Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якій просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 992400 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 09.07.2017 о 01.00 годині біля залізничної станції «Зелений гай» в с. Південне Харківського району Харківської області стався наїзд невстановленим поїздом на пішохода [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці. Електропоїзд, який належить АТ «Українська залізниця», є джерелом підвищеної небезпеки. Позивач є рідним батьком загиблого. Відповідно до Положення про класифікацію транспортних подій на залізничному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України від 03.07.2017 № 235 загибель сторонніх осіб на залізничних переїздах, завдане рухомим складом залізничного транспорту, що переміщався віднесено до транспортних подій - аварій. Таким чином, відповідачем не було забезпечено всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, зокрема встановлення огорож, парканів тощо, та недопущення тяжких наслідків у вигляді загибелі родича позивача на залізничному перегоні внаслідок збиття рухомим складом залізничного транспорту, що рухався. У зв`язку зі смертю свого сина внаслідок наїзду на нього рухомого складу, позивач зазнав сильних душевних та моральних страждань. Страждання полягали у порушені його нормальної життєдіяльності, оскільки він перебував у близьких стосунках із сином, дуже його любив, а тому відчував та відчуває сильний душевний біль від втрати близької йому людини. У зв`язку з цим, у позивача було порушено нормальний сон, йому часто сняться жахи. Позивач перебуває у стані постійного стресу. Загиблий [PERSON] був єдиним сином позивача, більше дітей у нього не було, і через його вік навряд чи буде. І цей факт ще більше поглибив душевні страждання позивача. Враховуючи той факт, що втрата близької людини є для позивача незворотною втратою, що спричиняла, спричиняє і буде спричиняти йому довготривалі сильні душевні страждання, тому йому спричинена суттєва моральна шкода, яка потребує відшкодуванню у грошовій формі. Згідно з проміжною скороченою консолідованою фінансовою звітністю, аудит якої не проводився, станом на 30 червня 2021 року, завдяки стабілізації курсу української гривні протягом першого півріччя 2021 року Група отримала чистий дохід від курсових різниць у розмірі 1 369 340 тис. грн. Баланс АТ «Укрзалізниця на кінець звітного періоду становить 253 762 552 тис. грн. На думку позивача, неприпустимою є ситуація, за якої моральна шкода, завдана смертю близької людини, буде значно меншою, ніж місячна оплата праці посадової особи відповідача, або мізерною по відношенню до мільярдів прибутків відповідача. Вважає, що при такій суттєвій спричиненій моральній шкоді позивачу, мільярдних прибутках відповідача та при фактично свавільному ставленні зі сторони відповідача до вжиття заходів безпеки на залізничному транспорті, щоб призвело б до зменшення кількості нещасних випадків, заявлений позивачем розмір моральної шкоди є якраз належним розміром для відшкодування. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18.08.2023 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23.10.2023 витребувано з Слідчого управління Головного управління національної поліції в Харківській області матеріали кримінального провадження № 120172200000000899 від 09.07.2017 за ч.3 ст. 276 КК України (адреса: м.Харків, вул.Весніна, 14) - для огляду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25.12.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні із заявленими позивними вимогами не погодилася, вважала їх незаконними та необґрунтованими та заперечувала проти їх задоволення у повному обсязі. Надала відзив, в якому вказала, що володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з пунктом 3 «Правил поведінки громадян на залізничному транспорті», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 1995 року № 903 особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях, знаходитися у службових приміщеннях залізниці, крім приміщень, де здійснюється прийом громадян, у вагонах під час їх відстою. Відповідно до пунктів 2.2 та 2.3 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року № 54, перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо), при наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Згідно з пунктами 2.5, 2.6, 2.7 Правил пішоходам забороняється: ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м; переходити колію зразу після проходу поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо), не впевнившись, що по сусідніх коліях не пересувається рухомий склад. Відповідно до постанови по закриття кримінального провадження № 120172200000000899 вказано, що в момент первинного контакту з рейковим транспортом, [PERSON] знаходився у вертикальному положенні та був обернутий до нього задньою правою поверхньою тіла, до поверхні транспорту. Таким чином, потерпілий порушив пункти 2.2; 2.3; 2.5; 2.6 "Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України". Ці правила передбачають заборону пішоходам ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом, що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. При наближенні поїзда треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Отже, [PERSON] свідомо, нехтуючи правилами безпеки громадян на залізничному транспорті, знаходився на залізничній колії, що призвело до його загибелі. Позивачем, до матеріалів справи не надано жодних письмових доказів, які б підтверджували його моральні страждання щодо смерті близької йому людини. В позовній заяві позивач зазначає, що він відчував та відчуває сильний душевний біль, порушено сон, сняться постійно жахи, він постійно перебуває у стані стресу. Проте, в матеріалах справи не міститься жодних медичних висновків, рецептів чи довідок про призначення йому лікування, медичних препаратів, тощо. Позивачем не доведено чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, не зазначено, якими доказами це підтверджується. В матеріалах справи не міститься жодних доказів моральних страждань Позивача у зв`язку зі смертю сина, доказів підтверджуючих втрату фізичної, моральної підтримки. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якому вона вказала, що з правовою позицією відповідача, викладеною у відзиві на позовну заяву, про те, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, так як у діях загиблого були ознаки суїциду, не доведений розмір моральної шкоди, не згодна у повному обсязі, вважає дану правову позицію надуманою, побудованою виключно не необґрунтованих і не доведених припущеннях, які спростовуються матеріалами справи і звичайною логікою, та такою, що протирічить нормам чинного законодавства та практиці Верховного Суду при розгляді аналогічних справ. Зазначила, що даний відзив на позовну поданий відповідачем подано виключно з метою ухилитись від відповідальності за відшкодування шкоди позивачу, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки смертю йому близької людини - сина. Твердження відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні письмові докази, які б підтверджували моральні страждання позивача щодо смерті близької людини, є безпідставними і суперечать правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Верховного Суду від 16.12.2020р. по справі № 161/3557/19, провадження № 61-18595св19, про те, що є доказами моральних страждань у справах щодо смерті родича і що сама по собі смерть вже є беззаперечним доказом наявності цих моральних страждань. Як на основну підставу для відмови у задоволенні позовних вимог позивача відповідач посилається на свої припущення про те, що смерть загиблому родичу позивача була спричинена не внаслідок наїзду на нього електропоїзду (джерела підвищеної небезпеки), а внаслідок умислу загиблого на скоєння суїциду. Однак всі твердження відповідача про наявність у загиблого умислу щодо суїциду побудовані виключно на припущеннях, не підтверджені жодними доказами, жодними постановами у рамках кримінального провадження чи рішеннями суду про встановлення даних фактів. Відповідач як на підставу умислу загиблого щодо скоєння суїциду посилається на те, що він переходив залізничну колію у не встановленому місці і не чув сигнали локомотивної бригади, не реагував на них. При цьому щодня, і на залізниці, і просто на дорогах, безліч людей потрапляють у ДТП через те, що переходять дорогу у не дозволених для цього місцях, у навушниках чи у своїх думках, нічого не чують, при цьому, не дивляться по сторонам і ні на що не реагують. Виходячи з логіки відповідача, кожна така особа, яка через свою необережність потрапила у ДТП, мала умисел скоїти суїцид. Але таке припущення є досить надуманим і нелогічним. Загиблий син позивача міг бути не досить уважним і не одразу відреагувати на електропотяг, що рухався у його напрямку. Так, це порушення правил дорожнього руху і груба необережність, але аж ніяк не суїцид, і це також могло вплинути на швидкість його реакції. Загиблий вів нормальний спосіб життя. Вів домашнє господарство, навчався. Відповідно, не існує жодних підстав стверджувати про його намір здійснити суїцид. Більш того, у матеріалах справи не міститься жодного доказу того, що загиблий був у якихось скрутних життєвих обставинах, що у нього щось погане трапилось у житті і що були якісь підстави думати про суїцид. Всього цього не було, він був у дуже гарних стосунках з позивачем й іншими оточуючими, у нього був син, була дружина. Все у його житті було нормально і не було причин думати про самогубство. У даній справі кримінальне провадження було закрите через відсутність ознак кримінального правопорушення, а не за фактом скоєння самогубства, тому посилатись на суїцид у відповідача немає підстав. У матеріалах кримінального провадження немає жодних передсмертних записок чи послань, які б могли свідчити про намір суїциду. Жодних фото чи відеодоказів того, що сам загиблий вчинив суїцид, з яких можна було б поза розумним сумнівом про це стверджувати, відповідачем не надано. Відповідно, факт здійснення суїциду загиблим є необґрунтованим припущенням Відповідача, не доведеним жодними доказами, хоча обов`язок доведення факту суїциду належними і об`єктивними доказами у справах даної категорії покладений саме на відповідача. Представником відповідача надані додаткові пояснення, в яких вона вказала, що відповідно до рапорту старшого слідчого ВР злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Харківській області К.О. Корсуна «…біля залізничної станції «Зелений гай» в селище Південне Харківського району Харківської області стався наїзд невстановленим поїздом на пішохода [PERSON] …» В протоколі огляду місця події складеного старшим слідчим Корсуном К.О. зазначено, що «..на рельсі та біля неї знаходяться п`ятна бурого кольору, схожі на кров. На момент огляду тіло ізвлечено із болота, в котром находилось на момент обнаружения…З місця пригоди нічого не вилучалось..» (мова оригіналу). Відповідно до висновку експерта №1870-ДМ/17 при проведенні судово-медичної експертизи трупа громадянина [PERSON] експерт дійшов висновків: «…причиною смерті гр-на [PERSON] стала тупа сукупна травма тіла у вигляді вказаних у експертизі ушкоджень, яка ускладнилась розвитком травматичного шоку, який став безпосередньою причиною смерті. Тупа сукупна травма тіла утворилась незадовго до настання смерті від дії тупих предметів за механізмом удару-струсу, тертя та здавлення, вірогідно у строк та при обставинах зазначених у наданій постанові…встановити конкретний час настання смерті не можливо в зв`язку з відсутністю протоколу огляду місця події…в крові та сечі трупа гр-на [PERSON] виявлений етиловий спирт в кількості: в крові - 2.92%, в сечі 3.78%, що відповідає сильному алкогольному сп`янінню.» Відповідно до висновку експерта №371-КЕ/2017 на підставі даних комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 12017220000000899 експертна комісія прийшла до висновку, що мав місце наїзд рейкового транспорту. Достовірно встановити час настання смерті [PERSON] не видається можливим. Судово-медична експертиза передбачає зовнішнє і внутрішнє дослідження трупа, а також проведення додаткових лабораторних досліджень - гістологічних, токсикологічних, імунологічних, медико-криміналістичних тощо. Порядок її проведення повинен відповідати Правилам проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів у бюро судово-медичної експертизи, затвердженим наказом МОЗ від 17 січня 1995 р. № 6. Основними об`єктами експертизи є трупи (частини трупів) осіб, які вмерли насильницькою смертю, раптово, або за нез`ясованих обставин, або при невстановленому діагнозі, а також трупи невстановлених осіб. Додатковими об`єктами судово-медичного дослідження трупа можуть виступати крім історії хвороби й інших медичних документів одяг померлого, знаряддя травми, зброя, транспортні засоби, різноманітні речові докази й сліди, вилучені з місця події (кров, виділення з людського організму, волосся тощо), матеріали кримінального провадження, наприклад протокол огляду й додатки до нього. В той же час при проведенні судово-медичної експертизи трупу експерту окрім трупу [PERSON]. не надавались на дослідження ані копія протоколу огляду місця події, з даними трупних явищ та їх динаміки при огляді трупа на місці виявлення, ані данні температури довкілля. З урахуванням відсутності повних даних, необхідних для повноцінного проведення експертизи трупу, експертизою та наявними в кримінальному провадженні іншими доказами достеменно не встановлено час та обставини смерті. Згідно протоколу допиту потерпілого, яким є позивач у справі, його син, [PERSON] 08.07.2017 «…пошел в лес на шашлыки, из Германии приехал его знакомый…» (мова оригіналу). Також, в протоколі зазначено, що потерпілий 10.07.2017 увечорі ходив у лісі і приблизно в 100 метрах від місця події знайшов рюкзак сина, зонт і ключі, які були долучені до речей загиблого. Із протоколу допиту свідка, [PERSON] , який є помічником машиніста вбачається, що після того, як він пішов огляду состава, ним не було нічого знайдено, і тільки в 500 метрах від поїзда, він побачив силует людини, який сидів спиною до залізничної колії (десь в 20 метрах від нього), а потім почув, як в лісосмузі ламаються вітки і цей шум видаляється у напрямку до будинків, що знаходились приблизно в метрах 150 від лісосмуги. Слідів травмування чи крові він не знайшов. Матеріалами кримінального провадження не встановлено ані машиніста, ані поїзда, яким було здійснений наїзд на [PERSON] . Кримінальне провадження № 12017220000000899 порушено за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Склад злочину, визначений даною нормою КК України, полягає у порушенні працівником залізничного, водного або повітряного транспорту правил безпеки руху або експлуатації транспорту, а також недоброякісний ремонт транспортних засобів, колій, засобів сигналізації та зв`язку, якщо такі діяння спричинили загибель людей. Матеріали кримінального провадження не містять жодних висновків з цього питання. Крім того, в матеріалах кримінального провадження № 12017220000000899 відсутні будь-які докази щодо існування причино-наслідкового зв`язку між подією (наїздом потягом на громадянина [PERSON] ) та заподіянням шкоди (настанням його смерті). Враховуючи вищенаведене, а саме, відсутність доказів, що п`ятна бурого кольору, які були на рельсі та поряд з нею це кров загиблого, неможливість встановити час настання смерті громадянина [PERSON] , стан його алкогольного сп`яніння, та зважаючи на відсутність двох елементів, необхідних для виникнення підстав відповідальності за завдану моральну шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. Суд, вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, матеріали кримінального провадження, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , про що виконавчим комітетом Поколтилівської селищної ради Харківського району Харківської області 13.07.2017 складено відповідний актовий запис № 80. За даним фактом 09.07.2017 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження 12017220000000899 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 267 КК України. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи ХОБСМЕ ім засл. проф. Бокаріуса № 1870-ДМ/17 від 24.07.2017 причиною смерті [PERSON] , 1982 р.н., явилася тупа сукупна травма тіла, яка ускладнилася розвитком травматичного шоку. Крім того, згідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи ХОБСМЕ ім засл. проф. Бокаріуса № 371-КЕ/2017 від 16.07.2017 причиною смерті [PERSON] , 1982 р.н., явилася тупа сукупна травма тулуба та правої нижньої кінцівки, що супроводжувалася розвитком травматичного шоку та крововтратою. В момент первинного контакту з рейковим транспортом, що рухався, [PERSON] знаходився у вертикальному положенні та був обернутий до нього задньою правою поверхнею тіла, до поверхні транспорту. За змістом постанови старшого слідчого ВР злочинів у сфері траснпорту СУ ГУНП в Харківській області Корсун К.О. від 31.05.2019 про закриття кримінального провадження в ході досудового розслідування встановлено, що 09.07.2017 о 01.00 годині біля залізничної станції «Зелений гай» в с. Південне Харківського району Харківської області стався наїзд невстановленим поїздом на пішохода [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці. Оглядом місця події встановлено, що дана пригода мала місце в темний час доби, на горизонтальній ділянці, де рух поїздів організовано у двох напрямках. На момент пригоди машиніст знаходився у тверезому стані, а пішохід у сильному алкогольному сп`янінні. Згідно висновків судово-медичних експертиз причиною смерті [PERSON] , 1982 р.н., явилася тупа сукупна травма тулуба та правої нижньої кінцівки, що супроводжувалася розвитком травматичного шоку та крововтратою. Проведеними оперативно-розшуковими заходами та слідчими діями встановити машиніста та поїзд, яким було здійснено наїзд не вдалося можливим. Вказані обставини підтверджуються протоколом огляду місця події від 09.07.2017, схемою доданою до протоколу та фототаблицями під час якого було зафіксовано місце знаходження трупу, поїзд з місця пригоди уїхав. Копією свідоцтва про народження підтверджується родинний зв`язок позивача із померлим [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] є батьком померлого. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків). Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 336/3665/16-ц (провадження № 61-44173св18), від 26 жовтня 2022 року у справі № 243/6516/21 (провадження № 61-4095св22), від 29 травня 2023 року у справі № 283/2536/21 (провадження № 61-2396св23), на які у своїй касаційній скарзі посилається відповідач. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого. За таких обставин суд дійшов висновку, що АТ «Українська залізниця» має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок смерті його сина, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивача його душевні страждання; зазначені обставини істотно змінюють життя позивача, тягнуть за собою зараз, та будуть тягнути в подальшому додаткові зусилля з його боку на організацію його життя; відновити становище, яке існувало до смерті сина у житті позивача неможливо, на думку суду є доведеним. Разом із тим, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Згідно із частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Така правова позиція викладена, зокрема у постанові Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 177/759/23. Зібраними у справі доказами доведено, що причиною загибелі [PERSON] від нещасного випадку стала особиста необережність постраждалого. Ця обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування. На думку суду, обставини щодо спричинення шкоди виникли не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, проте це не є підставою для відмови у захисті порушеного права позивача, оскільки за змістом вищезазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. Оскільки умисел в діях потерпілого [PERSON] або наявність непереборної сили відповідачем не доведена, то суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що факт грубої особистої необережності постраждалого, що призвів до нещасного випадку, є підставою для відмови у відшкодуванні шкоди позивачу. Тому, визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує факт наявності грубої необережності потерпілого від нещасного випадку. З огляду на викладене, враховуючи фактичні обставини справи, суд враховуючи поведінку потерпілого, а саме факт наявності грубої необережності потерпілого від нещасного випадку, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивача та виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості, вважає, що з відповідача на користь позивача, який втратив сина, в рахунок відшкодування моральної шкоди, слід стягнути 90 000,00 грн. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19). Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог в розмірі 90000,00 грн., враховуючи що позивач на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, тому з АТ "Українська залізниця" слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог на користь держави в розмірі 900,00 грн.

Outcome: partial