Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулась до суду з позовом про визнання договорів дарування недійсними, скасування державної реєстрації зазначивши, що 01 травня 2016 року між [PERSON] (позикодавець-третя особа) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики, предметом якого були грошові кошти у сумі 3 789 590 грн. (три мільйони сімсот вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто гривень 00 копійок). У підтвердження отримання грошей від третьої особи позичальник власноручно написав та посвідчив особистим підписом розписку від 01 травня 2016 року на отримання З 789 590 грн. (три мільйони сімсот вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто гривень 00 копійок). Кошти позичались під проценти у розмірі 2,5% від суми позики за кожен місяць до 01 травня 2017 року. Додатковою угодою до договору позики від 01 травня 2017 року сторони домовились про повернення позики до 01 травня 2018 року. 03.04.2019 року між третьою особою - [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги №03/04-19-3, згідно умов якого [PERSON] передає, а [PERSON] приймає 99% відсотків права вимоги на умовах, які існують на момент укладення Договору за Договором позики від 01 травня 2016 року та Додатковою угодою до Договору позики від 01.05.2016 р. на загальну суму 3 789 590 (три мільйони сімсот вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто) гривень за невиконання позичальником умов договору позики від 01.05.2016р., Додаткової угоди до Договору позики від 01.05.2016р., усних домовленостей, а також за нарахованими та несплаченими відсотками за Договором позики. Таким чином, 99% відсотків права вимоги складають грошові кошти у розмірі 3 751 694 (три мільйона сімсот п`ятдесят одна тисяча шістсот дев`яносто чотири) грн.. \~ \~ \~ \~22.04.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення боргу. В травні 2021 року відповідач [PERSON] - помер. \~ \~ \~ \~05.08.2019 року, достеменно знаючи про наявність боргу та цивільної справи, [PERSON] уклав із сином [PERSON] договір дарування земельної ділянки, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим Олександром Олександровичем та зареєстровано в реєстрі за № 415. Предметом даного договору дарування була земельна ділянка площею 1,7098, кадастровий номер 1822381400:07:000:0004, яка розташована на території Давидківської сільської ради, Коростенського району Житомирської області, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Також 05.08.2019 року [PERSON] уклав із сином [PERSON] договір дарування земельної ділянки, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим Олександром Олександровичем та зареєстровано в реєстрі за № 418. Предметом даного договору дарування була земельна ділянка площею 1,341 га, кадастровий номер: 1822381400:06:000:0008, яка розташована на території Давидківської сільської ради, Коростенського району Житомирської області, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Оспорювані договори дарування земельних ділянок укладені між близькими родичами та є безоплатними. Цілком очевидно, що дарувальник, укладаючи оспорювані договори дарування земельних ділянок, намагався уникнути сплати боргів, оскільки дарувальник, який відчужує нерухоме майно на підставі безоплатного договору на користь своєї дитини, маючи грошові зобов`язання перед кредитором, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки оспорюванні договори дарування направлено на недопущення звернення стягнення на майно боржника. У даному випадку права [PERSON] порушені як кредитора, оскільки через удавані правочини, що призвели до переоформлення права власності на сина [PERSON] , [PERSON] як кредитор не може отримати на погашення боргу земельні ділянки, про які йдеться мова в даному позові. Фактично оспорювані договори дарування земельних ділянок є фраудаторними правочинами (правочинами, що вчинені боржником на шкоду кредиторам). Вважає, що укладені договори дарування земельних ділянок, де стороною (обдарованим) є відповідач, слід вважати фіктивними та такими, що порушують її законні права як кредитора, оскільки дії сторін під час їх укладення направлені не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а на фіктивний перехід права власності на вищезазначені земельні ділянки з метою приховання цього майна від наступного звернення стягнення на нього в рахунок виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] боргу, що є підставою для визнання договорів дарування недійсними. \~ \~ \~ \~Оспорюванні договори дарування земельних ділянок, які укладені 05.08.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , за своїм змістом суперечать вимогам закону, є фраудаторними, тобто вчиненими на шкоду кредитору, оскільки не спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків, а вчинені з метою уникнення відповідальності відповідача за рахунок цього майна, що є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання їх недійсними відповідно до статті 234 ЦК України, тому позивач звернулась до суду з позовними вимогами про визнання договорів дарування земельних ділянок недійсними та скасування державної реєстрації. \~ \~ \~ \~Просила визнати недійсним та скасувати реєстрацію договору дарування, укладеного [PERSON] за яким він, як дарувальник, передав у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,7098, кадастровий номер 1822381400:07:000:0004,. яка розташована на території Давидківської сільської ради, Коростенського району Житомирської області, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства., посвідченого 05.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О, О. та зареєстрованого за № 415, припинивши право власності [PERSON] . Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48095863 від 05.08.2019 року, 14:55:45, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравцова О. О. (номер запису про право власності: 32686662). Визнати недійсним та скасувати реєстрацію договору дарування, укладеного [PERSON] за яким він, як дарувальник, передав у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,341 га, кадастровий номер: 1822381400:06:000:0008, яка розташована на території Давидківської сільської ради, Коростенського району Житомирської області, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, посвідченого 05.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О. О. та зареєстрованого за № 418, припинивши право власності [PERSON] . Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:48097523 від 05.08.2019 року, 15:44:42, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравцова О. О. (номер запису про право власності: 32687973). Стягнути з відповідача судові витрати. Справа розглянута за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, пояснив, що укладені договори, сторонами яких були батько та син, погіршили стан кредитора, оскільки зменшили спадкову масу боржника, бо спадкоємець має відшкодувати борги спадкодавця, договори були безоплатними, створили умови для неповернення боргу, тому є всі умови визнання договорів фраудаторними. Відповідач є діє - та правоздатною особою, мотивів для укладення угод всередині родини не було, тому такі договори є фраудаторними, оскільки укладені з метою уникнення відповідальності, створення умов для виключення зі спадщини. Родина за спадщиною не зверталась, бо усе майно виключено зі спадкової маси. Єдиним мотивом правочинів було уникнення відповідальності, тому вони відповідають ознакам фраудаторних. Якщо майно повернеться до складу спадкового, то якщо спадщина буде визнана відумерлою, то позивач зможе претендувати на задоволення своїх вимог за її рахунок. Відповідачем відзив на позов не подано. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечив проти їх задоволення, зазначив про те, що в іншій справі розглядається позов позивача про стягнення боргу. Позивачем обрано неналежний спосіб захисту, тому у задоволенні вимог слід відмовити. Задоволення вимог не вплине на поновлення прав позивача, оскільки вона не набуде прав на майно. Треті особи належним чином повідомлялись про судовий розгляд, пояснень не подали, свою позицію не висловили, приватний нотаріус Кравцов О.О. припинив свою діяльність. \~ \~ \~ \~ Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази суд дійшов висновку про наступне: \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що 05.08.2019 року [PERSON] (даруватель) та [PERSON] (обдарований) було укладено Договір дарування земельної ділянки площею 1,7098 кадастровий номер 1822381400:07:000:0004, яка розташована на території Давидківської сільської ради Коростенського району Житомирської області, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, посвідчений 05.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим Олександром Олександровичем та зареєстрований за № 415, та проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,7098 кадастровий номер 1822381400:07:000:0004 індексний номер 48095863 від 05.08.2019 року (номер запису про право власності: 32686662). 05.08.2019 року [PERSON] (даруватель) та [PERSON] (обдарований) було укладено \~ \~ \~ \~Договір дарування земельної ділянки площею 1,341 га кадастровий номер 1822381400:06:000:0008, яка розташована на території Давидківської сільської ради, Коростенського району Житомирської області, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, посвідчений 05.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим Олександром Олександровичем та зареєстрований за № 418, та проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,341 га кадастровий номер 1822381400:06:000:0008 індексний номер 48097523 від 05.08.2019 року (номер запису про право власності: 32687973) . \~ \~ \~ \~Згідно частини першої статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. \~ \~ \~ \~Згідно частини першої статті 722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. \~ \~ \~ \~Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. \~ \~ \~ \~Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. \~ \~ \~ \~За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. \~ \~ \~ \~Відповідно до змісту статті 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. \~ \~ \~ \~У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. \~ \~ \~ \~Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. \~ \~ \~ \~Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. \~ \~ \~ \~Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. \~ \~ \~ \~У Постанові Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. \~ \~ \~ \~Частинами другою та третьою статті 13 ЦК України встановлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. \~ \~ \~ \~Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). \~ \~ \~ \~Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору після виникнення у нього зобов`язання із повернення боргу діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. \~ \~ \~ \~Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). \~ \~ \~ \~У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зазначено, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. \~ \~ \~ \~У Постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19) зазначено, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). \~ \~ \~ \~У Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) зроблено висновок, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника). \~ \~ \~ \~У постанові Верховного Суду від 22.05.2024 року у справі №924/408/21 (924/287/23) висловлено наступні правові позиції (п.63-75): Частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, й це передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор має право розраховувати, що всі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимог іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може. Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані зі зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. \~ \~ \~ \~Правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора. Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності з огляду на презумпцію фраудаторності правочину, вчиненого боржником на шкоду кредиторам. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.09.2022 у справі №910/16579/20 навела такі висновки: Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору. \~ \~ \~ \~У Цивільному кодексі України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах. Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є "вживанням права на зло". За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати. Договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є сином боржника позивача [PERSON] , який помер. Право вимоги до [PERSON] позивач набула відповідно до Договору відступлення права вимоги №03/04-19-3 від 03.04.2019 року, укладеного нею з [PERSON] , згідно якого позивач набула право вимоги 99% відсотків права вимоги на умовах, які існували на момент укладення Договору за Договором позики від 01 травня 2016 року між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником та Додатковою угодою до Договору позики від 01.05.2016 р. на загальну суму 3789590 гривень за невиконання позичальником умов договору позики від 01.05.2016р., Додаткової угоди до Договору позики від 01.05.2016р., усних домовленостей, а також за нарахованими та несплаченими відсотками за Договором позики. Про відступлення права вимоги [PERSON] був повідомлений [PERSON] 04.04.2019 р. вих.№4-04/19-1, [PERSON] 05.04.2019 року направила на його адресу досудову вимогу за вих.№5-04/19-1, 26.07.2019 року Дарницьким районим судом м.Києва було відкрито провадження у цивільній справі №761/17443/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Оскаржені позивачем договори боржником позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] були укладені 15.08.2019 року, укладені близькими родичами батьком та сином, є безоплатними. \~ \~ \~ \~Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] на час укладення оспорених договорів був обізнаним як про існуванні боргу перед позивачем, так і щодо висунутої нею вимоги про його повернення. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відчуживши належні на праві власності земельні ділянки своєму синові [PERSON] , [PERSON] вчинив зазначені правочини з метою приховання цього майна від звернення на нього стягнення в рахунок погашення боргу перед позивачем. \~ \~ \~ \~Про факт фіктивності правочинів, у своїй сукупності, свідчать такі обставини як: обізнаність дарувателя [PERSON] про його обов`язок як позичальника, відповідати перед кредитором за виконання зобов`язання, кінцевий строк погашення якого настав, тому вчинення боржником дій щодо безоплатного відчуження належних йому земельних ділянок, на які могло бути звернуто стягнення, за договорами дарування на користь близького родича, очевидно було здійснено з метою уникнення цивільно-правової відповідальності. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] , відчуживши належне йому нерухоме майно, на яке могло бути звернуте стягнення в рахунок погашення боргу, на користь свого сина відповідача [PERSON] , діяв з метою приховання цього майна від звернення стягнення на погашення боргу, що свідчить про те, що правова мета таких договорів дарування була іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочинами (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому такі правочини були очевидно фіктивним. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання недійсними договорів дарування від 05.08.2019 року, укладених між [PERSON] та [PERSON] , оскільки такі правочини використовувались для унеможливлення звернення стягнення на майно [PERSON] у разі несплати останнім боргу за договором позики, і зумовить для кредитора настання негативних наслідків. \~ \~ \~ \~З огляду на те, що договори дарування №415 та №418 від 05.08.2019 року, що укладені між [PERSON] та [PERSON] , посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О., визнаються недійсними, то державна реєстрація прав та їх обтяжень на підставі недійсних договорів є неправомірною, а тому є підстави для скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №48095863 від 05.08.2019 року (номер запису про право власності: 32686662), №48097523 від 05.08.2019 року (номер запису про право власності: 32687973). \~ \~ \~ \~За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~З урахуванням задоволення позову на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved