Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

У вересні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (далі ТОВ «Коллект центр») звернулося до суду із позовом до [PERSON] , в якому зазначено, що 29 вересня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Бі ел джи мікрофінанс» (далі ТОВ «Бі ел джи мікрофінанс») та відповідачем було укладено кредитний договір №1045657. За умовами укладеного договору ТОВ «Бі ел джи мікрофінанс» надало відповідачу грошові кошти у сумі 10000,00 грн. Посилаючись на те, що [PERSON] умови укладеного кредитного договору не виконує, а також на те, що ТОВ «Коллект центр» набуло право вимоги по вказаному договору, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 19860,33 грн, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 10000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 7935,00 грн, заборгованість за комісіями - 1500,00 грн, інфляційні збитки - 353,83 грн, 3% річних - 71,50 грн. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач своїм правом подати відзив не скористався. Судом встановлено, що 29 вересня 2021 року між ТОВ «Бі ел джи мікрофінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір №1045657, відповідно до умов якого останньому надано кредит в розмірі 10000,00 грн, строком на 15 днів, тобто до 14 жовтня 2021 року, та погодили фіксовану процентну ставку 1,0000 % за кожен день користування кредитом. У зв`язку з підвищенням ступеня кредитного ризику, за останній день строку користування кредитом погодили 15,00% від суми кредиту, тобто 1500 грн. Договір та паспорт споживчого кредиту підписано власноручним підписом [PERSON] . Довідкою від 4 січня 2022 року, виданою ТОВ «ФК «Елайнс» підтверджується перерахування коштів на виконання договору №1045657 від 29 вересня 2021 в розмірі 10000,00 грн. 29 листопада 2021 року між ТОВ «Бі ел джи мікрофінанс» татовариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу № 29/11-1, відповідно до якого фактор (ТОВ «Бі ел джи мікрофінанс») передав у повному обсязі, а ТОВ «Вердикт капітал» прийняло у повному обсязі право грошової вимоги, що належить кредитору за кредитними договорами, перелік яких міститься у реєстрі боржників, в тому числі і за кредитним договором №1045657 від 29 вересня 2021 року, що підтверджується Реєстром боржників до цього договору. 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт капітал» на підставі договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги відступило ТОВ «Коллект центр» право грошової вимоги, що належить кредитору за кредитними договорами, перелік яких міститься у реєстрі боржників, в тому числі і за кредитним договором 1045657 від 29 вересня 2021 року, що підтверджується Реєстром боржників до цього договору. З долученого до матеріалів справи розрахунку вбачається, що внаслідок неналежного виконання [PERSON] кредитних зобов`язань, в останнього виникла заборгованість у розмірі 19860,33 грн, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 10000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами за період з 29 вересня 2021 року по 29 листопада 2021 року в розмірі 7935,00 грн, заборгованість за комісіями - 1500,00 грн, інфляційні збитки за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року в розмірі 353,83 грн, 3% річних за період з 29 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 71,50 грн Згідно з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК україни) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором ( статті 514 ЦК України). Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Відповідно до умов даного договору [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 10000 грн, які були перераховані 29 вересня 2021 року о 15 годині 47 хвилин на картку № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 4 січня 2022 року. Відповідачем розмір заборгованості за тілом кредиту не спростований. Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10000,00 грн. Щодо стягнення заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги в розмірі 7935,00 грн. з відповідача на користь позивача, суд зазначає наступне. За правилами частини 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилався на ту обставину, що розмір заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги становить 7935,00 грн. Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановлені договором. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 381/4163/14-ц (провадження № 61-11814св20) зазначено, що: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання»; Відповідно до наданого розрахунку заборгованості [PERSON] проценти за користування кредитом визначені за період з 29 вересня 2021 року по 29 листопада 2021 року в розмірі 7935,00 грн. Разом з тим строк кредитування відповідно до договору становив 15 днів, тобто до 14 жовтня 2021 року Доказів того, що позичальник скористувався своїм правом на продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Не надано й доказів того, що первісний кредитор продовжив строк дії кредиту. Таким чином суд вважає що відсутні підстави для стягнення заборгованості зі сплати процентів нарахованих після 14 жовтня 2021 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що проценти підлягають нарахуванню за період з 29 вересня 2021 року по 14 жовтня 2021 року в розмірі 3000,00 грн. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за процентами, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Позивачем не надано доказів пролонгації строку кредитування. Проте, вказана обставина не позбавляє позичальника обов`язку повернути позивачеві фактично отримані ним кредитні кошти та проценти нараховані в межах строку кредитування. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача заборгованість за процентами в розмірі 3000,00 грн. При вирішені питання щодо стягнення інфляційних збитків за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року в розмірі 353,83 грн, 3% річних за період з 29 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 71,50 грн суд виходить з наступного. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням трьох процентів річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект центр» інфляційних збитків в розмірі 353,83 грн та 3% річних в розмірі 71,50 грн Вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредиту суд вважає за необхідне зазначити наступне. Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. При цьому, відповідно до частини 1 статті 11 вказаного Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року (справа № 496/3134/19) відступила від висновків, викладених у постановах ВС від 1 квітня 2020 року в справі № 583/3343/19 та від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20, та прийшла до висновку, що боржник за договором споживчого кредитування може один раз на місяць безоплатно отримувати від банку інформацію про стан кредитної заборгованості. Тому банк не має права передбачати в умовах договору щомісячну плату за такі послуги. Велика Палата Верховного Суду констатувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Проаналізувавши норми законодавства, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Врахувавши те, що в оспореному договорі встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду вказала, що пункти договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено правомірності стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредиту, оскільки з тексту позовної заяви взагалі не випливає і зміст вказаної послуги, і обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні стягнення комісії з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10000,00 грн та заборгованості за процентами в розмірі 3000,00 грн, інфляційних збитків в розмірі 353,83 грн та 3% річних в розмірі 71,50 грн, разом 13425,33 грн Згідно частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України). Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 141 ЦПК України). Із матеріалів справи вбачається, що позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді в розмірі 9000,00 грн, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 1 липня 2024 року, актом №1 про надання юридичної допомоги. Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи вищевикладене, на підставі статті 141 ЦПК України, оскільки судом задоволено позов частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2046,88 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6083,88 грн.

Outcome: partial