Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Позиція позивачки та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивачка звернулася до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування позову зазначила, що вона [PERSON] ( дошлюбне прізвище « [PERSON] »), народилася [INFO] в селі Вергуни Хорольського (нині Лубенського) району Полтавської області, зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , що доводиться: копією паспорта [NUMBER] , виданого 09 лютого 1996 року Хорольським РВ УМВС України в Полтавській області; копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 27 березня 1957 року Сільбюро ЗАГС Вергунівської сільської ради Хорольського району; копію свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] , виданого 07 вересня 1975 року Сільбюро ЗАГС Вергунівської сільської ради Хорольського району Полтавської області. Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 квітня 1994 року Хорольським механічним заводом, квартира [ADDRESS] , дійсно належить на праві спільної сумісної власності громадянам: [PERSON] , та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до довідки Комунального підприємства « Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 15.01.2025 року №46, станом на 31.12.2012 року квартира за адресою: [ADDRESS] зареєстрована 04.07.1994 р. в КП « Лубенське МБТІ» в книзі №17, реєстровий №3167 за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Чоловік та співвласник вказаної квартири [PERSON] помер [INFO] в м.Хорол Лубенського району Полтавської області, що доводиться копією свідоцтва про його смерть Серія [NUMBER] , виданого 01 жовтня 2022 року Хорольським відділом ДРАЦС у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 21 червня 2023 року приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Береза Д.В., зареєстрованого в реєстрі за №1433, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1952 року народження, який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: частки в праві власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Хорольським механічним заводом 10.04.1994 року згідно з розпорядженням (наказом) від 25.01.1994 року №18. Права власності зареєстровано в КП «« Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» та записано в книгу 17 за номером 3167. Згідно з повідомленням Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області від 10.1.22024 №10-05/42 щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , позивачці, [PERSON] , відмовлено у реєстрації права власності на належну їй частку вказаної квартири у зв`язку з розбіжностями в написанні її імені у правовстановлюючому документі, тобто Свідоцтві про право власності на житло « [PERSON] » та її паспорті « [PERSON] ». 03.02.2025 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивачка не з"явилася, але в позовній заяві прохала суд провести розгляд справи за її відсутності. Відповідачі в судове засідання не з"явилися, але подали заяву в якій просять розглянути справу у їх відсутність та не заперечують проти задовлення позову. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Врахувавши позицію позивачки, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивачка, [PERSON] ( дошлюбне прізвище « [PERSON] »), народилася [INFO] в селі Вергуни Хорольського (нині Лубенського) району Полтавської області, зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , що доводиться: копією паспорта [NUMBER] , виданого 09 лютого 1996 року Хорольським РВ УМВС України в Полтавській області; копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 27 березня 1957 року Сільбюро ЗАГС Вергунівської сільської ради Хорольського району; копію свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] , виданого 07 вересня 1975 року Сільбюро ЗАГС Вергунівської сільської ради Хорольського району Полтавської області. Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 квітня 1994 року Хорольським механічним заводом, квартира [ADDRESS] , дійсно належить на праві спільної сумісної власності громадянам: [PERSON] , та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до довідки Комунального підприємства « Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 15.01.2025 року №46, станом на 31.12.2012 року квартира за адресою: [ADDRESS] зареєстрована 04.07.1994 р. в КП « Лубенське МБТІ» в книзі №17, реєстровий №3167 за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Чоловік та співвласник вказаної квартири [PERSON] помер [INFO] в м.Хорол Лубенського району Полтавської області, що доводиться копією свідоцтва про його смерть Серія [NUMBER] , виданого 01 жовтня 2022 року Хорольським відділом ДРАЦС у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 21 червня 2023 року приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Береза Д.В., зареєстрованого в реєстрі за №1433, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1952 року народження, який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: частки в праві власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Хорольським механічним заводом 10.04.1994 року згідно з розпорядженням (наказом) від 25.01.1994 року №18. Права власності зареєстровано в КП «« Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» та записано в книгу 17 за номером 3167. Згідно з повідомленням Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області від 10.1.22024 №10-05/42 щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , позивачці, [PERSON] , відмовлено у реєстрації права власності на належну їй частку вказаної квартири у зв`язку з розбіжностями в написанні її імені у правовстановлюючому документі, тобто Свідоцтві про право власності на житло « [PERSON] » та її паспорті « [PERSON] ». Таким чином, для реалізації права власності на частку указаної квартири, отриманої позивачкою в порядку приватизації, необхідно встановити факт належності їй, [PERSON] , вказаного правовстановлюючого документа, тобто Свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 квітня 1994 року Хорольським механічним заводом, на квартиру [ADDRESS] , що повністю доводиться: копією паспорта [NUMBER] , виданого 09 лютого 1996 року Хорольським РВ УМВС України в Полтавській області; копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 27 березня 1957 року Сільбюро ЗАГС Вергунівської сільської ради Хорольського району; копію свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] , виданого 07 вересня 1975 року Сільбюро ЗАГС Вергунівської сільської ради Хорольського р-ну Полтавської області; довідкою Приватного акціонерного товариства « Хорольський механічний завод» від 27.06.2023 року №410. Даний факт є юридичним, оскільки його встановлення в судовому порядку надає позивачці можливість реалізувати право власності на частку квартири, загальною площею 56, 0 кв.м., житловою площею 30, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього, між позивачкою та іншими співвласниками указаної квартири: [PERSON] та [PERSON] , виник спір щодо визначення розміру належних співвласникам часток цієї квартири, тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Норми права, застосовані судом. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно з п.6 ч. 1 до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначених у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Таким чином,під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру,за допомогою яких проводиться повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved