Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

У червні 2023 року позивач КП «Харківводоканал» в особі свого представника звернулося до суду з позовом, який в подальшому був уточнений, та просили стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 123\~927, 64 грн, з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.03.2016 по 31.01.2022 у розмірі 63\~694,12 грн, за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.03.2016 по 31.01.2022 у розмірі 48\~329,63 грн, інфляційні втрати 8785,07 грн, 3% річних від простроченої суми 3118,19 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення, облік нарахувань та оплат за які здійснюються за абонентським особовим рахунком № [NUMBER] . В порушення обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг з центрального водопостачання та централізованого водовідведення відповідачі неналежним чином виконували зобов`язання з оплати наданих послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 112\~023,75 грн. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачам нараховано 8785,07 грн - інфляційних втрат за час прострочення та 3118,19 грн 3% річних від простроченої суми. Посилаючись на ст. 625 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої воді і водовідведення позивач просив позовні вимоги задовольнити. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.10.2023, ухваленим у цивільній справі №643/5121/23 позовну заяву Комунального підприємства «Харківводоканал» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з центрального водопостачання та централізованого водовідведення задоволено повністю. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість в сумі 123\~927,64 грн, з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.03.2016 по 31.01.2022 у розмірі 63\~694,12 грн, за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.03.2016 по 31.01.2022 у розмірі 48\~329,63 грн, інфляційні втрати 8785,70 грн, 3% річних від простроченої суми 3118,19 грн та витрати по сплаті судового збору 298,22 грн з кожного. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, яка ухвалою суду від 13.12.2024 була задоволена, скасовано заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 24.10.2023 у цивільній справі за позовом КП «Харківводоканал» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального водопостачання та централізованого водовідведення, справу призначено до розгляду. 11.02.2025 від представника позивача надійшла заява, в якій зазначає про те, що з урахуванням заявленого клопотання про застосування строку позовної давності просить стягнути заборгованість з відповідачів за період з 01.04.2017 по 31.01.2022. На підтвердження суми заборгованості надає розрахунок за вказаний період. Крім того, зазначає про те, що звернень з питання непроживання за адресою : [ADDRESS] від жодного з відповідачів до КП «Харківводоканал» не надходило. 19.02.2025 від представника відповідача [PERSON] адвоката Зарудній І. В. надійшли додаткові пояснення, в яких зазначає, що позовні вимоги до відповідача [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки пропущено строк позовної давності для звернення до суду, у період з березня 2016 року по січень 2022 року вона фактично проживала за іншою адресою та не користувалася послугами за зазначеною адресою, позивачем не надано доказів факту проживання та користування послугами за вказаною адресою. В судове засідання представник позивача не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнала позовні вимоги частково в розмірі 1/10 частини від загального розміру заборгованості, зазначила, що вона проживала за іншою адресою, де і користувалася комунальними послугами. На питання суду підтвердила, що в період 01.03.2016 по 31.01.2022 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , заяв до позивача про її непроживання за зазначеною адресою та ненарахування заборгованості за користування послугами з водопостачання та водовідведення не подавала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнала позовні вимоги частково в розмірі 1/10 частини від спільного розміру заборгованості, зазначила, що вона свою частину заборгованості сплачувала, інші особи, зареєстровані в квартирі, не виконували свій обов`язок по сплаті комунальних платежів, тому виникла заборгованість. Представник представника відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначив, що відповідачка [PERSON] не проживала за зазначеною адресою, комунальними послугами не користувалася, а тому не повинна їх сплачувати. На підтвердження того, що [PERSON] не проживала за адресою реєстрації надали акт. Представник відповідача зазначив, що оскільки наймачем квартири є відповідач [PERSON] , то саме вона і повинна нести витрати по сплаті комунальних послуг. Крім того, представник відповідача повідомив, що відповідач [PERSON] не зверталася до Харківводоканал із заявами про проживання за іншою адресою та ненарахування їй заборгованості. Також представник відповідача заявив клопотання про застосування позовної давності до вимог. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов суду не подавали. Суд, вислухавши відповідачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] станом на 16.06.2023, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, є споживачами послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення, облік нарахувань та оплат за які здійснюються за абонентським особовим рахунком № [NUMBER] . Заборгованість відповідачів за вказані вище послуги, згідно наданих позивачем розрахунків, складає 123\~927, 64 грн, з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.03.2016 по 31.01.2022 у розмірі 63\~694,12 грн, за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.03.2016 по 31.01.2022 у розмірі 48\~329,63 грн, інфляційні втрати 8785,70 грн (позивачем в позові зазначено 8785,07 грн), 3% річних від простроченої суми 3118,19 грн. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції до 01.05.2019 року (далі Закон в редакції до 01.05.2019 року), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ст. 13 Закону в редакції до 01.05.2019 року, одним з видів житлово-комунальних послуг є комунальні послуги, до яких відносяться централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. Статтею 20 Закону в редакції до 01.05.2019 року передбачено, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції з 01.05.2019 року (далі Закон в редакції з 01.05.2019 року) передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону в редакції з 01.05.2019 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 9 Закону в редакції з 01.05.2019 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно з п. 12 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання. Згідно п. 17 вказаних вище Правил, послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Пунктом 18 вказаних Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до п. 18 вказаних вище Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно з п. 20 Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Пунктом 21 Правил передбачено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Відповідно до п. 30 вказаних Правил споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. В Постанові Великої Палати Верховного Суду (далі ВП ВС) від 07.07.2020 по справі №712/8916/17 викладено наступні висновки щодо застосування норм права. Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року) (п. 77 Постанови ВП ВС). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина перша статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року) (п. 78 Постанови ВП ВС). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (п. 79 Постанови ВП ВС). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. У відповідності\~до ч.\~1\~ст.\~2\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Також п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Згідно з п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги. Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20 квітня 2016 року. У відповідності до п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. В акті від 11.11.2014 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт непроживання за адресою: [ADDRESS] , 1998 року по теперішній час (т. 1 а.с. 134). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 18.06.2024 [PERSON] уклала шлюб 04.06.2024 з [PERSON] .. Прізвище після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (т. 1 а.с.135). З 17.05.2024 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с.136). Отже, оскільки відповідачі були зареєстровані у квартирі за адресою: [ADDRESS] в період, за який нараховувалася заборгованість, у встановлений законом спосіб не повідомили постачальника комунальних послуг (позивача) про те, що не користуються комунальними послугами, які постачає позивач, документально не підтвердили невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) комунальними послугами, до позивача із заявами про здійснення перерахунку не зверталися, у суду відсутні підстави вважати, що будь-хто з відповідачів не користувався послугами з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Крім того, відповідачами не спростована правильність нарахування заборгованості, не надано контррозрахунку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Отже, твердження представника відповідача [PERSON] про те, що оплату за комунальні послуги повинні здійснюватися самостійно наймачем житла спростовується положеннями вищезазначеної норми закону (ст. 64 ЖК України). Разом з\~тим,\~представник відповідача\~заявив клопотання\~про застосування\~положення ст.\~257\~ЦК України\~до позовних\~вимог (в\~тексті відзиву\~на позов),\~тобто в\~межах останніх\~трьох років. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності. Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України. Як свідчать матеріали справи, датою звернення КП «Харківводоканал»\~ із даною позовною є 15 червня 2023 року, а період нарахування заборгованості становить з 01.03.2016 по 31.01.2022. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.\~\~ Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення КП «Харківводоканал» із даною позовною заявою 24 жовтня 2023 року та період нарахування останнім заборгованості, що становить з 01.03.2016 по 31.01.2022, строк позовної давності щодо платежів за період з 01 березня 2016 року по 31 березня 2017 року включно позивачем пропущено. Враховуючи викладене, стягненню підлягає заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми за період з 01 квітня 2017 року по 31 січня 2022 року у загальній сумі 106\~612,92 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання\~та водовідведення в сумі 94\~709,03 грн, яка утворилася за період з 01 квітня 2017 року по 31 січня 2022 року, інфляційні втрати 8785,70 грн, 3% річних від простроченої суми 3118,19 грн. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та, у зв`язку з відстроченням позивачу сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі, підлягає стягненню в з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь держави по 256,56 грн з кожного (загалом 2309,00 грн).

Outcome: partial