Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 10925 грн та моральну шкоду в розмірі 50000 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 09.06.2023 о 11 год 00 хв в смт. Хорошів по вул. Древлянській водій [PERSON] керуючи т.з. марки ВАЗ-2108, реєстраційний номер [NUMBER] , під час руху заднім ходом не переконалась, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, допустила наїзд на велосипедиста [PERSON] , який рухався позаду, чим порушила вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху, за що відповідача постановою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 18.07.2023 визнано винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач зазначає, що внаслідок ДТП їй завдано тілесних ушкоджень, внаслідок чого вона придбавала медичні препарати, зверталася до медичних закладів з метою обстеження та лікування, витрачалась на пальне, її велосипед марки «Ardis Lido 26» зазнав значних пошкоджень, внаслідок чого їй завдано матеріальної шкоди у розмірі 10925 грн. Також внаслідок вчинення ДТП позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, які позивач оцінює у розмірі 50000 грн. Ухвалою Володарсько Волинського районного суду Житомирської області від 28.11.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Відповідачем 28.12.2024 направлено до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обгрунтування своїх доводів відповідач зазначив, що цивільно-правова відповідальність власника т.з. марки ВАЗ-2108, реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована в НАСК «Оранта», а ліміт за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 320 тис. грн., позов подано в межах ліміту відповідальності страховиха, якого до участі у справі як відповідача не залучено, а тому позов подано до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у позові. Позивачем 13.01.2025 до суду подано заяву, в якій зазначено, що визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, тоді як встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову обов`язком суду. Отже позивач переконана, що вона як потерпіла сторона, має право заявити позовні вимоги до того відповідача, якого вважає належним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Під час проведення 28.01.2025 підготовчого засідання судом роз`яснено позивачу його право залучити страхову компанію НАСК «Оранта» як належного відповідача чи співвідповідача у справі, а також наслідки пред`явлення позову до неналажного відповідача, проте позивач відмовилася на заміну відповідача чи залучення співвідповідача та просила проводити розгляд справи до раніше визначеного нею відповідача - [PERSON] . Ухвалою суду від 28.01.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не прибув, у поданій 13.01.2025 до суду заяві позивач просив розглядати цивільну справу №276/2574/24 без її участі, позовні вимоги пітримує у повній мірі та просить їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, з підстав зазначених у відзиві. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Судом встановлено, що постановою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 18.07.2023 року у справі за №276/1167/23 водія автомобіля марки ВАЗ-2108, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу про адміністративне правопорушення, із змісту якої слідує, що 09.06.2023 о 11 год 00 хв в смт. Хорошів по вул. Древлянській водій [PERSON] керуючи т.з. марки ВАЗ-2108, реєстраційний номер [NUMBER] , під час руху заднім ходом не переконалась, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, допустила наїзд на велосипедиста [PERSON] , який рухався позаду, чим порушила вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху. Вказана постанова залишена без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 30.05.2024 (а.сп. 9-13). Позивач [PERSON] 10.06.2023 зверталася до КНП «Хорошівська лікарня», де оглянута лікарем та їй встановлено діагноз: «Забій внутрішньо-підшкірна гематома ділянки тазу. Забій лівої верхньої кінцівки», надано рекомендації щодо лікування, у тому числі медичними препаратами (а.сп. 15). Згідно акту судово-медичного обстеження від 1.06.2023 №944 у [PERSON] виявлено синці на лівій верхній та правій нижній кінцівках, правій сідниці, які утворилися від дії твердих тупих предметів, не виключено в термін та за обставин, вказаних обстежуваною і відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.сп. 32-33). Позивачка протягом серпня 2023 року проходила медичні обстеження, у тому числі ультразвукові дослідження, та отримувала консультації у лікарів з приводу травм, отриманих внаслідок ДТП, здійснювала оплату проведених медичних обстежень, придбавала медичні препарати, пальне, загалом на суму 4094 грн (а.сп. 17-27). Згідно з інформаційним висновком оцінювача від 11.10.2023 загальна вартість велосипеда марки «Ardis Lido 26», який має пошкодження (деформація переднього крила, викривлення рами, викривлення заднього колеса) становить 6831 грн (а.сп. 35-38). Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України). Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст.37), або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Разом з тим, судом встановлено, що станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки ВАЗ-2108, реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №211470032, із визначеною страховою сумою на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320 тис. грн; за шкоду заподіяну майну 160 тис. грн (а.сп. 65-66). При цьому, суд відхиляє доводи позивача про можливість стягнення з відповідача всієї шкоди, завданої внаслідок ДТП з тих підстав, що потерпілий може самостійно визначати відповідача, який є належним та одержати від нього повне відшкодування шкоди в межах деліктного зобов`язання, незалежного від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Так, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц зробила правовий висновок, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Велика Палата Верховного Суду вже виснувала про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах ліміту відповідальності страховика (страхової суми) є страховик завдавача шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (пункт 35), від 3 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (пункт 96)). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (який діяв на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов язана із смертю потерпілого. До шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого відносяться витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів (ст. 24 Закону № 1961-IV). Крім того, ст. 26-1 Закону № 1961-IV визначено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Особа, вважаючи страхове відшкодування моральної шкоди недостатнім для відшкодування моральної шкоди, має право на відшкодування відповідачем різниці між фактичним розміром завданої моральної шкоди і страховою виплатою, належною йому до виплати від страховика. Оскільки пред`явлений [PERSON] позов на відшкодування шкоди, завданої здоров`ю позивача та майну позивача, пред`явлено в межах страхових сум, передбачених полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №211470032, то належним співвідповідачем у вказаній справі є також ПАТ «НАСК «Оранта», до якого вимог позивачем не пред`явлено. Суд на стадії підготовчого провадження звертав увагу позивача щодо пред`явлення позовних вимог до ПАТ «НАСК «Оранта» або залучення останньої до участі у розгляді справи як співвідповідача, однак, зауваження суду було проігноровано, позивач своїми процесуальними правами скористався на власний розсуд та не побажав пред`являти позовні вимоги до ПАТ «НАСК «Оранта» або залучити останню як співвідповідача. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Такий правовий висновок Велика Палата Верховного Суду виклала в постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). Верховний Суд у постанові від 10.12.2019 по справі № 199/6524/18 дійшов висновку, відповідно до якого, якщо позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів, зокрема, до страховика, суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком у межах страхових сум і винуватцем ДТП. Тому відмова у задоволенні позовних вимог з роз`ясненням потерпілому та його представнику права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з відповідними позовними вимогами до засудженого і страховика або лише до засудженого після виплати страховиком страхового відшкодування у межах страхових сум за заявою потерпілого є обґрунтованою. Крім того, у постанові від 04.10.2023 по справі № 755/62/21 Верховний Суд зазначив, що встановлення суми ліміту відповідальності страховика за моральну шкоду залежить від встановлення судом належної до відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної здоров`ю особи. Якщо суд, пославшись на аспекти розподілу відповідальності між страхувальником і страховиком, не визначив належної до відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної здоров`ю особи, то суд не міг належно визначити й суму ліміту відповідальності страховика за моральну шкоду та, відповідно, не міг обґрунтовано визначити належну до відшкодування зі страхувальника суму моральної шкоди в розмірі, що перевищує ліміт відповідальності страховика. Отже у справі в якості співвідповідача не залучено ПАТ НАСК «Оранта», а висновок про доведеність чи недоведеність позову, підставність чи безпідставність позовних вимог має бути зроблений за участі у справі належного відповідача. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 9 вересня 2020 року у справі №466/2931/15-ц. З огляду на викладене, не залучення позивачем до участі у справі як співвідповідача страховика відповідача - ПАТ «НАСК «Оранта» позбавляє суд можливості встановлювати обставини щодо розміру завданої позивачу шкоди, зокрема її здоров`ю та майну, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком у межах страхових сум і винуватцем ДТП. Доказів того, що позивач зверталася до страховика відповідача - ПАТ «НАСК «Оранта» та їй було обгрунтовано відмовлено у виплаті страхового відшкодування або розмір виплачено страховиком відшкодування менше ніж фактичний розмір завданої шкоди - матеріали справи не містять. Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 травня 2024 року у справі № 491/838/21. З огляду на викладене, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди слід відмовити через неналежний суб`єктний склад. Разом з тим, як зазначено у постанові Верховного Суду від 22.01.2025 у справі №760/18179/23 (пункт 82) відмова в задоволенні позову з підстав неналежного суб`єктного складу, не перешкоджає повторному зверненню до суду із позовом до належних відповідачів. Оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, то на підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed