Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

29 липня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 2018 року по день смерті останнього та визнати за [PERSON] , спадкоємицею четвертої черги за законом право на спадкування після смерті спадкодавця [PERSON] разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування. В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] зареєстрована в місті Житомирі. Позивачка за фахом конструктор-технолог жіночого одягу. Колежанка з навчання запропонувала їй роботу на власному швацькому виробництві в м. Одесі. [PERSON] прийняла пропозицію і в 2010 році переїхала до м. Одеси. На виробництві позивачка познайомилася з [PERSON] , котрий налагоджував та ремонтував швейне обладнання. Зазначає, що з весни 2018 року [PERSON] та [PERSON] стали жити спільно однією сім`єю, як чоловік і дружина. На початок їх близьких стосунків вказують дати на світлинах з телефону, де позивачка з чоловіком на узбережжі моря: 22.09.2018 року, 29.09.2018 року, 09.12.2018 року, 27.10.2019 року. Зазначає, що позивачка з [PERSON] спільно вели господарство, мали спільний сімейний бюджет, підтримували житловий стан квартири і належний технічний стан конструктивних елементів будинку, що належать до спільної сумісної власності його співвласників. Так, сплачуючи за квартиру, у тому числі в ремонтний фонд ОСББ, брали участь у відновленні зношених інженерних мереж і покрівлі даху будинку, збудованого в 80-х роках минулого сторіччя, що є спільною сумісною власністю співвласників будинку. Вони сплачували за спожиті в квартирі комунальні послуги. Позивачці траплялося також власноруч платити за квартиру і за спожиті в ній комунальні послуги. Вони міняли в квартирі лічильники, купували побутову техніку і предмети домашнього побуту. Від початку їх сімейних відносин вони зустрічалися з родичами позивачки в м. Житомирі і з друзями чоловіка в м. Одесі. Стверджує, що хворобливість матері [PERSON] та короновірусна інфекція COVID-19 завадили позивачці з чоловіком зареєструвати їх власний шлюб. Зазначає, що на прохання чоловіка, для можливості догляду за його лежачою матір`ю, позивачка домовилася на швацькому виробництві про виконання роботи на дому. З цією метою позивачка з чоловіком придбали власне швейне обладнання. [PERSON] поєднувала пошив на дому з доглядом за лежачою матір`ю чоловіка, її годуванням, забезпеченням необхідними ліками/уколами, вимірюванням тиску. Позивачка готувала їжу, прала білизну, прибирала в квартирі. Брат і донька чоловіка не брали участі в лікуванні і догляді за матір`ю чоловіка. [INFO] мати чоловіка померла. [PERSON] та [PERSON] забезпечили поховання його матері. До знайомства з позивачкою [PERSON] впродовж тривалого часу хворів на псоріаз. Позивачка за допомогою призначених чоловіку ліків, мазей, трав`яних компресів, ультрафіолету та її власної наполегливості змогла позбавити чоловіка від зовнішніх проявлень псоріазу на шкірі чоловіка. Позивачка контролювала поведінку чоловіка і коригувала його побутові звички. Зазначає, що чоловік, крім того, потерпав від приступів головного болю. Він лікувався розповсюдженими обезболюючими, але уникав звертатися до лікарів за медичною допомогою. Крім того, [PERSON] важко переносив смерть матері і впав у депресію. Ймовірно через це, до нього повернулися зовнішні прояви псоріазу. Восени 2021 року на шкірі чоловіка з`явилися нові висипання, які супроводжувалися свербінням, ознобом та лихоманкою, прискоренням пульсу. На руках і ногах чоловіка з`явилися набряки, суглоби спухли. У чоловіка з`явився біль в суглобах і п`ятках ніг. У 2022 році у чоловіка розпочалися раптові втрати свідомості. Втрата ним свідомості під час роботи ледь не призвела до травмування чоловіка. Через підвищену небезпеку травмування на виробництві чоловіку запропонували залишити його роботу. Після цього, єдиним джерелом їх доходу лишився заробіток позивачки. Стверджує, що вона поновила свою роботу на швацькому виробництві, що дало їй можливість забезпечувати їх нагальні потреби, у тому числі забезпечити продуктами харчування і необхідними чоловіку ліками, сплачувати за квартиру чоловіка і спожиті в ній комунальні послуги. Чоловік вже не міг самостійно виходити в магазин, в аптеку через загрозу раптової втрати свідомості. З цієї причини, наприкінці 2022 року в ОСББ чоловіка включили до списку тих осіб, які потребують сторонньої допомоги при переміщенні в бомбосховище/пристосовані укриття, а позивачку і сусіда із квартири [ADDRESS] визначили такими, котрі погодилися сприяти чоловіку. Позивачка зазначає, що піклувалася про чоловіка, намагалася виводити його на двір, у тому числі для можливості його спілкування із знайомими сусідами і виведення таким чином чоловіка із депресійного стану. Їх прогулянки ускладнювалися через несталу роботу ліфту, позаяк через біль в ногах чоловік вже не міг самотужки спуститися у двір, тим паче, піднятися в квартиру на шостому поверсі будинку. Стверджує, що восени 2023 року здоров`я чоловіка стрімко погіршилося. Чоловік скаржився на слабкість і запаморочення, частково втратив пам`ять, періодично втрачав свідомість. Але лікарі швидкої допомоги відмовлялися від переміщення чоловіка до лікарні. Позивачка позичала гроші у знайомих під зобов`язання повернення грошей і таким чином забезпечила лікування та догляд за чоловіком. Зазначає, що брат і діти чоловіка не брали в цьому участі. [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] вважає себе спадкоємицею щодо майна померлого [PERSON] . Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Одночасно з позовною заявою надійшла заява [PERSON] про забезпечення позову, в якій вона просила заборонити приватному нотаріусу Лукинюк Катерині Павлівні видавати будь-кому свідоцтво про право на спадщину за законом від померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у місті Одесі, до набрання рішенням суду у цій справі законної сили; заборонити будь-кому виконувати рішення про виселення [PERSON] , [INFO] , з квартири за адресою: [ADDRESS] та/або вселення в зазначену квартиру інших осіб до набрання рішенням суду у даній справі законної сили. Ухвалою судді від 30.07.2024 року відкрито провадження в цивільній справі в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання; витребувано у приватного нотаріуса Лукинюк Катерини Павлівни належним чином засвідчену копію спадкової справи №14/2024, заведеної до майна померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 31.07.2024 року заяву про забезпечення позову, що подана одночасно з позовною заявою, повернуто заявнику. 02.08.2024 року [PERSON] звернулася вдруге з заявою про забезпечення позову, в якій вона просила заборонити приватному нотаріусу Лукинюк Катерині Павлівні видавати будь-кому свідоцтво про право на спадщину за законом від померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у місті Одесі, до набрання рішенням суду у даній справі законної сили; заборонити будь-кому виконувати рішення про виселення [PERSON] , [INFO] , з квартири за адресою: [ADDRESS] та/або вселення в зазначену квартиру інших осіб до набрання рішенням суду у даній справі законної сили. Ухвалою судді від 05.08.2024 року заяву про забезпечення позову, яка подана [PERSON] , повернуто заявнику. 06.08.2024 року до канцелярії суду від [PERSON] надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. 07.08.2024 року до канцелярії суду від [PERSON] надійшла заява про усунення обставин, що стали підставою для повернення заяви про забезпечення позову. 12.08.2024 року приватним нотаріусом Лукинюк Катериною Павлівно, до канцелярії суду була подана належним чином засвідчена копія спадкової справи №14/2024, заведеної до майна померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 26.08.2024 року [PERSON] звернулася до канцелярії суду з заявою про уточнення даних відповідачки. 26.08.2024 року [PERSON] звернулася втретє з заявою про забезпечення позову, в якій вона просила: заборонити приватному нотаріусу Лукинюк Катерині Павлівні видавати будь-кому свідоцтво про право на спадщину за законом щодо майна померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у місті Одесі, до набрання рішенням суду у даній справі законної сили; заборонити будь-кому виконувати рішення про виселення [PERSON] , [INFO] , з квартири за адресою: [ADDRESS] та/або вселення в зазначену квартиру інших осіб до набрання рішенням суду у даній справі законної сили. Ухвалою судді від 11.09.2024 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. 17.09.2024 року засобами поштового зв`язку від [PERSON] надійшла до суду заява щодо обставин справи. У підготовчому судовому засіданні, що відбулося 19.09.2024 року/, представником відповідача [PERSON] [PERSON] було подано клопотання про виклик свідків: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 19.09.2024 року на електронну пошту суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов Відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позову відмовити. Підготовче судове засідання, призначене на 19.09.2024 року, було відкладено до 04.10.2025 року до 10.00 год. для надання Відповіді на відзив. 23.09.2024 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшло клопотання про долучення додаткових доказів по справі та надання доступу до справи в системі «Електронний суд». 03.10.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді та клопотання про відкладення розгляду справи. У зв`язку з неявкою позивача та її представника, підготовче судове засідання, призначене на 04.10.2024 року на 10.00 год. було відкладено до 06.11.2024 року до 11.45 год. 30.10.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшла Відповідь на відзив. Ухвалою суду від 06.11.2024 року закрито підготовче провадження по цивільній справі; призначено справу до розгляду по суті у судове засідання на 06.12.2024 року о 10.00 год.; суд ухвалив викликати та допитати в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 05.12.2024 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 05.12.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшло клопотання, в якому позивачка просила суд надати сторонам строк для примирення. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, призначене на 06.12.2024 року, розгляд справи було відкладено до 20.01.2025 року до 11.30 год. Судове засідання, призначене на 20.01.2025 року до 11.30 год. для виклику свідків було відкладено до 06.02.2025 року до 14.00 год. Судове засідання, призначене на 06.02.2025 року до 14.00 год. для виклику свідків було відкладено до 03.03.2025 року до 14.00 год. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судовому засіданні, призначеному на 03.03.2025 року, позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечував проти задоволення позову. Третя особа приватний нотаріус Лукинюк Катерина Павлівна залишила вирішення спору на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 07.02.2024 року. Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лукинюк Катериною Павлівною було відкрито спадкову справу №14/2024 до майна померлого [PERSON] . Із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] , [INFO] (брат померлого), [PERSON] , [INFO] (донька померлого) та позивач по справі [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до Рішення Конституційного Суду від 3 червня 1999 року у справі №1-8/99, обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Згідно з усталеною судовою практикою, яка викладена у Постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі №759/14906/18, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, Постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року, у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі №361/4744/19, «встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю». Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного суду від 08 грудня 2021 року у справі №369/16486/18. [PERSON] у позовній заяві зазначає, що восени 2018 року вона разом чоловіком [PERSON] , [INFO] , почали жити спільно однією сім`єю, як чоловік і дружина. На початок їх близьких стосунків вказують дати на світлинах в її телефоні, де позивачка з чоловіком на узбережжі моря: 22.09.2018 року, 29.09.2018 року, 09.12.2018 року, 27.10.2019 року. Суд критично оцінює ці фотознімки, оскільки вони не відображають факту проживання однією сім`єю, на них відображена якась подія, яка мала місце, однак в розумінні належності та допустимості доказів, ці фотокартки не підтверджують факту проживання однією сім`єю [PERSON] \~та [PERSON] . Постановою Верховного Суду віл 12 грудня 2019 року по справі №490/4949/17 зазначено, що сам по собі факт перебування позивача з відповідачем у близьких стосунках, який не заперечував й сам відповідач, не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю, оскільки позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. На підтвердження\~факту ведення\~спільного господарства\~позивачка зазначає,\~що вони\~разом із\~чоловіком сплачували\~за спожиті\~в квартирі\~комунальні послуги,\~позивачці також\~траплялось власноруч\~платити за\~квартиру і\~за спожиті\~в ній\~послуги.\~Посилається,\~як на\~доказ,\~на квитанцію\~№683586\~від 11.06.2021\~року,\~де зазначена\~платниця « [PERSON] »,\~яка сплатила\~1721\~грн.\~за спожиті\~в травні\~2021\~року комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] . Однак, ця квитанція є єдиною, яку позивачка надала в якості доказу спільного проживання, вона видана на її ім`я, але вона не може слугувати доказом на підтвердження ведення спільною господарства, [PERSON] повідомляє, що відновила свою роботу в 2022 році на швацькому виробництві і єдиним джерелом доходу був її заробіток, що дало їй із чоловіком можливість забезпечувати їх потреби (продукти харчування, ліки чоловіку; сплачувати за квартиру чоловіка і спожиті в ній комунальні послуги). Однак, доказів працевлаштування та отримання доходів позивачкою матеріали справи не містять. Як зазначає сама позивачка, до 2022 року вона ніде не працювала, а тому не мала спільного бюджету з [PERSON] , вони не вели спільне господарство, витрати здійснювались за гроші самого [PERSON] , вони не придбали спільного майна, а тому доказів на підтвердження факту ведення спільного господарства стороною позивача не надано. Згідно Довідки Департаменту надання адміністративних послуг