Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

[PERSON] , яка діє за себе та в інтересах малолітнього [PERSON] , звернулася о суду з вищевказаним позовом, обґрунтування якого зазначила, що 27.08.2023 року близько 10 год. 10 хв., [PERSON] , керуючи легковим автомобілем Audi А6, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись з с. Заворскло Полтавського району, в напрямку до автодороги «Портнівка-Козельщина», під`їжджаючи до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг з головною дорогою «Портнівка-Козельщина», повністю зупинився, і надалі, перед виїздом на вказане перехрестя, не переконався в безпечності виконуваного ним маневру, відновив рух, виконуючи маневр лівого повороту, не дав дорогу легковому автомобілю ВА3 2101, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що рухався по головній дорозі «Портнівка- Козельщина» в напрямку с. Козельщина, виїхав на його смугу для руху, чим створив небезпеку для руху та допустив зіткнення з його автомобілем. Внаслідок вказаної ДТП тілесні ушкодження отримали водій та пасажири автомобіля ВА 32101 [PERSON] (тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості), [PERSON] (легкі тілесні ушкодження) та трирічна дитина [PERSON] (легкі тілесні ушкодження). У березні 2024 року до Полтавського районного суду Полтавської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12023170420002348 від 27.08.2023 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 24.05.2024 р. у справі № 545/1175/24, яка набрала законної сили, обвинуваченого [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням із потерпілим [PERSON] , а кримінальне провадження закрито. Завдана особисто потерпілому [PERSON] моральна шкода, яку він оцінив у 100000,00 грн., була відшкодована відповідачем у спосіб передачі майнових прав (передачі оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) на легковий автомобіль марки DAEWOO, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Водночас, даним кримінальним правопорушенням моральну та фізичну шкоду було завдано не лише водію [PERSON] , який отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, але й [PERSON] та її сину- [PERSON] , який в момент ДТП перебував поруч з нею на задньому пасажирському сидінні легкового автомобіля ВАЗ 2101, реєстраційний номер [NUMBER] . Будь-якого відшкодування на їх користь відповідач не сплачував. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Тому як постраждала у даній ДТП вважає необхідним пред`явити позов про відшкодування завданої їй особисто та її дитині моральної шкоди. Визначаючи розмір завданої моральної шкоди в сумі 100000,00 грн. кожному, [PERSON] виходила з того, що на день ДТП- 27.08.2023 року вона перебувала на 20-му тижні вагітності. В момент зіткнення транспортних засобів, зі старшим трирічним сином перебували на задньому пасажирському сидінні легкового автомобіля ВАЗ 2101, яким керував її чоловік, з яким вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від удару автомобіль відкинуло на узбіччя, а вона з сином по інерції перемістилися вперед по салону. Вона вдарилася об пасажирське сидіння та вітрове скло, залишившись в салоні автомобіля, на мить втратила свідомість, але швидко прийшла до тями. Побачила свого трирічного сина біля важеля коробки передач, його обличчя було в крові, в області його правої щоки, чола та вуха- рвані рани. Дитина була дуже налякана і плакала. Чоловік був затиснутий на передньому ведійському сидінні, скаржився на біль у ногах і кричав, щоби вона з дитиною швидше залишили автомобіль. В той момент вона пережила дуже сильне емоційне потрясіння, відчула біль у спині та правій руці, сильне запаморочення та нудоту, не мала сил самостійно відчинити пасажирські дверцята, які ймовірно заклинило. Надалі, до автомобіля підійшов відповідач, відчинив пасажирські дверцята та відійшов у бік. Вона з дитиною самостійно вилізли з понівеченого автомобіля і вона почала витирати дитині обличчя, зупиняти кровотечу. На місці ДТП почали зупинятися інші автомобілі, а їхні водії та пасажири стали надавати нам допомогу. Чоловіки спільними зусиллями відчинили водійські дверцята та витягли чоловіка, хтось із присутніх викликав швидку медичну допомогу. Каретою швидкої медичної допомоги [PERSON] була транспортована до 1-ї міської клінічної лікарні м. Полтави, де перебувала на стаціонарному лікуванні до 30.08.2023р. [PERSON] був доставлений до Дитячої міської клінічної лікарні м. Полтави, де разом з матір`ю позивачки перебував на стаціонарному лікуванні до 30.08.2023 р. Увесь час лікування вона була змушені відчувати всі ті побутові, фізичні, а також психологічні незручності, які пов`язані з перебуванням в лікарні, оглядами лікарів та прийомом лікуванням. Вона з сином обоє отримали ушкодження здоров`я, які згідно висновкам судово-медичних експертів № № 808, 807 за ступенем тяжкості були віднесені до легких тілесних ушкоджень. Зокрема, їй діагностували і експертним шляхом підтвердили закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, гематоми м`яких тканин верхньої губи справа, забій, часткове пошкодження медіального та латерального доступів правого ліктьового суглобу та гематоми м`яких тканин нижньої третини правого плеча, правого ліктьового суглобу та верхньої третини правого передпліччя і т. ін. Дитина позивачки отримала закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, рвану рану правої щоки (шрами шкіри правої щічної ділянки та гіперпігментації шкіри чола зліва, які є наслідком загоєння ран м`яких тканин і пошкрябин шкіри). З приводу ушкодження щічної ділянки (рваної рани щоки) лікарями під загальним знеболенням дитині було накладено шви. Водночас, в момент ДТП характер та ступень тяжкості завданих тілесних ушкоджень, а також доля ненародженої дитини, адже позивач перебувала у стані вагітності, були для неї абсолютно неочевидні, що викликало у неї додаткове сильне душевне хвилювання. [INFO] позивач народила дитину. Увесь цей час, з моменту ДТП і до моменту народження дитини, вона надмірно хвилювалася як за перебіг вагітності, так і за стан здоров`я дитини, зокрема, переживала, щоб наслідки ДТП не відобразилися на стані внутрішньоутробного розвитку. Обличчя [PERSON] до сьогодні має сліди ушкодження у вигляді шрамів. Через це дитина має проблеми у спілкуванні з однолітками: одні діти просто запитують його про походження шрамів, а інші- кепкують (насміхаються) над ним. Через це і не тільки, син часто згадує про минуле ДТП, з певним острахом сідає в автомобілі. Після ДТП відповідач не надто цікавився станом їх здоров`я, а більше переймався за власну долю і відповідальність, також ніякої допомоги під час досудового розслідування у справі не надавав. Враховуючи вищенаведене, просить стягнути з [PERSON] на свою корить моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн., та 100000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди [PERSON] . Ухвалою судді від 11.11.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08.01.2025 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, на підставі обставин викладених в позовній заяві. Представник позивача- адвокат Остапенко А.І. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги, визнав частково вказавши, що може відшкодувати по 20 тисяч кожному, оскільки скрутне матеріальне становище. Представник відповідача- адвокат Баленко Р.В., підтримав позицію відповідача, вказав ,що не згоден з розміром моральної шкоди, оскільки злочин не умисний. Суд, вислухавши доводи сторін, вивчивши та дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.\~55\~Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 15,\~ч.\~1\~ст.\~16 ЦК\~України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 2,4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено,\~що [PERSON] \~є матір`ю\~малолітнього [PERSON] \~(а.с.\~13). 27.08.2023 року близько 10 год. 10 хв., [PERSON] , керуючи легковим автомобілем Audi А6, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись з с. Заворскло Полтавського району, в напрямку до автодороги «Портнівка-Козельщина», під`їжджаючи до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг з головною дорогою «Портнівка-Козельщина», повністю зупинився, і надалі, перед виїздом на вказане перехрестя, не переконався в безпечності виконуваного ним маневру, відновив рух, виконуючи маневр лівого повороту, не дав дорогу легковому автомобілю ВА3 2101, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що рухався по головній дорозі «Портнівка- Козельщина» в напрямку с. Козельщина, виїхав на його смугу для руху, чим створив небезпеку для руху та допустив зіткнення з його автомобілем. Внаслідок вказаної ДТП тілесні ушкодження отримали водій та пасажири автомобіля ВА 32101 [PERSON] (тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості), [PERSON] (легкі тілесні ушкодження) та трирічна дитина [PERSON] (легкі тілесні ушкодження). У березні 2024 року до Полтавського районного суду Полтавської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12023170420002348 від 27.08.2023 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 24.05.2024 р. у справі № 545/1175/24, яка набрала законної сили, обвинуваченого [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням із потерпілим [PERSON] , а кримінальне провадження закрито (а.с. 17). Завдана потерпілому [PERSON] моральна шкода, яку він оцінив у 100000,00 грн., була відшкодована відповідачем у спосіб передачі майнових прав (передачі оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) на легковий автомобіль марки DAEWOO, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 19). Як зазначає позивач, даним кримінальним правопорушенням моральну та фізичну шкоду було завдано [PERSON] та її сину- [PERSON] , який в момент ДТП перебував поруч з нею на задньому пасажирському сидінні легкового автомобіля ВАЗ 2101, реєстраційний номер [NUMBER] . Будь-якого відшкодування на їх користь відповідач не сплачував. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. [PERSON] у результаті ДТП отримала легкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком експерта № 808 від 04.09.2023 року (а.с. 23-24а), та проходила лікування з діагнозом: ЗЧМТ (27.08.2023р.), струс головного мозку, що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 5823 (а.с. 21). Малолітній [PERSON] проходив лікування з діагнозом ДТП, ЗЧМТ, струс головного мозку (а.с. 25) та йому 27.08.2023р. було проведено операцію- ПХО рани (рваної рани правої щоки (а.с. 26). Згідно висновку експерта № 807 від 04.09.2023р. [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження (а.с. 28-29). Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного суду України від 19.12.2019 року у справі № 520/11429/17 зазначено, що преюдиційні факти- це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19.12.2019 по справі №916/1041/17). Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Відповідно до вимог частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, судом встановлені протиправні дії відповідача [PERSON] , які містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Як зазначає сторона позивача, [PERSON] та її малолітньому сину- [PERSON] внаслідок протиправних дій відповідача була завдана моральна шкода, яку оцінюють по 100000,00 грн. кожному. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно ч. 1 ст.\~1167\~ЦК України особа, якій неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдана моральна шкода, має право вимагати відшкодування такої шкоди особою, яка її завдала, за наявності вини останньої. Статтею 23\~ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ч.ч. 3-5 ст.\~23\~ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Визначаючи розмір моральної шкоди, яку зазнала [PERSON] , суд враховує, що внаслідок протиправних дій відповідача позивач зазнала душевних страждань, які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача. Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Відповідно до положення п. 9Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Вирішуючи питання про розмір компенсації моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та об`єм заподіяних позивачу моральних страждань, ступінь їх доведеності і вважає за необхідне стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] - 50000,00 грн., та в інтересах малолітнього [PERSON] - 100000,00 грн.. і такий розмір буде відповідати вимогам розумності та справедливості та є адекватним нанесеній моральній шкоді. На підставі викладеного,

Outcome: partial