Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

16.12.2024 позивач [PERSON] , за допомогою засобів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, через свого представника адвоката Онищенко Лілію Вадимівну, звернувся до Корабельного районного суду міста Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 5000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову і до повноліття дітей. В обґрунтування позову зазначав, що 23.06.2007 між сторонами був зареєстрований шлюб. Під час шлюбу з відповідачкою у них народилося двоє спільних дітей неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , та малолітній син [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.02.2024 у справі № 488/5306/23 шлюб між сторонами був розірваний. Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.10.2024 у справі № 488/208/24 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На момент звернення з цим позовом відповідачка позбавлена батьківських прав, постійного доходу на території України не має, у зв`язку з чим позивач просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі по 5000\~грн. на кожну дитину. Ухвалою судді від 23.12.2024 було відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Відзив на позовну заяву відповідачка не подавала. У судові засідання 22.01.2025 та 24.02.2025 сторони не з`явилися. Представник позивача адвокат Онищенко Л.В. через систему «Електронний суд» подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у за відсутності позивача та його представника. Відповідачка про дату, час та місце розгляду справи був повідомлена своєчасно та належним чином. Так, у поштових повідомленнях, наявних в матеріалах справи, листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до п. 4 ч. 7 ст.\~128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. Відповідно до частин 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін у справі, з урахуванням висновків постанови КЦС ВС від 30.09.2022 за № 761/38266/14, відповідно до якої, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов піддягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.06.2007 між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] зареєстрований шлюб Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, складений актовий запис № 198. Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.02.2024 у справі № 488/5306/23 шлюб між сторонами був розірваний. Сторони мають двох дітей: неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно. Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.10.2024 у справі № 488/208/24 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789-XII (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси. Відповідно до частин 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом ст.. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Позивачем не надано доказів та з матеріалів справи неможливо встановити, що відповідач має стабільний дохід, а відповідачка не надала доказів того, що розмір отримуваного нею доходу не дозволить останній сплачувати аліменти щомісячно на дітей по 5000 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню, суд, зокрема, керується ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік», яким установлено, що у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років складає 3196 грн. Відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 6, 8 ст. 7 СК України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. 3 огляду на викладене, враховуючи вимоги чинного законодавства, принцип рівноцінності обов`язків батьків щодо утримання дітей, суд доходить переконання, що позов підлягає задоволенню та з відповідачки підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання дітей у розмірі по 5000 гривень на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідачки на користь держави суму неоплаченого судового збору у розмірі 1211,20\~грн. Суд вважає за необхідне допустити стягнення аліментів негайно у межах платежу за один місяць. Частиною 2 ст. 184 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме положеннями ст.. 184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved