Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

У травні 2024 року керівник Новомосковської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі: Дніпропетровської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, [PERSON] про визнання недійсним наказу, скасування державної реєстрації права власності та оренди та повернення земельної ділянки. Позов обґрунтовано тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-541/15-21-СГ від 11.01.2021 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для сінокосіння та випасання худоби на території Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та надано [PERSON] в оренду земельну ділянку, загальною площею 36,7658 га, в тому числі пасовища площею 36,7658 га, (кадастровий номер 1222383000:01:001:1695) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для сінокосіння та випасання худоби, розташовану на території Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. 24.02.2021 державним реєстратором виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Богдан Т.Л. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 56882877 від 02.03.2021 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області зареєстровано право власності на вищезазначену земельну ділянку з кадастровим номером 1222383000:01:001:1695, площею 36,7658 га, (номер запису про право власності 40796940) та право оренди цієї ж земельної ділянки за [PERSON] (номер запису про інше речове право 40797798). Підставою для здійснення даної реєстрації зазначено наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-541/15-21-СГ від 11.01.2021 та договір оренди земельної ділянки № 39/57-21-ДО від 29.01.2021, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області в особі голови комісії з ліквідації начальника Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Свердліна Дмитра Валерійовича, з однієї сторони, та [PERSON] з іншої. Відповідно до предмету укладеного договору в оренду передається земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності для сінокосіння та випасання худоби, загальною площею 36,7658 га, яка знаходиться на території Чернеччинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. При цьому встановлено, що земельна ділянка, площею 36,7658 га, кадастровий номер 1222383000:01:001:1695, яка розташована на території Чернеччинської сільської ради Новомосковського району, знаходиться в межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Приорільський», створеного на підставі Указу Президента України від 09 грудня 1998 року № 1341/98 «Про території та об`єкти природно-заповідного фонду загальнодержавного значення» з метою збереження та відтворення цінних природних комплексів, генофонду рослинного і тваринного світу оголошено заказниками і пам`ятками, тобто є земельною ділянкою природно-заповідного призначення та не може використовуватися для товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до інформації Міндовкілля від 04.06.2021 № 25/7-11/11707-21 зміна меж вказаного заказника у встановленому порядку не відбувалась. Враховуючи, що земельна ділянка природно-заповідного фонду з кадастровим номером 1222383000:01:001:1695, площею 36,7658 га, розташована в межах об`єктів та територій ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Приорільський», вона відноситься до земель державної власності, право розпорядження якою належить Дніпропетровській обласній державній адміністрації. Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України не мало повноважень щодо розпорядження земельними ділянками природно-заповідного фонду державної власності. Отже, недодержання встановленого чинним законодавством особливого режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду, розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного фонду неуповноваженим органом, зміна її цільового призначення для цілей, які суперечать встановленим видам використання, що може призвести до порушення цілісності екомережі держави в цілому та загибелі рідкісних видів рослин, комах, тощо, в межах земельної ділянки природно-заповідного призначення з кадастровим номером 1222383000:01:001:1695, площею 36,7658 га, порушує права та інтереси її власника - держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації на законне володіння належною їй земельною ділянкою та забезпечення збереження екомережі та природних ресурсів на ній. Спірна земельна ділянка розташована в межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Приорільський» та належала до нього впродовж десятків років до виникнення спірних правовідносин, тобто відносилася до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення протягом тривалого часу. Відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак розташування спірної земельної ділянки впродовж десятків років в межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Приорільський», проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ділянка має ознаки земель природно-заповідного призначення, а тому відбулося заволодіння земельною ділянкою державної власності природо-заповідного фонду з порушенням вимог земельного законодавства України, що ставить під обґрунтований сумнів добросовісність відповідачів під час видання наказу та укладення договору оренду з подальшою його державною реєстрацією. Посадовими особами Головного управління Держгеокадастру в області фактично змінено цільове призначення спірної земельної ділянки всупереч вимогам ст. 20 Земельного Кодексу України. Враховуючи наведене,\~керівник Новомосковської окружної прокуратури в інтересах держави в особі - Дніпропетровської обласної державної адміністрації\~просить суд: - усунути перешкоди власнику Дніпропетровській обласній державній адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного призначення шляхом визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-541/15-21-СГ від 11.01.2021 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду»; - усунути перешкоди власнику Дніпропетровській обласній державній адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного призначення шляхом скасування державної реєстрації права власності земельної ділянки з кадастровим номером 1222383000:01:001:1695, площею 36,7658 га, яка розташована на території Чернеччинської сільської ради Новомосковського району, проведену за Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Богдан Т.