Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

19.03.2024 позивач звернувся з даним позовом до суду про захист свого порушеного права та просив суд зобов`язати КЕВ м. Одеси видати йому трудову книжку із внесеними до неї належними записами про звільнення відповідно до рішення Київського районного суду м.Одеси у справі №947/23384/21; зобов`язати КЕВ м. Одеси негайно видати йому довідку про його роботу в КЕВ м. Одеси із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посад, часу роботи, розміру заробітної плати та інших даних, відповідно до вимог ст.49 та 116 КЗпП; стягнути з КЕВ м. Одеси на його користь середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки та Наказу про звільнення у розмірі 139656,82 грн.; стягнути з КЕВ м. Одеси на його користь 31340,13 грн. вихідної допомоги при звільненні; стягнути з КЕВ м. Одеси на його користь 70378,24 грн. середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги; моральну шкоду у сумі 30000 грн. та допустити рішення до негайного виконання. Позов вмотивовано тим, що з 15 листопада 2015 року позивач перебував у трудових відносинах з\~\~КЕВ м. Одеси, а 01.07.2021 написав заяву про звільнення за власним бажанням, однак відповідач виніс наказ про його звільнення за прогул без поважних причин. Він звертався до суду з позовом про визнання дій КЕВ м.Одеси неправомірними, зміну формулювання його звільнення із зазначенням звільнення з 12 липня 2021 року згідно з поданою ним заявою про розірвання трудового договору за власним бажанням від 01 липня 2021 року, відповідно до частини третьої\~статті 38 КЗпП України. Рішенням суду його позов було частково задоволено, було зобов`язано КЕВ м.Одеси змінити формулювання звільнення [PERSON] , зазначивши звільнення з 12 липня 2021 року згідно з поданою ним заявою про розірвання трудового договору за власним бажанням від 01 липня 2021 року, відповідно до частини третьої\~статті 38 КЗпП України. Рішення набрало законної сили у 2022 році, однак по цей час відповідач його не виконує, чим порушує його трудові права. Представник відповідача з позовом не погодився, подав відзив, у якому зазначив, вимоги безпідставними і просив у задоволенні позову відмовити повністю. У судове засідання позивач не прибув, просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 15 листопада 2015 року позивач перебував у трудових відносинах з\~\~КЕВ м. Одеси, з 29 січня 2016 року працював на посаді інженера виробничого відділення. 01 липня 2021 року позивач звернувся до начальника КЕВ м. Одеси з\~\~заявою про розірвання трудового договору за власним бажанням на підставі частини третьої\~статті 38 КЗпП України\~у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договорів. Наказом КЕВ м. Одеси від 22 липня 2021 року № 137 звільнено позивача 22 липня 2021 року на підставі пункту 4 частини першої\~статті 40 КЗпП України\~за прогул без поважних причин. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 01.12.2021 у справі №947/24384/21 залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 22\~\~грудня 2022 року та постановою Верховного Суду від 17.01.2024, позов задоволено частково, визнано дії КЕВ м. Одеси протиправними та зобов`язано\~КЕВ м. Одеси змінити формулювання звільнення [PERSON] , зазначивши звільнення з 12 липня 2021 року згідно з поданою ним заявою про розірвання трудового договору за власним бажанням від 01 липня 2021 року, відповідно до частини третьої\~статті 38 КЗпП України. За приписами ст.44 КЗпП при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у\~пункті 6 статті 36\~та\~пунктах 1,\~2\~і\~6 статті 40,\~пункті 6\~частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38\~і\~39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у\~пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Статтею 49 КЗпП встановлено, що роботодавець зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Статтею 116 КЗпП визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Відповідно до ст.117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений\~частиною першою\~цієї статті. При звільненні позивача 12.07.2021 йому не була виплачена вихідна допомога, передбачена ст.44 КЗпП у розмірі не меншому тримісячного середнього заробітку, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Середньомісячна заробітна плата позивача складає 10446,71 грн. ((13767,08 + 7126,34) : 2), де 13767,08 грн. заробіток позивача за травень, 7126,34 грн. заробіток позивача за червень 2021р.), отже розмір вихідної допомоги при звільненні складає 31340,13 грн. (10446,71 х 3) і підлягає стягненню з відповідача. У день звільнення працівника підприємство зобов`язане здійснити з ним повний розрахунок і видати йому трудову книжку із записом про звільнення під розписку в журналі обліку (ст. 47\~Кодексу законів про працю, далі - КЗпП); Постанова №301, п. 4.1\~Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58). У такому випадку власник або уповноважений ним орган в день звільнення надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Трудову книжку відправляти поштою без письмової згоди співробітника не можна. Разом з відзивом сторона відповідача надала суду докази відправлення позивачу повідомлення про необхідність отримання трудової книжки разом з витягом з Наказу №20 від 22.01.2024, у якому змінено формулювання та дата звільнення (а.с.78-85), однак відправлення було повернуто з формулюванням №закінчення встановленого терміну зберігання». Згідно ст.235 ч.5 КЗпП уразі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Середньоденний заробіток позивача складає 549,83 грн. (13767,08 + 7126,34) : (18+20), де 13767,08 грн. заробіток позивача за травень, 7126,34 грн. заробіток позивача за червень, 18 та 20число відпрацьованих позивам днів відповідно у травні та червні 2021р. Отже середній заробіток за час затримки видачі позивачу трудової книжки а Наказу про звільнення становить 139656,82 грн., де 254 (кількість днів з 12.07.2021 по 12.07.2022), тобто 1 рік, відповідно до вимог ст.235 КЗпП, який підлягає стягненню з відповідача. Також судом встановлено, що відповідач у порушення ст.49 КЗпП не видав позивачу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати, а тому його слід зобов`язати видати її позивачу. Крім цього позивач вважає, що бездіяльністю позивача упродовж більше ніж 2,5 роки, яка виразилася у грубому порушенні його трудових прав, душевних стражданнях, приниженні честі та гідності, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагало додаткових зусиль тля організації життя, йому завдано моральної шкоди, яку позивач оцінює у 30000 грн. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1167ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд вважає, що позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, яку позивач зазнав з боку відповідача у зв`язку з протиправною його поведінкою, порушенні звичайних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя, яку суд оцінює у 5000 грн. У Постанові від 5 серпня 2020 року у справі № 686/20491/18 Верховний Суд зазначив, що аналіз\~ ч.1 ст.117, ч.1 ст.116 КЗпП України дає підстави для висновку, що обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 цього Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Отже, положеннями статей\~117, 235 КЗпП України передбачена відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Однак за порушення трудових прав працівника\~при одному звільненні неможливе одночасне застосування\~стягнення середнього заробітку як за\~ст. 117 КЗпП\~України, так і за\~ст. 235 КЗпП\~України, тобто\~подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде неспівмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату. Отже суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги у сумі 70378,24 грн. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача\~видати йому\~трудову книжку\~із внесеними\~до неї\~належними записами\~про звільнення\~відповідно до\~рішення Київського\~районного суду\~м.Одеси\~у справі\~№947/23384/21,\~суд вважає\~її безпідставною,\~оскільки фактично\~частково дублює\~рішення у\~зазначеній справі,\~а саму\~трудову книжку,\~при відсутності\~дозволу на\~ї пересилання,\~позивач в змозі отримати у відповідача, згідно діючого законодавства. Підстав для допуску рішення до негайного виконання відповідно до вимог ст.430 ЦПК України, суд не вбачає. Позивач звільнений\~від сплати\~судового збору\~як інвалід 2 групи, а тому відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 3945,27 грн. (1220,20 х\~3 + 284,67). \~ \~ \~ \~На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial