Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

03.03.2025\~року до\~суду звернулося\~ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго\~з позовом\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, посилаючись на те, що відповідачі проживають в квартирі [ADDRESS] та користуються послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді опалення та централізованого гарячого водопостачання, але не розраховуються за вказані послуги, в зв`язку з чим утворилась заборгованість за послуги з теплопостачання, індекс інфляції та 3% річних за період з 01.01.2018 року по 01.09.2021 року в сумі 28163,97 грн., яку просять стягнути з відповідача на користь підприємства разом із понесеними судовими витратами. 15.02.2022 року судом відкрито провадження по справі, розгляд якого вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 09.03.2022 року до суду надійшла заява представника позивача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Сакун А.С. про залишення частини позовних вимог без розгляду, а саме в частині стягнення з відповідачів індексу інфляції в сумі 2579,57 грн. та 3% річних в сумі 1246,32 грн. 08.06.2022 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] щодо застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Ухвалою суду від 08.06.2022 року зупинено провадження по справі до закінчення воєнного стану в Україні. 09.06.2022 року представником позивача Сакун А.С. подано до суду заперечення щодо вимог відповідача [PERSON] щодо застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Ухвалою суду від 04.02.2025 року відновлено провадження по справі. 21.02.2025 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Немченко В.М. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в частині стягнення заборгованості за послуги теплопостачання у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] , оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 2007 року проживають за адресою: [ADDRESS] , а тому жодного відношення до квартири [ADDRESS] за вказаною адресою не мають. У судове засідання представник позивача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Сакун А.С. не з`явилася, 03.03.2025 року надала до суду заяву, в якій просила суд відкласти розгляд справи на іншу дату та надати строк для подання відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Заяви чи клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності на адресу суду не надходило. Представник відповідача [PERSON] адвокат Немченко В.М. в судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимоги в частині стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] відмовити та стягнути з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на користь [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. Враховуючи згоду представника відповідача [PERSON] адвоката Немченко В.М., суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не з`явилися в судове засідання. Суд, заслухавши представника відповідача [PERSON] адвоката Немченко В.М., вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що позивачем\~ПОКВПТГ „Полтаватеплоенерго\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~надаються послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води. Квартира [ADDRESS] є комунальною власністю міста. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з наданого розрахунку заборгованості в зв`язку з порушенням умов оплати спожитих послуг наданих позивачем ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», за адресою: [ADDRESS] за період з 01.01.2018 року по 01.09.2021 рік утворилася заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 24338,08 грн. Як встановленого судом, за вище вказаною адресою з 20.04.1990 року зареєстровані [PERSON] , [INFO] , як квартиронаймач та його мати [PERSON] , [INFO] . З 2002 року була зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що за вказаною адресою з 05.07.2005 року була зареєстрована [PERSON] . Проте, як вбачається з довідки №178, виданої 20.02.2025 року керівником ОСББ «Бірюзова-96» Н.Приліпко відповідачі [PERSON] та [PERSON] починаючи з 2007 року до теперішнього часу проживають за адресою: [ADDRESS] , а отже жодного відношення до заборгованості, яка утворилася за вказаний позивачем період вони не мають, а тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання з відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід відмовити. Отже відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , користуються послугами з теплопостачання, які були надані позивачем за період з 01.01.2018 року по 01.09.2021 рік, в зв`язку з чим утворилася заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 24338,08 грн. При цьому, розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903\~ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] покладені на них, як споживачів, обов`язки належним чином не виконували, за отримані послуги не сплачували, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимоги. Відповідачем [PERSON] заявлено вимогу про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.266\~ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до частини першої статті 264\~ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно з ст.257 та ч.3 ст.267\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Суд вважає, що у цих правовідносинах слід застосовувати положення закону про загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки. Як встановлено ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, за змістом норми ст.\~261\~ЦК України початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Згідно з ч.5 ст.261\~ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, згідно з розрахунку суми заборгованості по особовому рахунку [NUMBER] , який відкритий за адресою: [ADDRESS] , заборгованість за вказаною адресою утворилася починаючи з 01.01.2018 року по 01.09.2021 рік, за вказаний період відповідачами жодного разу не здійснювалася проплата за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. А отже у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги починаючи з 01.01.2018 року. Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач до суду з позовними вимогами звернувся тільки 27.01.2022 року, тобто після спливу трирічного строку. Відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості пред`явлені позивачем з пропуском трирічного строку позовної давності. При цьому, позивачем не надано доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності, заяв про поновлення позовної давності суду й доказів існування поважних причин пропуску строку звернення до суду. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду в справі 6-2891цс16 від 08.11.2017 року. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що позивачем було пропущено строк позовної давності, заборгованість, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача за період з січня 2019 року по 01.09.2021 року, а саме за надані позивачем послуги складає в розмірі 18008,99 грн. За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість за послуги з теплопостачання, що утворилася за адресою [ADDRESS] за період з січня 2019 року по 01.09.2021 рік в розмірі 18008,99 грн. Крім того, на користь позивача у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню понесені судові витрати у відповідності до задоволеної частини позовних вимог, а отже з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пов`язані з розглядом справи по 1000 грн. з кожного. Також під час розгляду справи представник відповідача [PERSON] адвокат Немченко В.М, просив суд стягнути з позивача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на користь [PERSON] , понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачу [PERSON] правову допомогу надавав адвокат Немченко В.М., що підтверджується Ордером, договором про надання правової (правничої) допомоги № б/н від 19.02.2025 року та додатком до договору. Відповідно до ч.1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч.2 вищевказаної статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в задоволенні позову на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При вирішенні питання, щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що адвокатом Немченко В.М. в судовому засідання не було надано жодних документально підтверджених доказів, які б вказували на те, що відповідачем [PERSON] за надання правничої допомоги було сплачено 4000,00 грн., а не будь яку іншу суму. А тому, клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Немченко В.М., щодо стягнення з позивача понесених витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.

Outcome: partial