Л. № 56882877 від 02.03.2021 (номер запису про право 40796940); - усунути перешкоди власнику Дніпропетровській обласній державній адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного призначення шляхом скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1222383000:01:001:1695, площею 36,7658 га, яка розташована на території Чернеччинської сільської ради Новомосковського району, проведену за [PERSON] , на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Богдан Т.Л. № 56882877 від 02.03.2021 (номер запису про право 40797798); - усунути перешкоди власнику Дніпропетровській обласній державній адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного призначення з кадастровим номером 1222383000:01:001:1695, площею 36,7658 га, яка розташована на території Чернеччинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, шляхом її повернення на користь держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації із незаконного користування [PERSON] . Ухвалою суду від 08.05.2024 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 15.05.2024 до суду від Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки згідно даних Державного земельного кадастру спірна земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення, матеріали, якими встановлені межі земельних ділянок ландшафтного заказника «Приорільський» до Державного земельного кадастру не надходили. [PERSON] добросовісно набув право користування спірною земельною ділянкою та використовує останню за цільовим призначенням. Скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-541/15-21-СГ від 11.01.2021 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду», скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки порушує право [PERSON] на мирне володіння майном та позбавляє права користування ділянкою, відносно якої відсутні порушення ним законодавства. Згідно з текстом Указу Президента України від 09 грудня 1998 року № 1341/98 «Про території та об`єкти природно-заповідного фонду загальнодержавного значення» ландшафтний заказник «Приорільський» площею 8377 га було заплановано створити за рахунок земель сільськогосподарського призначення та за рахунок 325 га земель лісогосподарського призначення, а не за рахунок земель природоохоронного призначення або іншого. На теперішній час Ландшафтний заказник «Приорільський» як юридична особа не створений, у зв`язку з чим його не існує. Законодавством України встановлено, що території та об`єкти природно заповідного фонду можуть використовуватися для сінокосіння та випасання худоби у встановленому порядку. Дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо передачі спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду [PERSON] вчинялись відповідно до вимог чинного законодавства, згідно цільового призначення земельної ділянки та на підставі наданих повноважень. Усунення перешкод в порядку ст. 391 ЦК України шляхом скасування державної реєстрації права власності та речового права оренди на земельну ділянку, набутого [PERSON] не є ефективним правовим механізмом відновлення порушеного права, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав неналежності способу захисту в судовому порядку. 17.05.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якого зазначили, що розташування спірної земельної ділянки у межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Приорільський» свідчить про віднесення до земель природно заповідного фонду, на які поширюється особливий режим територій та об`єктів природно заповідного фонду. Захист інтересів держави, як власника спірної земельної ділянки, якою незаконно заволоділи, у спірних правовідносинах здійснюється шляхом подання негаторного позову на підставі ст. 391 ЦК України та ч. 2 ст. 152 ЗК України про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою державної власності, шляхом визнання незаконного наказу, скасування державної реєстрації права власності та оренди, повернення земельної ділянки власнику державі в особі уповноваженого органу Дніпропетровської обласної державної адміністрації, тому вважають, що позовні вимоги обґрунтовані. Ухвалою суду від 02.10.2024 у задоволенні клопотання представника Дніпропетровської обласної державної адміністрації про залишення позовної заяви Новомосковської окружної прокуратури, яка подана в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації, до [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування наказу, скасування державної реєстрації права власності та оренди, повернення земельної ділянки без розгляду відмовлено. Ухвалою суду від 07.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Прокурор в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судовому засідання заперечив проти позову, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву, а саме зазначив, що згідно даних Державного земельного кадастру спірна земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення, матеріали, якими встановлені межі земельних ділянок ландшафтного заказника «Приорільський» до Державного земельного кадастру не надходили. За наведених обставин, представник відповідача прохав відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що земельна з кадастровим номером 1222383000:01:001:1695, площею 36,7658 га розташована у межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Приорільський», який оголошено Указом Президента України від 09.12.1998 № 1341/98 (а. с. 70-105, 111-112). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-541/15-21-СГ від 11.01.2021 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для сінокосіння та випасання худоби на території Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та надано [PERSON] в оренду земельну ділянку, загальною площею 36,7658 га, в тому числі пасовища площею 36,7658 га (кадастровий номер 1222383000:01:001:1695) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для сінокосіння та випасання худоби, розташовану на території Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (а. с. 117 звор. стор.). 29.01.2021 між Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області та [PERSON] укладено договір оренди землі (а.с. 64 звор. стор. 67) Згідно п. 2.1 договору оренди землі в оренду передається земельна ділянка загальною площе 36,7658 га, з кадастровим номером 1222383000:01:001:1695 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для сінокосіння та випасання худоби, розташовану на території Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. 24.02.2021 державним реєстратором виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Богдан Т.Л. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 56882877 від 02.03.2021 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області зареєстровано право власності на вищезазначену земельну ділянку з кадастровим номером 1222383000:01:001:1695, площею 36,7658 га (номер запису про право власності 40796940) та право оренди земельної ділянки за [PERSON] (номер запису про інше речове право 40797798) (а. с. 63-64). В 1999 році розроблено положення про ландшафтний заказник загальнодержавного значення «Приорільський» (ас. 106 109) Режим території ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Приорільський» визначений у п. 3.1 Положення. Так, на території заказника обмежується або забороняється будь яка діяльність, що суперечить його цільовому призначенню і загрожує збереженню природного комплексу, а саме: будь яке будівництво; меліоративні та будь які інші роботи, що можуть призвести до зміни гідрологічного режиму заказника, розвідувальні, підривні роботи, розробка всіх видів корисних копалин, будь яке порушення ґрунтового покриву і рельєфу; будь яке порушення природного стану водойм; знищення та пошкодження дерев, чагарників і трав`янистої рослинності; розорювання земель; господарська діяльність, в тому числі прогін худоби в межах 100- метрової прибережної зони р. Оріль, і в межах 50-метрової прибережної зони внутрішньо заплавних озер, тимчасових водойм, боліт; випасання худоби на силових степових цілинках і на усіх ділянках деревно чагарникової рослинності; випалювання сухої рослинності, збір рідкісних, декоративних і лікарських рослин, проїзд всіх видів транспорту, окрім службового транспорту державних природоохоронних та інспекційних служб; пересування людей за межами доріг, стежок і просік тощо. Відповідно до п. 3.3 Положення режим території заказника враховується при розробці районних схем землевпорядкування. Згідно листа Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України № 25/7-11/11316-21 від 31.05.2021 Міндовкілля не погоджувало клопотання про зміну меж Заказника (а.с. 20) Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. У частинах першій, третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Системне тлумачення частин четвертої, п`ятої статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає змогу зробити висновок про те, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Отже прокурор, звертаючись до суду, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу, а іншою - відсутність такого органу. Згідно зі статтею 80 ЗК України право власності на землі державної власності належать державі, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади. Відповідно до ст.ст. 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Держава є самостійним суб`єктом права власності на землю, яка реалізує це право через органи державної влади на землі державної власності. Відповідно до статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» території та об`єкти природно-заповідного фонду підлягають особливій державній охороні. До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим (стаття 18 ЗК України). Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (частина перша статті 19 ЗК України). Статтею 43 ЗК України встановлено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Згідно зі статтею 44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва). Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (стаття 45 ЗК України). Частиною третьою статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Відповідно до частини 4 статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» межі\~територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Статтею 9 цього Закону визначено вичерпний перелік видів використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, зокрема, передбачено їх використання лише у природоохоронних, науково-дослідних, оздоровчих та інших рекреаційних цілях, в освітньо-виховних цілях, а також для потреб моніторингу навколишнього природного середовища. При цьому використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду можливе лише за умови, що така діяльність не суперечить їх цільовому призначенню, встановленим вимогам щодо охорони, відтворення та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів. Заказниками оголошуються природні території (акваторії) з метою збереження і відтворення природних комплексів чи їх окремих компонентів. На територіях заказників забороняється діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник (ст.ст. 25, 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд»). Положенням про ландшафтний заказник загальнодержавного значення «Приорільський» передбачено, що заказник оголошено з метою збереження і відтворення унікальних і типових для різнотравно-типчаково-ковилового степу солонцевих, солончакових і лукових екосистем, збереження і відновлення чисельності популяцій багатьох рідкісних видів рослин і тварин, у тому числі занесених до Червоної книги України. Таким чином, розташування спірної земельної ділянки у межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Приорільський» свідчить про її віднесення до земель природно-заповідного фонду, на які поширюється особливий режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Водночас, режим території зазначеного заказника і встановлені обмеження унеможливлюють використання спірної земельної ділянки за цільовим призначенням «для випасання худоби і сінокосіння». Відповідно до ст. 84 Земельного Кодексу України земельні ділянки під об`єктами природно-заповідного фонду відносяться до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність. Згідно ст. 122 Земельного Кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) розпорядження земельними ділянками державної власності належать до компетенції районних, обласних державних адміністрацій, центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів та Кабінету Міністрів України. Відповідно до ч. 5 ст. 122 ЗК України повноваження щодо передачі у користування спірної земельної ділянки належать Дніпропетровській обласній державній адміністрації. Враховуючи, що спірна земельна ділянка природно-заповідного фонду розташована в межах об`єктів та територій ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Приорільський», вона відноситься до земель державної власності, право розпорядження якою належить Дніпропетровській обласній державній адміністрації. Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України не мало повноважень щодо розпорядження земельними ділянками природно-заповідного призначення державної власності, тому оскаржуваний наказ не міг бути підставою для проведення державної реєстрації прав на земельну ділянку. Отже, розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного фонду неуповноваженим органом, зміна її цільового призначення та порушення режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду в межах спірної земельної ділянки порушило права та інтереси її власника - держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації на законне володіння належною їй земельною ділянкою та забезпечення збереження екомережі та природних ресурсів на ній. Враховуючи, що спірна земельна ділянка розташована в межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Приорільський» відноситься до земель природно-заповідного фонду і право розпорядження нею належить до повноважень Дніпропетровської обласної державної адміністрації, у зв`язку з чим Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не мало повноважень щодо передачі її у користування, на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-541/15-21-СГ від 11.01.2021 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду», а тому такий наказ є незаконним. Ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно зі ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Водночас, ст. 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому п.п. а п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому п.п. а п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Статтею 391 ЦК України установлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство відокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Приписи про застосування позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов). Натомість негаторний позов може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункти 52, 96)). Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76 цс 22). Зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону України «Про природно-заповідний фонд України» потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку. За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний позов. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14 та від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 вказані можливі способи усунення таких порушень, яких може вимагати законний власник, а саме шляхом оспорення відповідних рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договорів або інші правочинів, а також вимагаючи повернути земельну ділянку. Крім того, у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 910/13356/17 суд виклав висновок про те, що способом захисту у негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій). Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 20.06.2023 (справа № 554/10517/16-ц), зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням закону потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку, тому за таких умов негаторний позов є ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику (пункти 7.29-7.30). Отже у даному випадку ефективним способом захисту порушеного права є пред`явлення до суду негаторного позову в порядку, визначеному ст. 391 Цивільного кодексу України з метою усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного призначення шляхом визнання незаконним наказу, скасування державної реєстрації права власності та оренди земельної ділянки, повернення земельної ділянки її власнику Дніпропетровській обласній державній адміністрації. Таким чином, прокурором обґрунтовано вимоги щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом її повернення, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.02.2020 у справі № 458/1046/15 (провадження № 61-976св18), висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц. При задоволенні негаторного позову прокурора вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірну земельну ділянку відповідає ефективному способу захисту порушених прав держави. Вказане відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 11 жовтня 2023 року у справі №734/1560/20. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу, зокрема належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведені та обґрунтовані, тому підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у виді судового збору за подання позовної заяви у розмірі 9\~689,60 гривень судових витрат, у рівних частинах, а саме по 4\~844,80 гривень з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved