Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, у якому просив визнати неправомірною відмову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова щодо передачі в приватну власність шляхом приватизації квартири [ADDRESS] , та зобов`язати відповідача, як орган приватизації, прийняти вмотивоване рішення щодо приватизації квартири з врахуванням висновків суду і у відповідності до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Мотивував позовні вимоги тим, що в [INFO] помер його батько [PERSON] , який був основним винаймачем квартири [ADDRESS] . Після смерті батька він звернувся до філії № 1 будинкоуправління № 4 Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова із заявою щодо переоформлення на нього особового рахунку та укладення договору найму житла, однак отримав відмову з огляду на те, що вказана квартира облікується як службова і переоформлення особового рахунку в службовому житлі не передбачено законодавством. 13 жовтня 2024 року він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив розглянути питання щодо можливості переоформлення особового рахунку та подальшої приватизації квартири, а також надати копії документів, які б підтверджували перебування квартири [ADDRESS] , у статусі службової. 06 лютого 2024 року відповідачем надано відповідь, якою відмовлено у задоволенні його заяви та зазначено, що вказана квартира надавалась [PERSON] в якості службової, з огляду на що, така не підлягає приватизації, а довгострокове зберігання будь-яких документів, які стосуються статусу квартир, не передбачено. Вказав, що оскільки відсутні будь-які належні і допустимі докази на підтвердження перебування квартири [ADDRESS] , у статусі службової, відповідачем неправомірно відмовлено у задоволенні його заяви. З огляду на вказане, просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 23 травня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою від 11 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 26 лютого 2025 року позивач надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив такі задовольнити. Представник відповідача [PERSON] пояснив, що у договорі найму житлового приміщення в домах Міністерства оборони від 13 листопада 2003 року міститься відмітка про перебування квартири у статусі службової. Водночас, у Квартирно-експлуатаційному відділі м. Львова відсутні будь-які документи на підтвердження віднесення вказаної квартири у встановленому порядку до числа службових. Заперечував щодо задоволення позовних вимог, а при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Зі змісту ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. З довідки № 17, виданої 21 лютого 2024 року Філією № 1 Будинкоуправління № 4 (Липники) Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, встановлено, що за адресою [ADDRESS] , зареєстрований позивач [PERSON] із сім`єю. 13 січня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова із заявою, у якій просив розглянути питання щодо можливості переоформлення особового рахунку та подальшої приватизації квартири [ADDRESS] , в якій проживає його сім`я, а також просив надати копії документів, які б підтверджували перебування вказаної квартири у статусі службової. Відповіддю начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова А. Нанівського № 575/14/628 від 06 лютого 2024 року повідомлено, що квартира [ADDRESS] , облікується як службова та надавалась [PERSON] в якості такої. Зазначено, що довготривале зберігання Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова будь-яких документів, які стосуються статусу квартир, не передбачено. У відповідності до ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових. Таким чином, переоформити особовий рахунок на службову квартиру [ADDRESS] , не вбачається за можливе. Згідно з частиною першою статті 118 ЖК Української РСР (в редакції на момент укладення договору найму житлового приміщення в домах Міністерства оборони від 13 листопада 2003 року) службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. У відповідності до ст. 121 ЖК Української РСР службові приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної і іншої громадської організації. Як вбачається\~з договору\~найму житлового\~приміщення в\~домах Міністерства\~оборони від\~13\~листопада 2003\~року,\~ [PERSON] \~передано у\~користування квартиру\~ [ADDRESS] ,\~однак жодних\~покликань про\~те,\~що вказана\~квартира віднесена у встановленому порядку до числа службових, договір не містить. Зазначення у верхній частині договору найму житлового приміщення в домах Міністерства оборони від 13 листопада 2003 року рукописним текстом, здійсненим невідомою особою, позначки «Службова» не підтверджує вказаного факту, оскільки жодних належних і допустимих документів, необхідних для віднесення такої у встановленому порядку до числа службових, суду не надано. Слід також вказати, що у відповідача відсутні документи на підтвердження віднесення квартири [ADDRESS] , у встановленому порядку до числа службових, що знайшло своє відображення у відповіді начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова А. Нанівського № 575/14/628 від 06 лютого 2024 року та встановлено в судовому засіданні. Таким чином, судом не встановлено правомірності відмови Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова щодо передачі позивачу в приватну власність шляхом приватизації квартири [ADDRESS] , з причин, що така є службовою та не може бути приватизованою. Бездіяльність відповідача має наслідком унеможливлення реалізації прав позивача на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. З урахуванням наведеного, позовна вимога [PERSON] в частині визнання неправомірною відмову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова щодо передачі в приватну власність шляхом приватизації квартири [ADDRESS] , є обґрунтованою і підлягає до задоволення. Що стосується вимоги щодо зобов`язання Квартирно-експлуатаційного відділу, як органу приватизації, прийняти вмотивоване рішення щодо приватизації квартири з врахуванням висновків суду та у відповідності до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», слід відмітити, що суди не вправі втручатись в повноваження та діяльність суб`єктів владних повноважень, або ж підміняти їх. Така позиція суду щодо неможливості підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24 жовтня 2008 року, згідно з якою, суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, так само й з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Отже, суд не має права втручатися в дискреційні повноваження органу виконавчої влади і перебирати на себе її повноваження, а тому позовну вимогу про зобов`язання Квартирно-експлуатаційного відділу, як органу приватизації, прийняти вмотивоване рішення щодо приватизації квартири з врахуванням висновків суду та у відповідності до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», слід задовольнити частково, зобов`язавши відповідача повторно розглянути заяву позивача від 13 жовтня 2024 року із врахуванням висновків, які встановлені судом даним рішенням. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: partial