Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Покликаючись на те, що розмір аліментів за рішенням суду на утримання дитини є таким, що не забезпечує потреби дитини, а також, що батько дитини не цікавиться життям дитини, ніякої участі у вихованні дитини не приймає, позивачка просить суд ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів, що був стягнутий з [PERSON] на користь [PERSON] згідно рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 14.07.2015 року, справа № 570/2268/15-ц; а також позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно його доньки - [PERSON] , [INFO] . Судові витрати стягнути з відповідача на користь позивачки. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Пояснила суду, що в 2013 році зареєструвала шлюб з відповідачем, від шлюбу мають доньку [PERSON] . Чоловік ніде не працював, вживав наркотичні речовини, не цікавився ні дружиною, ні дитиною, тому позивачка разом з донькою переїхала проживати в село Стрийськ Сарненського району Рівненської області. А пізніше переїхала проживати в село Зоря Рівненського району Рівненської області. За останні 9 років відповідач не проявляв ніякого інтересу до дитини: він їй не телефонував, іншим способом також не спілкувався, не займався вихованням дитини, не надавав коштів на утримання дитини. Він також не спілкувався з позивачкою весь цей час. Позивачка змушена була звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, про стягнення аліментів. Однак рішення суду про стягнення аліментів відповідач не виконує. Тому позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просить суд задоволити заявлений нею позов. Представник позивачки підтримала позов. Додатково пояснила щодо заявлених вимог про позбавлення батьківських прав, що позивачка не чинить відповідачеві перешкоди у спілкуванні з дитиною, чи іншим способом. Однак відповідач не цікавиться дитиною взагалі. Такі дії відповідача свідчать про свідоме невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, закріплених СК України. У справі наявний висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно його доньки - [PERSON] , [INFO] . За наведеного, з урахуванням позиції, що відображена у позовній заяві, зважаючи що відповідач ухиляється від виконання обов`язків з виховання доньки, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, представник позивачки просить суд задоволити позов. Представник органу опіки та піклування підтримала наданий висновок. Пояснила суду, що ситуація в сім`ї [PERSON] їм добре відома. Вони детально вивчали умови проживання сім`ї, спілкувалися з дитиною. Донька [PERSON] вважає своїм батьком нинішнього чоловіка позивачки [PERSON] . За результатами проведеної роботи був наданий висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно його доньки - [PERSON] , [INFO] . При цьому представник органу опіки та піклування за місцем реєстрації відповідача спілкувалася з батьком відповідача, і батько відповідача повідомив про те, що [PERSON] не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав щодо своєї доньки. Зважаючи на наведене вони підтримують свій висновок. Відповідач не з`явився ні у два підготовчі засідання, ні в два судові засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Відзив на позов до суду не подав. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). Суд вважає, що така поведінка відповідача свідчить про те, що він не має інтересу до справи. Як зазначається у Постанові ВП ВС від 12 грудня 2024 року у справі № 990SСGС/20/24, ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Обставини, встановлені судом. 09 листопада 2013 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №442. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . На той момент подружжя проживало в м. Первомайськ. Відносини у подружжя не склалися, [PERSON] не приділяв ніякої уваги сім`ї, матеріально сім`ю не забезпечував, відтак позивачка разом з новонародженою дитиною через шість місяців після народження дитини переїхала проживати до своїх батьків в село Стрийськ Сарненського району Рівненської області. Зазначена обставина була підтверджена поясненнями позивачки, показаннями свідка [PERSON] . Свідок додала, що позивачка жила з своєю донькою у них два роки. За весь цей час батько дитини (відповідач у справі) жодного разу не поцікавився дитиною. Коли позивачки знайшла роботу, то переїхала проживати разом з дитиною в с. Зоря Рівненського району Рівненської області, потім вийшла заміж. Свідок [PERSON] надала показання про те, що батько дитини (відповідач у справі) за весь час, коли позивачка проживає на Рівненщині, не поцікавився дитиною. Донька [PERSON] називає своїм татом нинішнього чоловіка позивачки [PERSON] . А коли сім`я позивачки проживала в м. Первомайську, то відповідач не забезпечував сім`ю ні матеріально, ні продуктами. Свідок пересилала позивачці грошові перекази, надсилала їй продукти. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 14 липня 2015 року у справі №570/2268/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів був задоволений позов. Суд ухвалив рішення, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Неповнолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі, а саме по 500 гривень щомісячно, починаючи з 05 червня 2015 року і до повноліття дитини. В судовому засіданні була заслухана думка дитини. Так, [PERSON] розповіла, що не знає свого батька [PERSON] , від народження його не пам`ятає. Він їй жодного разу не телефонував, і його ніколи не бачила. Своїм татом вважає [PERSON] (нинішнього чоловіка позивачки). Дочці [PERSON] на сьогоднішній день 10 років, вона є ученицею Зорянського ліцею Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, навчається у 5-А класі. Згідно Довідки від 08.05.2024 року вих.