Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області із вказаним позовом, уточненим згідно заяви про уточнення позовних вимог від 15.01.2025, до [PERSON] , в якому просить зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні батька дитини - [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , визначивши наступний порядок участі батька у вихованні: побачення з донькою - кожна неділя з 12:00 до 14:00 год. та в день її народження з 12:00 до 15:00 год. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] з 03.06.2020 року. Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 19.11.2024 року у справі № 276/2365/24 шлюб між Позивачем та Відповідачкою розірвано. Рішення набрало законної сили 20.12.2024 року. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Спору щодо місця проживання дитини після розірвання шлюбу немає, донька надалі буде проживати разом з матір`ю. Після розірвання шлюбу відносини між колишнім подружжям значно погіршились та незрозумілі образи колишньої дружини стали підставою для створення перешкод у спілкуванні з дитиною у вигляді повного ігнорування прав Позивача, як батька дитини. Відповідачка не дає можливості позивачу бачитись та спілкуватись з донькою. Вона ігнорує телефонні дзвінки та не повідомляє адресу фактичного місця проживання у місті Житомирі, отже перешкоджає спілкуванню позивача з донькою та його участі у її вихованні. Позивач розуміє свій батьківський обов`язок - приймати участь у вихованні дитини, а, як людина, яка має почуття, має дуже велике бажання виховувати свою доньку, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Крім того, позивач є здоровою людиною, на обліку в нарко- чи психдиспансері не перебуває, отже жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування із донькою спричинить їй шкоду, не існує. Отже, з огляду на вищевикладене, створення відповідачкою перешкод позивачу у зустрічах та спілкуванні з дитиною порушує не тільки його права, як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини, а тому вважаємо за необхідне визначити порядок зустрічей з донькою. Можливості врегулювати в добровільному порядку питання щодо визначення способу участі позивача у спілкуванні з дитиною не представляється можливим, тому звертається до суду для відновлення порушеного права. Відповідач відзиву на позов до суду не подав. 20.02.2025 року від представника відповідача адвоката Чайковської Р.А. до суду надійшла заява з проханням прийняти визнання відповідачем позову згідно визначеного позивачем предмету позову. Обставини створення перешкод позивачу у спілкуванні та вихованні доньки, які вказані в позовній заяві не визнає. Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 26.12.2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, - залишено без руху. Встановлено позивачу строк, що не перевищує п`яти календарних днів з моменту отримання копії ухвали, для усунення виявлених недоліків. Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 03.01.2025 по вказаній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Учасники справи у підготовче судове засідання 24.02.2025 року не з`явились, про день. Час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 24.02.2025 року від представника позивача адвоката Трофімова А.В. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. 24.02.2025 року від представника відповідача адвоката Чайковської Р.А. до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без участі відповідача та її представника. 24.02.2025 року від представника третьої особи - Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради Баб`як М.М. надійшов лист з проханням розглядати справу без її участі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено право дитини як на проживання, так і на спілкування з батьками: дитина, яка проживає окремо від батьків або від одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків й прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь в її вихованні й мають право спілкування з дитиною, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджає нормальному вихованню дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як вбачається зі ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , від 15.10.2024 серії [NUMBER] , її батьком є [PERSON] , а матір`ю є [PERSON] . Спору щодо місця проживання дитини між батьками немає, дитина проживає з матір`ю. Відповідно до позовної заяви після розірвання шлюбу відносини між колишнім подружжям значно погіршились та незрозумілі образи колишньої дружини стали підставою для створення перешкод у спілкуванні з дитиною у вигляді повного ігнорування прав позивача, як батька дитини, відповідачка не дає можливості позивачу бачитись та спілкуватись з донькою. Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перешкоджання позивачеві у спілкуванні з дитиною з боку відповідача беззаперечно порушують його права в частині рівності таких прав на участь у вихованні доньки та спілкуванні з нею, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання усунути перешкоди у спілкуванні батька дитини підлягають до задоволення. Суд зауважує, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Між тим з батьків, хто проживає окремо і дитиною має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь позивача у вихованні дитини, спілкуванні між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати і інтересам дитини. Суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останньої, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється. Суд звертає увагу сторін на те, що саме батьки несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з батьком. Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із ч.6 ст.263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 ЦПК України. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи обставини справи та визнання відповідачем позову згідно визначеного позивачем предмету позову, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору з державного бюджету, сплаченого ним при поданні позову, а саме 484,48 грн (квитанція №ПН85С1 від 02.01.2025 року (а.с. 20), а решту понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору в сумі 484,48 грн, слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved