Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося до суду з позовом та просило ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 460179-КС-002 від 05.07.2023 р. у розмірі 10920,72 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом 5000 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 5170,72 грн, прострочені платежі за комісією 750 грн, а також судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 05.07.2023 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем було укладено кредитний договір №460179-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаного в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позивачем 05.07.2023 року направлено відповідачу пропозицію (Оферту) укласти Договір №460179-КС-002 про надання кредиту, а відповідач того ж дня прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення даного договору, на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, на номер телефону, що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 05.07.2023 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем було укладено договір №460179-КС-002 про надання кредиту, підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 5000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , який відповідач вказала при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті. Однак в подальшому відповідач не виконала свої зобов`язання щодо повернення кредиту, а лише частково сплатила кошти. Оскільки позичальник не виконала свої зобов`язання добровільно в повному обсязі, товариство звернулося до суду за захистом своїх прав та просило стягнути заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 14.11.2024 в розмірі 10920,72 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом 5000 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 5170,72 грн, прострочені платежі за комісією 750 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила відзив на позов. У відзиві зазначено, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки позивачем в позовній заяві та доданих до неї документів не надано обґрунтування заборгованості по комісії за користуванням позикою. У позовній заяві не зазначено та не надано підтвердження того, за якою процентною ставкою нараховувалась заборгованість по процентах за користування за період вказаний в позовній заяві. В розрахунку наданого позивачем вбачається, що позивач продовжував нараховувати відсотки до 04.10.2024, тобто поза межами строку кредитування. Позивач також, не врахував, що відповідач є військовослужбовцем, що підтверджується копією витягу з наказу №176 від 04.09.2023 та копією військового квитка серії [NUMBER] . 03.10.2023 відповідач звертався до позивача з повідомленням про проходження військової служби, але відповіді не надали. Вважає, що розрахунок наданий позивачем щодо розміру заборгованості за нарахованими процентами та комісією за договором позики належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), яка може вносити і вносить відповідні зміни. Зазначила, що сума заборгованості не може становити 10920,72 грн, оскільки за договором передбачена сума 10480 грн. Не погодилася щодо сплати комісії за надання кредиту, що становить 750 грн, оскільки договором відповідачеві встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. До договору споживчого кредиту включені умови, якими встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що всі істотні умови Кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо встановлені не у Правилах надання кредитів чи Паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами), а у Кредитному договорі, який уклав відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Процентна ставка нараховується за кожен день користування Кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного у цьому Договорі, плата за користування Кредитом нараховується на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування Кредитом, із урахуванням дня перерахування та дня повернення Кредиту. Кредитним договором встановлюється орієнтований графік платежів за Кредитним договором. Тобто, якщо Позичальник сплачує заборгованість за Кредитним договором згідно встановленого графіку платежів без порушень, йому дійсно потрібно було б сплатити за Кредитним договором суму орієнтовної загальної вартості кредиту, яка зазначена у Кредитному договорі. При цьому, порушення Позичальником графіку платежів закономірно призвело до збільшення загальної вартості кредиту, тому що процентна ставка нараховується за кожен день користування Кредитом на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування Кредитом, із урахуванням дня перерахування кредитних коштів та дня повернення Кредиту. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання обслуговування і повернення кредиту. Встановлення обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту у кредитному договорі відповідає принципу свободи договору. Відповідач уклавши кредитний договір погодився, зокрема сплатити комісію за надання кредиту. У Кредитних договорах ТОВ «Бізнес Позика» встановлена комісія саме за надання кредиту, яка є разовою, та розмір якої є незмінним. Комісія за надання кредиту встановлюється не у Правилах надання кредитів чи Паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами), а у самих Кредитних договорах, які укладаються у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» та які підписуються за допомогою одноразових ідентифікаторів. 2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03.12.2024 відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 26.12.2024. 19.12.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про витребування доказів. 20.12.2024 надійшла відповідь на відзив. Ухвалою суду від 26.12.2024 витребувано з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» докази, судове засідання відкладено на 04.02.2025. 10.01.2025 від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду надійшла виписка за договором №б/н за період з 05.07.2023 по 25.10.2023 по рахунку [PERSON] 04.02.2025 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача на 24.02.2025. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами виникли правовідносини щодо заборгованості за кредитним договором, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Судом встановлено, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 05.07.2023 року направило відповідачу пропозицію (Оферту) укласти Договір №460179-КС-002 про надання кредиту, а відповідач того ж дня прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення даного договору, на умовах, визначених офертою. Позивачем було направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, на номер телефону, що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено. 05 липня 2023 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір №460179-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 2 Договору товариство надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000 грн, строк кредитування становить 16 тижні, строк дії договору до 25.10.2023. Комісія за надання кредиту становить 750 гривень. Комісія нараховується одноразово при видачі кредиту. Згідно з умовами кредитного договору сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,15514127 процентів за кожен день користування кредитом. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору. Стандартна процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 2%, нарахування за якою починається з восьмого календарного дня, починаючи від дня простроченого платежу (п.п. 3.2.2 Договору). ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 5000 гривень шляхом їх перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . Зважаючи на ті обставини, що відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, станом на 14.11.2024 за нею утворилась заборгованість за Договором №460179-КС-002 про надання кредиту в розмірі 10920,72 грн, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту 5000 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 5170,72 грн, прострочені платежі за комісією 750 грн. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією кредитного договору №460179-КС-002 від 05.07.2023; копією пропозиції укладення кредитного договору №460179-КС-002; копією паспорту споживчого кредиту №460179-КС-002 від 05.07.2023; розрахунком заборгованості; інформаційною довідкою №997/11 від 21.11.2024; анкетою клієнта; довідкою про стан заборгованості та іншими матеріалами справи. 4. Застосовані норми права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання відпозичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 5. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем за кредитним договором. Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону з зазначенням адреси проживання відповідача, його паспортних даних, РНОКПП, а крім того за умовами договору його невід`ємною частиною є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства. Отже, відповідач була належним чином ознайомлена з умовами даного договору. В той же час суд вважає, що [PERSON] звільнена від сплати відсотків за користування кредитними коштами за кредитним договором № 460179-КС-002 від 05.07.2023, з огляду на таке. Частиною 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону № 1357-IX від 30.03.2021 року (набрав чинності 23.04.2021 року) визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені п. 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року№ 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Такі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 22.11.2023 р. по справі № 426/4264/19 Разом з тим у листі Міністерства оборони України від 09 жовтня 2020 року № 321/6192 наведено перелік документів, що підтверджують статус військовослужбовця, серед яких є довідка Форми № 5. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач призвана на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлена для проходження військової служби до військової частини [NUMBER] та дійсно проходить військову службу з 04.09.2023, що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] №176 від 04.09.2023. Відповідно до довідки форми № 5 №1184/1429 військової частини [NUMBER] [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 15.08.2024 по теперішній час. Отже, в період виконання умов кредитного договору від 05.07.2023 та на момент ухвалення судового рішення, на відповідача поширювалися пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто у неї відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. Відтак, відсутні правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» нарахованих процентів в сумі 5170,72 грн. Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.05.2021 року у справі № 502/1438/18. Разом з тим, відповідач не звільнена від обов`язку повернути тіло кредиту в сумі 5000 грн. Щодо стягнення з відповідача комісії за надання кредиту, суд зазначає таке. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункти 29-31). Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.» Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Закон №1734-VІІІ визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом. Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 9 грудня 2019 року (справа №524/5152/15-ц), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права. Як виснував Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Із матеріалів справи слідує, що умовами договору встановлено зобов`язання [PERSON] сплатити ТОВ «Бізнес Позика» комісію за надання кредиту у розмірі 750 грн. Водночас у Договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлена комісія. Відтак умови кредитного договору про сплату [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес Позика» комісії є нікчемними. Враховуючи вищевикладене, вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією задоволенню не підлягають, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути прострочену заборгованість за тілом кредиту у сумі 5000 грн. 6. Розподіл судових витрат. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, ціна позову 10920,72 грн, позов задоволено на суму 5000 грн, тобто на 45,8 %, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1109,46 грн судового збору (2422,4/100х45,8).

Outcome: partial