Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

17 червня 2024 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» з використанням системи «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість у сумі 166017 грн. 05 коп. Обґрунтовано позов тим, що 03 грудня 2021 року між Акціонерним товариством «Альфа Банк», найменування якого змінено на Акціонерне товариство «Сенс Банк», та [PERSON] було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631928849, відповідно до умов якої банк надав відповідачу кредит зі сплатою процентів за користування ним, комісії та інших платежів на умовах, передбачених договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит, однак відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яку відповідач не погасив, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач подав відзив на позов, в якому, зокрема, зазначив, що акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії містить посилання на те, що угода направлена/надана позичальнику у спосіб, обраний ним в оферті на укладення цієї угоди, однак позивачем не надано оферту на укладення цієї угоди. Крім того, в акцепті пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії підпис відповідача відсутній. Довідка про ідентифікацію клієнта не містить дати ідентифікації та дати її складання. Вказані обставини свідчать про не укладення кредитного договору між сторонами на тих умовах, які зазначає позивач. Також, із наданої позивачем виписки по рахунку відповідача слідує, що відповідачем не здійснювалися будь-які операції по зняттю готівки та інші, які б свідчили про використання ним кредитних коштів. У період з 09 грудня 2021 року до 22 лютого 2022 року було здійснено 30 операцій на загальну суму 107237 грн. 80 коп. З 22 лютого 2022 року жодних операцій по картці відповідачем не здійснювалося, а позивач в односторонньому порядку здійснював нарахування процентів за овердрафт, користування кредитом та розрахунково-касове обслуговування основної картки. Таким чином, заборгованість за тілом кредиту становить 107237 грн. 80 коп. Розрахунок заборгованості, згідно з яким заборгованість за тілом кредиту становить 151009 грн. 44 коп., не є належним доказом у справі. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити. Пояснив, зокрема, що відповідач висловив волю на укладення договору, користувався грошовими коштами, наданими позивачем, здійснював перекази та вносив кошти на погашення заборгованості. Загальна сума заборгованості відповідача за тілом кредиту та процентами складає 166017 грн. 05 коп. Дійсно тіло кредиту складає 107237 грн. 80 коп., а решта заборгованості - це проценти. Проте, у зв`язку із політикою банку через припинення відповідачем виконання зобов`язань за договором нараховані проценти переносилися і зазначалися банком у розрахунку як прострочене тіло кредиту. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, у відзиві просив у разі неявки справу розглянути за його відсутності та відмовити позивачу в задоволенні позову. Заслухавши доводи представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. 03 грудня 2021 року [PERSON] звернувся до Акціонерного товариства «Альфа Банк», найменування якого змінено на Акціонерне товариство «Сенс Банк», з метою отримання банківських послуг та підписав паспорт споживчого кредиту (а.с. 18-19), в якому зазначені умови кредитування. У свою чергу, Акціонерне товариство «Альфа Банк» прийняло пропозицію [PERSON] на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк», укладеного між банком та клієнтом, про що свідчить акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с. 19 на звороті-20). Довідками про ідентифікацію, наданими позивачем, підтверджується, що клієнт [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , з яким укладено договір про банківське обслуговування фізичних осіб в Акціонерному товаристві «Сенс Банк», ідентифікований Акціонерним товариством «Сенс Банк». Акцепт договору позичальником здійснено (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 3969) (а.с. 36 на звороті). На підставі вказаної угоди відповідачу відкрито поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні та випущено міжнародну платіжну карту MasterCard Debit World строком дії 5 років з моменту випуску з лімітом кредитної лінії у розмірі 107000 грн. (максимальний ліміт кредиту складає 200000 грн.) зі сплатою процентів за користування кредитною лінією для торгових операцій та/або операцій зняття готівки у розмірі 35,99%. Згідно із\~копією довідки\~№ 20428-57.2/2024\~від 24\~вересня 2024\~року в\~межах оферти\~на укладення\~угоди про\~обслуговування кредитної\~картки та\~відкриття відновлювальної\~кредитної лінії\~№ 631928849\~від 03\~грудня 2021\~року,\~укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», випущено картку віртуальну, оформлена 03 грудня 2021 року через додаток «Sense» (маска картки [NUMBER] ) з терміном дії до 31 грудня 2026 року. Пунктом 5.5. угоди також визначено, що придбання клієнтом супровідних послуг банку та третіх осіб в межах угоди не передбачено. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами першою,\~другою статті\~639\~Цивільного кодексу\~України визначено,\~що договір\~може бути\~укладений у\~будь-якій\~формі,\~якщо вимоги\~щодо форми\~договору не\~встановлені законом.\~Якщо сторони\~домовилися укласти\~договір у\~певній формі,\~він вважається\~укладеним з\~моменту надання\~йому цієї\~форми,\~навіть якщо\~законом ця\~форма для\~даного виду\~договорів не\~вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. Згідно зі\~статтею 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний\~договір укладається\~шляхом пропозиції\~його укласти\~(оферти)\~однією стороною\~та її\~прийняття (акцепту)\~другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Так, за розрахунком позивача, заборгованість відповідача становить 166017 грн. 05 коп., до якої входить: 151009 грн. 44 коп. заборгованість за тілом кредиту, 14823 грн. 24 коп. прострочене тіло кредиту та 184 грн. 37 коп. проценти за користування кредитом (а.с. 14-16). Проте, у судовому засіданні з`ясовано, що заборгованість відповідача становить 166017 грн. 05 коп., з яких тіло кредиту складає 107237 грн. 80 коп., а решта заборгованості проценти. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~частини першої\~статті 611\~Цивільного кодексу\~України у\~разі порушення\~зобов`язання настають\~правові наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: 1)\~припинення зобов`язання\~внаслідок односторонньої\~відмови від\~зобов`язання,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом,\~або розірвання\~договору; 2)\~зміна умов\~зобов`язання; 3)\~сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною першою\~статті 612\~Цивільного кодексу\~України визначено,\~що боржник\~вважається таким,\~що прострочив,\~якщо він\~не приступив\~до виконання\~зобов`язання або\~не виконав\~його у\~строк,\~встановлений договором\~або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по рахунку відповідача (а.с. 13). Доказів, які б спростовували вказані обставини та розмір заборгованості, відповідач суду не надав. Доводи відповідача про те, що договір між сторонами не укладався спростовуються сукупністю наявних у матеріалах справи доказів. Разом з тим, суд враховує, що у період з 03 грудня 2021 року до 02 березня 2023 року відповідачу була нарахована комісія за РКО (розрахунково-касове обслуговування) на загальну суму 4862 грн. 80 коп. і кошти, які вносив відповідач на погашення кредиту були зараховані в тому числі і на її погашення, про що свідчить розрахунок заборгованості. При цьому, в акцепті пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії не визначено порядок нарахування комісії, її розмір. Зазначення лише в розрахунку заборгованості про те, що комісія встановлена за розрахунково-касове обслуговування, не є достатньою підставою вважати її такою, за відсутності відомостей про це в договорі. У матеріалах справи відсутні докази, що відповідачу щомісячно надавалися будь-які послуги, за які нарахована комісія. Таким чином, оцінивши наявні в справі докази і доводи сторін в їх сукупності, враховуючи встановлені судом обставини та те, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та процентами, однак за вирахуванням суми грошових коштів, які були сплачені відповідачем та зараховані на погашення комісії, а саме в сумі 4862 грн. 80 коп., у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат. Так, право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач поніс витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп. Відповідачем документально підтверджено понесення витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 2351 грн. 42 коп. (97,07% від 2422 грн. 40 коп. = 2351 грн. 42 коп.) Також, враховуючи, що вимоги позивача задоволено частково (97,07%), а тому з позивача на користь відповідача належить стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 234 грн. 40 коп. (100% - 97,07% = 2,93%); 2,93% від 8000 грн. = 234 грн. 40 коп.). При цьому, частиною десятою статті 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. А тому, враховуючи положення частини десятої статті 141 ЦПК України та те, що на відповідача покладено більшу суму судових витрат, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 2117 грн. 02 коп. у відшкодування судових витрат.

Outcome: partial