Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі - позивач, новий кредитор) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було укладено кредитні договори з Акціонерним товариством »ТАСКОМБАНК» (надалі - кредитор 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гороші» (надалі - кредитор 2). Відповідачем належним чином взяті на себе зобов`язання, визначені вказаними кредитними договорами, не виконуються, що є підставою для стягнення заборгованості. При цьому, кредиторами 1 та 2 було відступлене право вимоги за вказаними кредитними договорами позивачу. 03 січня 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання, призначене на 21.01.2025 року, суд відклав на 20.02.2025 рік, оскільки не закінчився строк на надання відзиву на позов. В судове засідання, призначене на 20.02.2025 рік сторони не з`явилися. Позивач та його представник були повідомлені про дату та час судового засідання через електронний суд. В прохальній частині позовної заяви (п.4) міститься прохання про проведення розгляду справи за відсутності позивача та погодження на ухвалення заочного рішення у справі на підставі наявних у справі доказів. Відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання шляхом скерування поштового рекомендованого відправлення з повідомленням про вручення за адресою реєстрації місця проживання (штрихкодовий ідентифікатор АТ «Укрпошта» 0610225486002). Відповідач отримав судовий виклик 01.02.2025 року. Також відповідач отримав копію позовної заяви та ухвалу про відкриття провадження у справі 16.01.2025 року, що підтверджується відстеженням поштового відправлення АТ «Укрпошта» № 0610220421492 і був проінформований про суть вимог позивача до нього та про суд, який розглядатиме його справу. Суд вважає, що для забезпечення участі сторін вжито всі можливі заходи, однак, в судове засідання, призначене на 20.02.2025, вони не з`явилися. Враховуючи те, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав, тому у відповідності до вимог ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до Заяви-Договору про приєднання до публічної пропозиції АТ`ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 821/6980264-СК від 11.09.2019 року ( надалі - договір банківського рахунку 1) між кредитором 1 та відповідачем укладено договір про комплексне банківське обслуговування. На підставі цього договору позичальнику відкрито поточний рахунок у гривні [NUMBER] . Зазначив, що сума бажаного кредитного ліміту становить 39460,00 грн. 11.09.2019 року позичальник звернувся до кредитора 1 із заявою на безготівкове перерахування коштів з поточного рахунку № [NUMBER] на рахунки відповідача, відкритих в інших банках, на суми 17 310,64 грн. та 22 149,36 грн. відповідно. 15 травня 2024 року між кредитором 1 та позивачем укладено договір факторингу № Н1/11/19-Ф, за яким новий кредитор зобов`язується передати (сплатити) кредитору 1 суму фінансування, а кредитор 1 зобов`язується відступити новому кредитору права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і договором банківського рахунку 1. Відповідно до п. 2.3. відступлення права вимоги і всіх інших прав за кредитними договорами та їх перехід до позивача відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно додатку №2, але не раніше здійснення оплати новим кредитором, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває права вимоги. В цей же день кредитор 1 та новий кредитор підписали акт прийому-передачі реєстру прав вимог за договором факторингу № Н1/11/19-Ф від 15.05.2024 року. Позивач сформував витяг з реєстру прав вимог до договором факторингу № Н1/11/19-Ф від 15.05.2024 року, у якому зазначив, що сума боргу відповідача за договором банківського рахунку 1 становить 36 016,11 грн, з яких 20 520,69 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 15 495,42 грн. - заборгованість по процентам та зробив власний розрахунок заборгованості за договором банківського рахунку 1, у якому сума боргу співпадає з сумою боргу, яка зазначена в витягу з реєстру прав вимог до договором факторингу № Н1/11/19-Ф від 15.05.2024 року. Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та банківською ліцензією № 84 від 25.10.2011 року підтверджується, що кредитор 1 є юридичною особою зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на надання банківських послуг. Відповідно до укладеного між кредитором 2 та відповідачем договору кредитної лінії № 00-7029968 від 01 березня 2023 року (кредитний договір 2) відповідач отримав кредитний ліміт в розмірі 3700,00 грн. 00 коп. строком на 120 днів. Дата повернення кредиту - 29.06.2023 рік. Плата за користування кредитними коштами становить 0,10% від суми кредиту за кожен день користування кредитом у разі дотримання позичальником певних умов та 2,50 % - стандартна процентна ставка. Мета отримання кредиту: на споживчі потреби. Кредитні кошти надаються шляхом перерахування на карту позичальника [NUMBER] . Кредитний договір 2 складається з Договору кредитної лінії № 007029968 від 01.03.2023 року з додатком №1»графік платежів» та додатком №2 « інформаційне повідомлення», паспорта споживчого кредиту. Договір підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором: 2172F, отриманим на мобільний номер телефону [NUMBER] . 30 серпня 2023 року між кредитором 2 та позивачем укладено договір факторингу № 30082023/2, за яким новий кредитор зобов`язується передати (сплатити) кредитору 2 суму фінансування, а кредитор 2 зобов`язується відступити новому кредитору 1 права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і кредитним договором 2. Датою відступлення права вимоги є робочий день, в який сторони склали та підписали акт прийому-передачі реєстру боржників. В цей же день кредитор 2 та новий кредитор підписали акт прийому-передачі реєстру прав вимог за договором факторингу № 30082023/2 від 30.08.2023 року. Позивач сформував витяг з реєстру прав вимог до договором факторингу № 30082023/2 від 30.08.2023 року, у якому зазначив, що сума боргу відповідача за кредитним договором 2 становить 14800,00 грн, з яких 3700 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 11 100 грн. - заборгованість по процентам. Згідно детального розрахунку заборгованості за кредитним договором 2 , здійсненим кредитором 2, з вказівкою про підтвердження платіжною системою станом на день відступлення права вимоги сума боргу відповідача за кредитним договором 2 становить 14800,00 грн, з яких 3700 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 11 100 грн. - заборгованість по процентам. Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи ФК № В0000120 від 28.12.2020 року підтверджується, що кредитор 2 є юридичною особою зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на надання фінансових послуг. Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 №624024 від 12.01.2010 року, свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи ФК №183 від 27.12.2007 року, розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 691 від 23 березня 2017 року, витягом із статуту підтверджується, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг ( крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). Згідно рішення Загальних зборів засновників від 26.06.2014 року, оформленого протоколом №41, генеральним директором позивача є [PERSON] . Щодо договору про приєднання до публічної пропозиції АТ`ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 821/6980264-СК від 11.09.2019 року (договір банківського рахунку 1). Із встановлених обставин вбачається, що спір стосується заборгованості за договором банківського рахунку 1, яка, за доводами позивача, виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за цим договором. Між кредитором 1 та відповідачем виникли зобов`язальні правовідносини на основі договору банківського рахунку, які врегульовано ст. 1066, 1069 та 1070 Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Єдиним доказом наявності заборгованості відповідача за договором банківського рахунку 1 є заява на безготівкове перерахування коштів, яка за своєю правовою природою є розпорядженням на списання грошових коштів ( ч. 1 ст .1071 ЦК). Відомостей, що кредитор 1 виконав це розпорядження не має, як і не має відомостей що відповідач розпоряджався позиченими у кредитора 1 коштами ( відбулося кредитування рахунку), а не власними. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. У цій ситуації найбільш достовірним і достатнім доказом кредитування рахунку була би виписка по цьому рахунку, адже відповідно до п. 63 Постанови НБУ 04.07.2018 № 75 саме виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта. Новий кредитор як професійний учасник ринку фінансових послуг, який спеціалізується на фінансуванні під відступлення права грошових вимог, придбаваючи у кредитора 1 право вимоги за договором банківського рахунку 1 мав би подбати про отримання від кредитора 1 належного документування існування заборгованості. Оформлені новим кредитором в односторонньому порядку витяг з реєстру прав вимог до договором факторингу № Н1/11/19-Ф від 15.05.2024 року та власний розрахунок заборгованості за договором банківського рахунку 1 не доводить, а лише припускає ймовірність існування такої заборгованості. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що позивач не довів, що мало місце кредитування поточного рахунку у гривні [NUMBER] внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед кредитором 1, право вимоги якої він відчужив позивачу, то у суду і не має підстав для задоволення позову у цій частині. Щодо договору кредитної лінії № 00-7029968 від 01 березня 2023 року Розглядаючи спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі споживчого кредиту, що врегульовано статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) з врахуванням Закону України »Про споживче кредитування». За своєю правовою природою вказаний договір є договором про споживчий кредит. Відповідач підписала договір за допомогою електронного підпису, що відповідає положенням та абзацу другого частини другої статті 639 ЦК. Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК. Необхідність виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, обов`язковість договору і наслідки не виконання зобов`язання передбачені статтями 525, 526, 530 , 610, 611 ЦК. У порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув. В силу статей 512, 1077, 1078 ЦК позивач в законному порядку набув право вимоги за кредитним договором 2 до відповідача. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. В свою чергу, відповідач не надав доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань або/чи які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Водночас, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20(провадження № № 61-11608св22), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК. Суд погоджується із розрахованою сумую заборгованості по тілу кредиту, оскільки відповідач не надав доказів щодо його повного чи часткового погашення. Щодо правильності обчислення заборгованості по процентам, то перевіркою встановлено, що сума заборгованості по процентам обчислена правильно, відповідно до умов кредитного договору 2 та становить 11 100 грн : 3700 х2,5%/100% х 120 днів. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позов у цій частині слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором 2 у розмірі 14800,00 грн, з яких 3700 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 11 100 грн. - заборгованість по процентам. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 3028,00 грн. судового збору. Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 14 800 грн, що становить 29,12 % (14800 х 100 % / 50816,11), а тому судовий збір у пропорційному розмірі 881,75 грн. потрібно покласти на відповідача.

Outcome: partial