№60 за підписом директора Зорянського ліцею Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області слідує, що [PERSON] , батько [PERSON] , учениці 4-А класу за період навчання дитини у ліцеї не відвідував батьківських зборів, не брав участі у вихованні доньки, не спілкувався із класним керівником, педагогами, адміністрацією. Згідно Довідки від 17.09.2024 року №вих.102 за підписом директора Зорянського ліцею Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, батько [PERSON] за період навчання дитини у ліцеї не відвідував батьківських зборів, не брав участі у вихованні доньки, не спілкувався із класним керівником, педагогами, адміністрацією. З початку повномасштабних військових дій на території України у зв`язку з військовою агресією Росії проти України, батько [PERSON] жодного разу не поцікавився дочкою, чи перебуває вона у безпеці, її моральним та психологічним станом. Спільна з відповідачем дочка [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідно до\~ч.ч.4,\~5 ст.19\~СК України при розгляді судом спорів щодо, зокрема позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування, який був затверджений рішенням виконавчого комітету Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 20.11.2024 року № 188, вважають за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його доньки - [PERSON] , [INFO] . Як було зазначено вище, з відповідача [PERSON] рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 14.07.2015 року було стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 500 грн щомісячно, починаючи з 05.06.2015 року і до повноліття дитини, яких явно не достатньо для забезпечення повноцінного та необхідного рівня життя малолітньої дочки. Відповідач самостійно не бажає сплачувати аліменти на утримання дочки, позивачка вирішила в судовому порядку просити суд змінити спосіб стягнення аліментів да дочку з твердої грошової суми в розмірі 500 грн., щомісячно, на 1/4 частку всіх видів його доходів, щомісячно, і до повноліття дочки. Щодо написання назви країни «Російська Федерація, Росія» у тексті рішення суду з великої букви. Національна комісія зі стандартів державної мови, взявши до уваги звернення в соціальних мережах Віцепрем`єр-міністра-Міністра з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України Ірини Верещук про написання назви країни-агресора з малої букви, на засіданні від 15.09.2023 (протокол № 83) обговорила це питання і з урахуванням офіційних листів від Інституту української мови НАН України (вх. № 1396/23 від 14.09.2023), Інституту мовознавства імені О. О. Потебні НАН України (вх № 1404/23 від 15.09.2023) повідомляє, що написання назв «російська федерація», «росія», «москва», «московія», «московське царство», «російська імперія»», «державна дума рф» тощо з малої букви можна не кваліфікувати як відхилення від норм української мови в текстах неофіційного характеру (https://mova.gov.ua/news/napysannia-nazv-rosiiska-federatsiia). Оскільки рішення суду є текстом офіційного характеру, то суд не може не врахувати відповідні роз`яснення Національної комісії зі стандартів державної мови щодо написання назви країни «Російська Федерація, Росія» у офіційному документі з великої букви. Норми законодавства щодо позову в частині про позбавлення батьківських прав. Обов`язки та права батьків щодо виховання дитини є основними серед всього комплексу батьківських прав та обов`язків, які закріплені сімейним законодавством. Всі інші права та обов`язки батьків щодо їхніх дітей покликані забезпечувати належне виконання батьками свого основного обов`язку - виховувати дитину. Стаття 150 СК України визначає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки зобов`язані також піклуватися про фізичний розвиток дитини, який, в свою чергу, тісно пов`язаний зі здоров`ям дитини. Обов`язку батьків піклуватися про духовний розвиток дитини кореспондує право дитини на духовний розвиток, яке включає в себе: право на освіту; право на прояв своїх здібностей; право на свободу світогляду і віросповідання; право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Таким чином, батьки мають сприяти одержанню дитиною належної освіти, прояву нею своїх здібностей, розширенню її світогляду, її самовизначенню щодо сповідання певної релігії або не сповідання ніякої, її зайняттям літературною, художньою, науковою, технічною творчістю. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Згідно п.8 ст.7\~СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини. Норми законодавства щодо позову в частині про зміну способу стягнення аліментів. За положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Відповідно до абз. 2 ч. 3\~ст. 181 СК України\~спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зі змісту наведених законодавчих приписів слід дійти висновку, що\~Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження,\~стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених\~статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим їх здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-143цс13 за заявою про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Висновки суду. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач не виконує положення ст. 150 СК України, положення інших законодавчих актів щодо обов`язків з виховання та утримання дитини. А згідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Стаття 164 СК України передбачає підстави для позбавлення судом батьківських прав батьків щодо їх дітей, і такі обставини знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Отже, при розгляді справи були підтверджені доводи позивачки про те, що відповідач не цікавиться життям дитини, не приділяє увагу її вихованню, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Така поведінка не свідчить про те, що батько дитини діє в інтересах дитини. Таким чином відповідач не виконує приписи СК України щодо належного виховання та матеріального забезпечення своєї доньки. Тому позов про позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення. Також наявні підстави для задоволення позову про зміну способу стягнення аліментів. Судові витрати. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. У суду наявні підстави стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1211 грн. 20 коп. судових витрат (сплата судового збору) позовна вимога про позбавлення батьківських прав. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судових витрат за іншу позовну вимогу, то судові витрати у розмірі 1211 грн. 20 коп. повинні бути стягнуті з відповідача на користь держави. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved