Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача та відповідачів. 08 вересня 2023 року до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська надійшла позовна заява Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бельведер Шаумяна, 10» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням власників житлових та нежитлових приміщень, розташованих у будинку [ADDRESS] , було створено ОСББ «Бельведер Шаумяна, 10», державна реєстрація ОСББ відбулася 24 вересня 2015року. ОСББ є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками. Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання. Об`єднання використовує свої доходи (прибутки) виключно для фінансування видатків на своє утримання, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених установчими документами. Відтак, в межах покладених на позивача обов`язків, для належного утримання будинку та прибудинкової території, загальними зборами ОСББ «Бельведер Шаумяна, 10» було затверджено розмір внесків на утримання будинку, прибудинкових територій та споруд, витрат на утримання і ремонт спільного майна; витрат фондів об`єднання; штатний розклад; інших витрат на утримання будинку за адресою: [ADDRESS] обов`язкових для сплати всіма власниками квартир та нежитлових приміщень, в наступних розмірах: протоколом №18 від 22.01.2021 року на період 01.04.2021-31.12.2021 рік - 10,34 гривень за 1 квадратний метр для приміщень 1-го поверху та нежитлових приміщень; 15,58 гривень за 1 квадратний метр для приміщень 2-го та вище другого поверхів; 1,49 гривень за 1 квадратний метр до резервного фонду ОСББ (погашення заборгованості за неплатників); протоколом №19 від 29.11.2021 року вирішено затвердити на 2022 рік - 12,85 гривень за 1 квадратний метр для приміщень 1-го поверху та нежитлових приміщень; 17,47 гривень за 1 квадратний метр для приміщень 2-го та вище другого поверхів; 1,68 гривень за 1 квадратний метр до резервного фонду ОСББ (погашення заборгованості за неплатиків); протоколом №21 від 26 січня 2023 13,15 грн. за 1 кв.м для приміщень 1-го поверху та нежитлових приміщень: 18,03 грн. за 1 кв.м. для приміщень 2-го та вище другого поверхів; 1,73 грн. за 1 кв.м. до резервного фонду ОСББ (погашення заборгованості за неплатників); 911,16 грн. за одне паркомісце у паркігну будинку, по паркомісцям під №1-27; 1 166,52 грн. за одне паркомісце у паркінгу будинку по паркомісцям під номерами 28-37. Відповідачам по справі на праві спільної сумісної власності належить нежитлове приміщення [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 996 від 18 травня 2000 року «Про оформлення права власності фізичним та юридичним особам на квартири, паркувальні місця і нежитлові приміщення житлового комплексу « [INFO] » літ. А-12 за адресою: [ADDRESS] . Починаючи з липня 2018 року по 30 квітня 2024 року включно відповідачі не виконують належним чином своїх обов`язків зі сплати внесків, до яких входить утримання будинку, прибудинкових територій та споруд, витрат на утримання і ремонт спільного майна; витрат фондів об`єднання; штатний розклад; інших витрат на утримання будинку, у зв`язку з чим за ними виникла заборгованість перед позивачем. 02 грудня 2024 року до суду надійшли письмові пояснення від відповідача [PERSON] , у якому він послався на те, що вимоги про солідарне стягнення, яке відображене у вигляді неподільної суми позову, викладені у позовній заяві позивачем не відповідають чинному законодавству, право власності на нежитлове приміщення не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, а від так у відповідачів не виникло право власності на це приміщення і тому у позивача не має підстав для стягнення з відповідачів витрати на утримання будинку та прибудинкової території, невірно підраховано штрафні санкції: індекс інфляції та 3% річних, позивачем не надано документів на обґрунтування визначення розміру внесків. 15 січня 2025 року від представника відповідача Фельдмана Б.М. надійшли додаткові пояснення, в яких останній просив суд закрити провадження у даній справі в частині вимог до [PERSON] 24 січня 2025 року та 28 січня 2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на додаткові пояснення, в яких остання заперечувала проти обставин, викладених [PERSON] та підтримала заявлені позовні вимоги. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 18 червня 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. Згідно із вимогами ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. До суду 24 червня 2024 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] . Ухвалою судді від 24 червня 2024 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі. Згідно із вимогами ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. До суду 25 липня 2024 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] . Ухвалою судді від 28 січня 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, про що надав відповідну заяву. Представник відповідача Фельдмана Б.М. надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі та відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановлені судом. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що рішенням власників житлових та нежитлових приміщень, розташованих у будинку [ADDRESS] , перейменовано на підставі розпорядження Дніпропетровського міського голови № 71-р від 19.02.2016 року) в м. Дніпрі, було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бельведер Шаумяна, 10». Державна реєстрація ОСББ «Бельведер Шаумяна,10» відбулася 24.09.2015 р., номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 1 224 102 0000 074082. Згідно п.2 розділу ІІ Статуту ОСББ «Бельведер Шаумяна,10» останнє є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками. Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання. ОСББ «Бельведер Шаумяна,10» використовує свої доходи (прибутки) виключно для фінансування видатків на своє утримання, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених установчими документами. ОСББ «Бельведер Шаумяна,10» включено до Реєстру неприбуткових установ та організацій на підставі рішення контролюючого органу ДФС № № 1704634600153 від 18.05.2017 р. Рішення правління ОСББ «Бельведер Шаумяна,10» оформленого протоколом засідання правління № 3/24 від 19 квітня 2024 року, Головою правління ОСББ «Бельведер Шаумяна,10» обрано [PERSON] . Загальними зборами ОСББ були затверджені обов`язкові розміри внесків та платежів на утримання будинку та прибудинкової території за один квадратний метр загальної площі житлового приміщення, за один квадратний метр загальної площі нежитлового приміщення. Відповідно до рішення загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бельведер Шаумяна, 10» оформлених протоколом №18 від 22.01.2021 року вирішено затвердити на період 01.04.2021-31.12.2021 року наступний розмір внесків та платежів співвласників ОСББ «Бельведер Шаумяна, 10» на утримання будинку, прибудинкових територій та споруд, затвердження витрат на утримання і ремонт спільного майна; затвердження витрат фондів об`єднання; штатний розклад; затвердження інших витрат, у розмірі: 10,34 гривень за 1 квадратний метр для приміщень 1-го поверху та нежитлових приміщень; 15,58 гривень за 1 квадратний метр для приміщень 2-го та вище другого поверхів; 1,49 гривень за 1 квадратний метр до резервного фонду ОСББ (погашення заборгованості за неплатників). Внески сплачуються власниками квартир та/або нежитлових приміщень щомісячно не пізніше 10 (десятого) числа місяця, на поточний рахунок ОСББ «Бельведер Шаумяна,10». Відповідно до рішення загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бельведер Шаумяна, 10» оформлених протоколом №19 від 29.11.2021 року (а.с.-) вирішено затвердити на 2022 рік наступний розмір внесків та платежів співвласників ОСББ «Бельведер Шаумяна, 10» на утримання будинку, прибудинкових територій та споруд, затвердження витрат на утримання і ремонт спільного майна; затвердження витрат фондів об`єднання; штатний розклад; затвердження інших витрат, у розмірі: 12,85 гривень за 1 квадратний метр для приміщень 1-го поверху та нежитлових приміщень; 17,47 гривень за 1 квадратний метр для приміщень 2-го та вище другого поверхів; 1,68 гривень за 1 квадратний метр до резервного фонду ОСББ (погашення заборгованості за неплатників). Внески сплачуються власниками квартир та/або нежитлових приміщень щомісячно не пізніше 10 (десятого) числа місяця, на поточний рахунок ОСББ «Бельведер Шаумяна,10». Відповідно до рішення загальних зборів співвласників ОСББ «Бельведер Шаумяна,10» оформленому протоколом №21 від 26 січня 2023 року і додатку до нього №10 «Про проведення письмового опитування співвласників ОСББ з відображення загальної кількості і голосів «за» або «проти» отриманих під час проведення загальних зборів та письмового опитування співвласників за питаннями порядку денного Зборів» від 09.02.2023 року (а.с.-) було затверджено на 2023 рік наступний розмір внесків та платежів для співвласників ОСББ «Бельведер Шаумяна,10» на утримання будинку, прибудинкових територій та споруд на підставі кошторису №12 (у складі якого: платежі з 1-го кв.м житлових приміщень, платежі з 1-го кв.м. нежитлових приміщень, платежі з 1-го паркомісця, а також внески до резервного фонду ОСББ), у наступних розмірах: 13,15 грн. за 1 кв.м для приміщень 1-го поверху та нежитлових приміщень; 18,03 грн. за 1 кв.м. для приміщень 2-го та вище другого поверхів; 1,73 грн. за 1 кв.м. до резервного фонду ОСББ (погашення заборгованості за неплатників); 911,16 грн. за одне паркомісце у паркігну будинку, по паркомісцям під №1-27; 1 166,52 грн. за одне паркомісце у паркінгу будинку по паркомісцям під номерами 28-37. Порядок сплати внесків та платежів внески та платежі сплачуються власниками квартир та/або нежитлових приміщень щомісячно не пізніше 10 числа кожного місяця за попередній місяць, на поточний банківський рахунок ОСББ «Бельведер Шаумяна, 10» на підставі наданих персональних рахунків. До травня 2024 року нарахування коштів на утримання будинку, прибудинкових територій та споруд відбувалось відповідно до рішення загальних зборів співвласників Об`єднання оформленому протоколом №21 від 26 січня 2023 року і додатку до нього №10 (а.с.-). Рішенням загальних зборів співвласників Об`єднання оформленому протоколом №23 від 23 квітня 2024 року (а.с.-) було затверджено кошторис та наступний розмір внесків та платежів для співвласників ОСББ «Бельведер Шаумяна,10» на утримання будинку, прибудинкових територій та споруд на підставі кошторису №13 (у складі якого: платежі з 1-го кв.м житлових приміщень, платежі з 1-го кв.м. нежитлових приміщень, платежі з 1-го паркомісця, а також внески до резервного фонду ОСББ), у наступних розмірах: 16,10 грн. за 1 кв.м для приміщень 1-го поверху та нежитлових приміщень; 20,27 грн. за 1 кв.м. для приміщень 2-го та вище другого поверхів; 1,95 грн. за 1 кв.м. до резервного фонду ОСББ (погашення заборгованості за неплатників); 1.25,18 грн. за одне паркомісце у паркігну будинку, по паркомістам під №1-27; 1 312,49 грн. за одне паркомісце у паркінгу будинку по паркомісцям під номерами 28-37. Також, цим рішенням було визнано за необхідним та затверджено проведення ремонтних робіт у 2024-2025 роках. Джерелами фінансування визначити внески співвласників до ремонтного фонду ОСББ. У зв`язку із чим в повідомленні про сплату внесків та обов`язкових платежів за квітень 2024 року була закладена оплата до ремонтного фонду і загальна сума на утримання будинку стала більшою. З наданих позивачем рахунків, протоколів загальних зборів співвласників, судом було встановлено, що відповідачами не сплачувались послуги з утримання будинку і прибудинкових територій і споруд. Таким чином, перевіривши надані рахунки суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості за надані послуги і необхідність їх задоволення, тобто солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає заборгованість за надані послуги за період з 01.07.2021 року по 30.04.2024 року включно складає: 386 505,70 грн. Проти суми заборгованості відповідачі не заперечували. Індекс інфляції на суму боргу складає 59 623,71 грн. та 3 % річних 17 781,51 грн, що підтверджується розрахунком. Суд оцінює критично доводи відповідача стосовно того що з відповідачів не може бути стягнута заборгованість, оскільки вони не є власниками нежитлового приміщення, оскільки їх право власності не зареєстровано в реєстрі нерухомого майна, а провадження по справі підлягає закриттю. Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 996 від 18 травня 2000 року «Про оформлення права власності фізичним та юридичним особам на квартири, паркувальні місця і нежитлові приміщення житлового комплексу « [INFO] » літ. А-12 за адресою: [ADDRESS] (ксерокопія рішення надана до матеріалів справи), відповідно до якого відповідачці [PERSON] закріплено право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] . Цим рішенням було вирішено оформити права власності з видачею свідоцтв фізичним та юридичним особам на квартири, паркувальні місця і нежитлові приміщення на підставі договорів про участь на паях у будівництві житлового комплексу « [INFO] » літ. А-12 за адресою: [ADDRESS] згідно з додатком; Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації ( [PERSON] ) оформити і зареєструвати свідоцтва про право власності (після надання власниками актів прийняття-передачі та листа-згоди ТОВ «БФ «Перспектива-1»). Згідно з додатком до цього рішення до списку фізичних осіб, яким на праві власності належить майно в будинку по [ADDRESS] , увійшла [PERSON] , якій за договором № 32-К-Б від 17 квітня 1998 року та вищезазначеного рішення міської ради належить нежитлове приміщення № 32. На період виникнення права власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] , [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , і цей шлюб було зареєстровано 16 листопада 1985 року Красногвардійським районним РАГС м.Дніпропетровська за актовим записом 968 (а.с.), відповідно до норм діючого на той час аконодавства, а саме ст. 22, 28 КпШтС України набуте за час шлюбу майно, є спільним майном подружжя і частки їх є рівними. Відповідачі не зареєстрували своє право власності ні в КП ДМБТІ ні в реєстрі речових прав, не зважаючи на це, їх право власності виникло на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 996 від 18 травня 2000 року і нежитлове приміщення [ADDRESS] перебуває у їх власності та користуванні. Право власності відповідачів виникає саме з моменту ухвалення рішення Дніпропетровської міської ради № 996 від 18 травня 2000 року, а не з моменту державної реєстрації цього права. Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю, який діяв на час придбання нерухомого майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними Відповідно до статті 13 Закону України «Про власність», який втратив чинність у зв`язку з прийняттям ЦК України 2004 року, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Громадянин набував права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом (частина друга статті 12 цього Закону). Відповідно до ст.16 Закону України «Про власність», майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Крім того, за положеннями статті 128 Цивільного кодексу Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві. Таке правове регулювання правовідносин з права власності на майно застосовується до прав, які виникли, або могли виникнути до січня 2004 року. Стаття 181 ЦК України визначає поняття нерухомої та рухомої речі. Зокрема, до рухомих речей відносяться речі, які можна вільно переміщувати у просторі; до нерухомих належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення, на відміну від рухомих речей, підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Оскільки нежитлове приміщення [ADDRESS] перебуває у спільній сумісній власності відповідачів, приміщення не подільне, то і обов`язок щодо його утримання відповідачі повинні нести солідарний. В постанові у справі № 295/8319/18 від 07.10.2021 Верховний Суд сформулював правову позицію щодо солідарної відповідальності подружжя за зобов`язаннями. Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Посилання відповідача на висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19), не може бути розцінено як відсутність спільного зобов`язання, оскільки у висновку зазначено наступне: «При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя». В позові зазначений період за який відповідачі мають заборгованість, а саме з 01 липня 2021 року по 30 квітня 2024 року включно, оскільки за попередні періоди заборгованість з них була стягнута за рішеннями судів. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було постановлено рішення від 19 квітня 2019 року (справа № 204/683/18 Суддя Федоріщев С.С.), яким стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бельведер Шаумяна, 10» заборгованість за надані послуги, розмір інфляційних втрат та сума трьох відсотків річних за період з 01 серпня 2016 року по 15 січня 2018 року. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.04.2019 року це рішення суду першої інстанції булу залишено без змін. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2022 року (справа № 201/7167/21 Суддя Демидова С.О.) було стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бельведер Шаумяна, 10» заборгованість по оплаті внесків на утримання будинку, прибудинкової території та споруд розмір інфляційних втрат, сума 3% річних у період з листопада 2017 року по травень 2021 року. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.05.2022 року це рішення суду першої інстанції булу залишено без змін. Враховуючи наведене, суд вважає доведеним обов`язок відповідачів солідарно сплатити заборгованість по оплаті внесків на утримання будинку, прибудинкової території та споруд. Відповідно до ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) відсутній предмет спору; 3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; 4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом; 6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу; 7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана. А відтак, провадження по справі не підлягає закриттю. Надані до матеріалів справи відповідачем [PERSON] рішення Господарського суду Дніпропетровської області № 904/2536/22 від 10 січня 2023 року не може бути будь-яким доказом по справі, оскільки вони не стосується предмету спору і це спір між ПП «Євроклімат Дніпро» до ОСББ «Бельведер Шаумяна, 10» про визнання незаконною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, а не між ОСББ та [PERSON] і [PERSON] . Відповідачем [PERSON] не надано доказів стосовно того, що він звертався до ОСББ з заявами та не отримав відповіді стосовно заборгованості по сплаті внесків. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору; управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно із частиною 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є:споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Згідно із статтями 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону. До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга-послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги уразі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Згідно із ч. 4 ст. 13 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У частині першій статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до статті 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України (далі - Правила). Згідно з пунктом 7 зазначених Правил власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг, утримання будинку і прибудинкової території в будинках (квартирах) приватного житлового фонду покладено на власника. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу у грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовими зобов`язаннями. Тобто, згідно із зазначеними правовими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. З урахуванням наведеного відсутність укладеного між сторонами договору не є підставою для несплати за надані позивачем і спожиті відповідачем послуги. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року (справа № 753/1391/17, провадження № 61-34537св18), від 21 листопада 2019 року (справа № 464/5927/15, провадження № 61-33479св18). З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами з надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги (частина перша статті 509 ЦК України). Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З аналізу положень статей 11, 319, 322, 509, 526, 610 ЦК України, статей 1, 7, 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожен власник квартири (нежитлового приміщення) в будівлі несе обов`язок з утримання власного майна, приміщень загального користування та прибудинкової території. Витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку та інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом, входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, за загальним правилом, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна. Обов`язок відповідачів з утримання належного йому майна виникає незалежно від обставин звернення до нього позивача з пропозиціями щодо оплати зазначених послуг чи укладення договору. Відсутність договору між позивачем та відповідачами щодо утримання житлового будинку і прибудинкової території не є підставою для звільнення відповідачів від сплати відповідних внесків на утримання будинку та прибудинкової території тощо за наявності підтверджених витрат на управління, утримання та збереження будівлі. З цих підстав доводи відповідача [PERSON] про те, що договір між ним та ОСББ не укладався не береться судом до уваги. Частиною 1 статті 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону. Доводи відповідача [PERSON] про те, що у нежитловому приміщенні за адресою [ADDRESS] , ніхто не проживає та воно фактично не використовується не беруться до уваги, оскільки спростовуються наступним. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Згідно статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Статтею 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів, до виключної компетенції яких, зокрема, належить затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення розмірів внесків та платежів членами об`єднання. За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке може бути оскаржено в судовому порядку. Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Виходячи з положень ч. 1 ст. 17, ст. 20, ч. 6, 7, 8 ст. 22, ч. 4 ст. 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» власники квартир у багатоквартирному будинку, функції по утриманню якого і прибудинкової території здійснює об`єднання співвласників, зобов`язані нести витрати по утриманню спільного майна незалежно від членства в об`єднанні в розмірі затверджених в установленому порядку тарифів. У статті 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» зазначено, що для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно положень ч. 1 ст. 61 цього ж кодексу - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідач заперечує розрахунки 3% річних та індексу інфляції, які надані позивачем, посилається на те, що розрахунок зроблено позивачем не вірною Суд не погоджується із такими доводами відповідача. Так, у силу приписів частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи № 905/600/18. Відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц. Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі №6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У правовідносинах з неналежного виконання грошового зобов`язання права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі за №127/15672/16-ц вказала, що, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18) зазначено, що за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Із розрахунку відповідача не вбачається з якої суми вираховувались 3% річних, розрахунок індексу інфляції відсутній. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Судові витрати розподіли відповідно до ст. 141 ЦПК України. Суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір сплачений ним про подачі позовної заяви до суду у розмірі по 3479,33 грн. з кожного. В частині стягнення витрат на правничу допомогу суд відмовляє, у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджували б ці витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial