Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

У поданій заяві позивач [PERSON] просить визнати виконавчий напис №22409 від 21 грудня 2021 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 23331,30 грн. таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи відсутністю боргу та права у нотаріуса вчиняти виконавчі написи за кредитними договорами, які не посвідчені нотаріально та недотримання умов. Відзив на позов відповідач не подавав. Сторони у підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило. Згідно поданих заяв позивач позовні вимоги підтримує повністю, а відповідач позов визнав, просять розглянути справу без їх участі. З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до положень ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Установлено, що 29 квітня 2022 року державним виконавцем Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському району Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Павліш І.С. на підставі виконавчого напису №22409 від 21 грудня 2021 року приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. відкрито виконавче провадження №68896332 про примусове стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість в розмірі 23331,30 грн. за укладеним з АТ «КБ «ПриватБанк» кредитним договором №SAMDN50000037284313 від 26 листопада 2014 року, право вимоги за яким відступлено відповідачу за договором факторингу №РВ-2021-26/10 від 26 жовтня 2021 року. Згідно ст.87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до приписів ст.88\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з положень ст.141 ЦПК України та враховує вимоги ч.1 ст.142 ЦПУ України, відповідно до яких у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 605,60 грн., підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, а решта стягненню з відповідача. На підставі\~наведеного та\~

Outcome: approved