про зареєстрованих у житловому приміщенні №П1-70382-ю/о від 01.04.2024 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованим значиться лише [PERSON] з 27.06.1990 року. Як вбачається з матеріалів позову, на момент смерті [PERSON] [PERSON] була зареєстрована у [ADDRESS] . Будь-яких доказів на підтвердження того, то позивачка проживала в м. Одеса з 2010 року (як вона повідомляє в позовній заяві) матеріали справи не містять. Суд критично оцінює наданий позивачем Акт встановлення факту проживання особи в житловому приміщенні, відповідно до якого [PERSON] , починаючи з 2018 року постійно проживає в квартирі [ADDRESS] , яка належала її померлому чоловіку [PERSON] . Вказаний Акт був підписаний мешканцями будинку [ADDRESS] : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У судовому засідання, в якості свідка, була допитана лише [PERSON] , яка повідомила, що вона мешкає на першому поверсі вказаного будинку, є головою ОСББ «Левітана 119 і Ко» і їй, зі слів [PERSON] було відомо, що [PERSON] разом з ним мешкає в одній квартирі з 2019 року. Інші особи, які підписали Акт у судовому засіданні допитані в якості свідків не були, про кримінальну відповідальність за давання неправдивих свідчень не попереджалися. Більше того, матеріали справи не містять копії їх паспортів, що унеможливлює встановлення судом цих осіб та місця їх проживання. Суд не приймає до уваги також Довідку №12 від 20.06.2024 року, видану Головою ОСББ «Левітана 119 і Ко» [PERSON] про те, що з 2018 року [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] . Допитана у судовому засіданні, в якості свідка, [PERSON] , повідомила, що зі слів [PERSON] їй було відомо, що [PERSON] разом з ним мешкає в одній квартирі з 2019 року. Однак, у довідці вказано, що позивачка проживала у цій квартирі з 2018 року. Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги. Порядок реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів, на момент звернення заявниці до суду встановлювались Правилами реєстрації місця проживання, затвердженимипостановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (пункт 7 Правил). Позивачка стверджує, що з 2018 року проживала в квартирі [ADDRESS] , однак матеріали справи не містять доказів отримання позивачкою за вказаною адресою будь-якої кореспонденції, а також документів, в яких вона зазначала б дану адресу як місце свого проживання. Щодо Договорів-замовлення на організацію та проведення поховання від 09.02.2024 року та від 10.02.2024 року, Довідки на одержання та поховання праху [PERSON] №2205, рахунку-фактури, виданого ФОП [PERSON] із бюро ритуальних послуг, гостьового рахунку від закладу «ЗАТИШНИЙ ДВОРІК» (заклад проведення поминального обіду), де замовницею вказана [PERSON] , суд зазначає, що вказані документи не можуть свідчити про факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , однак позивачка не позбавлена права на звернення до суду з відповідним позовом до спадкоєця [PERSON] щодо відшкодування витрат, пов`язаних з похованням спадкодавця. Відповідно до\~статті 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі\~статтею 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1258 ЦК України\~передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до\~ст. 1264 ЦК України\~у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої\~статті 3 СК України\~про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Тобто, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є: ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц, від 28 травня 2021 року у справі № 182/653/17. Стаття 1259 ЦК України\~регулює черговість спадкування за законом, зокрема: спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина друга\~статті 1259 ЦК України). Отже, черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (частина перша\~статті 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (частина друга\~статті 1259 ЦК України). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Матеріали справи не містять доказів того, що позивачка здійснювала опіку над спадкодавцем, а саме, що вона надавала йому нематеріальні послуги. Твердження позивачки, що вона працювала на швацькому виробництві, що дало їй можливість забезпечувати нагальні потреби її та спадкодавця, у тому числі забезпечити продуктами харчування і необхідними чоловіку ліками, сплачувати за квартиру чоловіка і спожиті в ній комунальні послуги не підтверджується матеріалами справи. Надане до матеріалів справи фото швейної машини JACK не підтверджує того, що позивачка працювала на цьому обладнанні та, більш того, отримувала дохід від цієї діяльності. Разом із тим, суд також звертає увагу на ту обставину, що деякі із наданих документів не відповідають критерію достовірності доказів, враховуючи наступне. Так, надані позивачем копії квитанцій про придбання ліків не містять зазначення, що ці ліки придбавалися [PERSON] для лікування [PERSON] . Матеріали справи не містять призначення лікарів щодо саме цих лікарських засобів [PERSON] . Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Копія Списку мешканців квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , які потребують сторонньої допомоги при переміщенні в бомбосховище не може свідчити про те що [PERSON] перебував у безпорадному стані. Досліджені виписки з карти амбулаторного хворого [PERSON] та виписки стаціонарно хворого свідчать, що він мав вади зі здоров`ям, проте відсутні докази, що за станом здоров`я він потребував стороннього догляду й допомоги. Позивачкою надано до матеріалів справи медичні документи, які характеризують стан здоров`я [PERSON] , однак ці довідки були видані 22.01.2024 року, 26.01.2024 року, 31.01.2024 року, 05.02.2024 року, тобто за останні два тижні до смерті спадкодавця. Медичні документи, які підтверджували б стан здоров`я [PERSON] в інший період матеріали справи не містять. Матеріали справи містять копію Договору про надання соціальних послуг ФОП [PERSON] [PERSON] , згідно якого платником послуг зазначена [PERSON] . Однак, цей договір було укладено 05.02.2024 року, а [PERSON] помер наступного дня, тобто [INFO] . Безпорадний стан спадкодавця повинен підтверджуватися медичними документами, а не показаннями свідків. Доводити факт безпорадного стану тільки поясненнями позивача та свідків є недостатнім з огляду на те, що відповідачка спадкоємець попередньої черги, заперечує право позивача на спадщину, до такого висновку дійшов Верховний Суд у чисельних постановах від 01 червня 2020 року у справі №431/5445/19, від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17, від 01 березня 2021 року у справі №233/5990/18, від 22 квітня 2021 року №331/6453/18, від 24 січня 2024 року у справі №640/19045/17. Отже, не має підстав вважати, що померлий [PERSON] перебував в безпорадному стані, оскільки був госпіталізований 22.01.2024 року з діагнозом ішемічний інсульт, виписаний 05.02.2024 року, помер [INFO] . Тому підстави для задоволення вимог [PERSON] про зміну черговості спадкування - відсутні. Також, суд звертає увагу, на висновки ВП ВС у справі № 523/14489/15-ц від 23 січня 2024 року, що у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Факт спільного проживання чоловіка і жінки не є достатнім доказом перебування у фактичних шлюбних відносинах та не є правовою підставою для зміни черговості спадкування. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 343/1821/16-ц. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16 показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Суд критично сприймає показання свідків у вказаній справі, оскільки вони є суперечливими що викликає сумнів у їх достовірності. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга\~статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. В даній справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення факту постійного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, ведення спільного господарства, не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, оскільки даний факт не доводиться документально. Встановлення такого факту не має юридичного значення за відсутності підстав для задоволення позовних вимог про зміну черговості права на спадкування. Права позивачки, як спадкоємиці четвертої черги за законом не порушуються, оскільки право на спадкування у неї не виникло за наявності спадкоємця попередньої черги, а факт перебування спадкодавця тривалий час у безпорадному стані та можливість позивача (фінансова та фізивчна) здійснювати опіку нада ним у судовому засіданні доведений не був. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року), Постанови КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 року №161/4641/17, 20.10.2020 року у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 року у справі №585/2958/17, від 12.101.2020 року у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 року у справі №161/7515/15-ц. Враховуючи наведене та характер даного рішення, суд вважає за можливе не наводити відповіді на кожен аргумент позивача. Більше того, наведення відповідних відповідей суд вважає неможливим з огляду на те, що такі відповіді, які не мають жодного значення для вирішення даної справи, можуть обмежити у встановленні певних обставин суд в межах вказаної справи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням\~ст. 141 ЦПК України. Судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПУ України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог понесені нею судові витрати компенсації не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed