати складові цих збитків відповідно до змісту частини другої статті 1192 ЦК України: реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 (провадження № 61-26508св18) зроблено правові висновки щодо відшкодування величини втрати товарної вартості транспортного засобу, які полягають у такому. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). З огляду на викладене з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі, яка дорівнює 461 072,23 гривень. Отже, в ході розгляду справи здобуті докази, які підтверджують розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. з [PERSON] на користь позивача, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» «Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». В статті 23 ЦК України, зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Отже, суд вважає, що позивачу внаслідок ДТП було завдано моральну шкоду, яка полягає у пережитому у ДТП переляку, нервовому стресі, моральних стражданнях та переживаннях через пошкодження власного майна, погіршення його технічного і естетичного стану, у неможливості користуватися ним та побутових незручностях, що виникли внаслідок цього. З наданих позивачем довідки та фотознімків з місця ДТП вбачається, що позивачу [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лобної ділянки зліва. (а.с. 77) Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивач має право на відшкодування відповідачем завданої моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.. В решті вимог моральної шкоди слід відмовити за необгрунтованістю. Відповідно до платіжної інструкції № 0.0.3278203315.1 від 30.10.2023 року вартість проведеного експертного дослідження становить 4\~000 гривень, які також підлягають стягненню з відповідача по справі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Ураховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] витрати понесені позивачем за оплату судового збору у розмірі 4 888,04 грн. та 4 000 грн. витрати за проведення експертного дослідження (для визначення вартості матеріальної шкоди).

Outcome: partial