Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

У серпні 2024 [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивачка), від імені якої діє представник [PERSON] , звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Дебт Форс" про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівнивід 12.06.2021, запис у реєстрі за № 76513, про стягнення заборгованості за кредитним договором (далі також - оспорюваний виконавчий напис). На обґрунтування позову послалась на те, що оспорюваний виконавчий напис вчинено на документі, який відсутній у встановленому Кабінетом Міністрів України переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, тобто при відсутності доказів безспірності вимог. Одночасно з позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову. Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 16.08.2024 позовну заяву та заяву про забезпечення позову передано на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2024 справу передано до провадження судді Трусової Т. О. Ухвалою судді від 04.12.2024 заяву про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрованого у реєстрі за № 76513. Ухвалою судді від 06.12.2024 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 09.01.2025 від ТОВ "Дебт Форс" надійшов відзив на позовну заяву. Заперечення відповідача проти вимог позивача мотивовані тим, що для вчинення оспорюваного виконавчого напису у відповідності до вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, натомість позивачем не наведено жодної обставини та не надано доказів, які б свідчили про протилежне. Посилаючись на безпідставність доводів позову про неправомірність дій щодо вчинення виконавчого напису, відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Треті особи приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В., приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Баталін С. С. про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку, проте правом на подання пояснень не скористались. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини. 17.05.2013 між ПАТ "Платинум Банк"(банк) та [PERSON] (держателем) у простій письмовій формі укладено кредитний договір № 88106/0005XSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту, предметом якого є особистий спеціальний платіжний засіб - міжнародна платіжна картка Visa, строком дії на 36 місяців. Розмір кредитного ліміту становить 6000 грн, на умовах строковості, зворотності та платності в обмін на зобов`язання держателя повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Сума заборгованості по кредиту складає 56 700,40 грн У подальшому на підставі договорів відступлення прав вимоги право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ "ФК "Женева", а від нього - до ТОВ "Вердикт Капітал". 12.06.2021 приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В.вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 76513, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості за кредитним договором та плати за вчинення виконавчого напису в загальному розмірі 57 350,40 грн. У виконавчому написі зазначено, що стягнення проводиться за період з 03.11.2020 по 28.05.2021. За вказаним виконавчим написом приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Баталін С. С. відкрите виконавче провадження № 66799672 (постанова про відкриття виконавчого провадження від 13.09.2021). Матеріали справи не містять копії договору, на підставі якого ТОВ "Дебт Форс" набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором, проте зі змісту відзиву убачається, що цей факт відповідач визнає. Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 28.02.2024 замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні його правонаступником ТОВ "Дебт Форс". На підставі цієї ухвали приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Баталін С. С. була винесена постанова про заміну сторони виконавчого провадження від 21.03.2024. Даючи оцінку наведеним обставинам та заявленим [PERSON] вимогам, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів. У статтях 15, 16 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суб`єктивне право на захист реалізується у спосіб, визначений законом. Перш за все це право на звернення за судовим захистом, носієм якого виступає кожний з учасників цивільних правовідносин чи будь-яка заінтересована особа. Водночас цивільний закон передбачає і позасудові способи захисту цивільних прав, до яких, зокрема належить захист цивільних прав нотаріусом. Відповідно до положень статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України "Про нотаріат"). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї норми нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі також - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України "Про нотаріат"). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти до таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Відтак обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника, яка з огляду на характер правового регулювання цього питання підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Водночас сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). 10.12.2014 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 (далі - Постанова КМУ № 662), згідно з якою Перелік документів був доповнений новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Водночас постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 та постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018, постанову КМУ № 662 визнано незаконною та нечинною, зокрема в частині доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 була опублікована в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" від 21.03.2017 № 23. Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час далі ухвалення Київським апеляційним адміністративним судом постанови у справі № 826/20084/14, далі - КАС України) постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Виходячи зі змісту статей 124, 129 Конституції України та 255 КАС України можна дійти висновку, що судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень, яке набрало законної сили, має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. За обставинами справи установлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено після набрання вищевказаним рішенням суду законної сили за кредитним договором, який не був посвідчений нотаріально, а відтак вказаний договір не підтверджує безспірність заборгованості позивача перед ТОВ "Дебт Форс" як правонаступником первісного кредитора. Отже ураховуючи, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було дотримано такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису як безспірність заборгованості, вимоги позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд визнає обґрунтованими та задовольняє їх. За результатами розгляду справи суд здійснює розподіл судових витрат відповідно до положень статті 141 ЦПК України, яка визначає, що у разі задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. За приписами частини восьмої цієї норми розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За подання цього позову позивач сплатила судовий збір в сумі 1 211,20 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина третя статті 133 ЦПК України). Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат (ураховуються): 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За приписами частини четвертої цієї статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Частиною третьою статті 141 цього Кодексу передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Отже за змістом наведених законодавчих положень при вирішенні процесуального питання розподілу судових витрат між сторонами оцінка таких витрат має здійснюватись за критеріями реальності, співмірності, обґрунтованості і пропорційності, а виходячи із загальних засад цивільного законодавства - ще і відповідності їх розміру принципу розумності (стаття 3 ЦК України). Схожі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). З матеріалів справи убачається, що відповідно до договору про надання правової допомоги № 26-07-24/1 від 26.07.2024 адвокат Пушкарьов О. О. прийняв на себе зобов`язання надавати правову допомогу [PERSON] . У цьому договорі відсутні умови щодо порядку обчислення, форми та розміру гонорару адвоката (вартості правових послуг), проте до позовної заяви додані акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги № 26-07-24/1 від 26.07.2024 від 31.07.2024 та детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Пушкарьовим О. О. на виконання умов до договору про надання правової допомоги № 26-07-24/1 від 26.07.2024 від 31.07.2024, згідно з якими адвокатом на надання правової допомоги клієнту витрачено 7,5 годин робочого часу, що включає: консультація - 2 год.; складання позовної заяви - 4 год; складання заяви про забезпечення позову - 1,5 год, а загальна вартість правничих послуг становить 14 000 грн. Відповідач не погодився з такими твердженнями та на підставі частини п`ятої статті 137 ЦПК України подав суду клопотання, у якому просив відмовити у стягненні з нього витрат позивача на професійну правничу допомогу у повному обсязі. Відповідач послався на відсутність доказів фактичної оплати правничих послуг та невідповідність розміру заявлених до відшкодування витрат критерію розумності. Дослідженням матеріалів справи установлено, що доказів сплати позивачем коштів за договором про надання правничої допомоги суду дійсно не надано, проте вказана обставина сама по собі не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, оскільки за змістом положень пункту 1 частини другої статті 137 та частини восьмої статті 141 ЦПК України розподілу за результатами розгляду справи підлягають не лише фактично сплачені стороною витрати на професійну правничу допомогу, а й ті, які мають бути сплачені в майбутньому. Водночас при наданні оцінки розміру заявлених до відшкодування витрат позивача на оплату послуг адвоката суд не може залишити поза увагою той факт, що справа по своїй суті не є складною, а спірні правовідносини характеризуються сталістю судової практики, у зв`язку з чим суд визнав її малозначною та розглянув в порядку спрощеного позовного провадження. Наведене дає підстави для висновку, що розмір заявлених до відшкодування витрат позивача на оплату послуг адвоката неспівмірний зі складністю справи, а тому суд із застосуванням своїх дискреційних повноважень визнає обґрунтованими (такими, що мають враховуватись для цілей розподілу судових витрат у цій справі) витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір та визнані обґрунтованими його витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved