Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

24 липня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на їхнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., але не менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що з травня 2020 року вона і [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від цих відносин [INFO] у них народився син [PERSON] . Із листопада 2020 року, до народження дитини, сімейні відносини між сторонами були припинені. Їхній син [PERSON] проживає разом із матір`ю та перебуває на повному її утриманні. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового та духовного, морального і соціального розвитку, який у будь-якому разі не повинен бути меншим за визначений законом прожитковий мінімум. Такий рівень дитині, позивач одна забезпечити не зможе, тому батько, який є здоровим та працездатним, проте не має регулярного доходу, повинен та може сплачувати аліменти на свою єдину дитину у заявленому нею (позивачем) розмірі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов повністю. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та будь-яких заперечень проти позову до суду не подавав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від цих відносин [INFO] у сторін народився син [PERSON] , який проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №\~789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У ст. 8 Закону України Про охорону дитинства від 26 квітня 2001 року №\~2402-III встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік від 19 листопада 2024 року №\~4059-IX установлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років 2563 грн. Пленум Верховного Суду України в абз. 3, 4 п. 17 постанови №\~3 від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач у справі [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзив на позов та будь-яких заперечень проти позову [PERSON] про стягнення аліментів на дитину до суду він не подавав. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю, позивачем [PERSON] та перебуває на повному її утриманні, відповідач [PERSON] будь-якої матеріальної допомоги малолітньому синові добровільно не надає, чим ухиляється від виконання належним чином встановлених законом обов`язків щодо утримання своєї дитини, відсутність заперечень проти позову з боку відповідача, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню у межах заявлених вимог та на підставі наданих позивачем доказів. При визначенні розміру аліментів на дитину у твердій грошовій сумі, суд враховує, що встановлений законом мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, згідно із ст. 141 ЦПК України із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved