Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Позивач ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у грудні 2024 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 19 676,50 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 08.07.2024 року між позивачем та відповідачем за допомогою Веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», було укладено договір позики №79155848, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача 24382. Відповідно до умов п.2.1 Договору позики, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало [PERSON] грошові кошти (позику) у сумі 11 500,00 грн., а позичальник зобов`язалася повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити кредитодавцю проценти від суми позики. У п. 2.2 Договору сторони погодили, що строк позики становить 30 календарних днів (з можливістю пролонгації строку кредитування п. 6 Договору), а відповідач зобов`язаний повернути позику та сплатити відсотки у розмірі: 0,75% (в день) знижена процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики (застосовується під час строку позики); 2,70% (в день) процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики (застосовується у разі понадстрокового користування позикою); 1186,17% орієнтовна реальна річна процентна ставка; 14 087,50 грн. загальна вартість кредиту. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного договору. Утім, відповідач всупереч умовам Договору позики, порушила його умови та не виконала належним чином покладені на неї зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 08.07.2024 розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 19 676,50 грн., з яких: 11 500,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 2 587,50 грн. - сума заборгованості за нарахованими та несплаченими базовими процентами; 5 589,00 грн. - сума заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за прострочену позику. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави суду від 31.12.2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 29.01.2025 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, шо наявна в матеріалах справи паперова роздруківка договору створювалася у порядок визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та, що саме такий правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов?язковим реквізитом електронного документа. Наголошує на тому, що вона не підписувала і не укладала договір позики, що долучає представник позивача в якості копії до позови заяви, відповідно не погоджувала зазначені в цій редакції документа процентні ставки, як й інші кабальні умови кредитування. Протилежне матеріалами страви не доведено. Якби вона дійсно укладала такий договір, то в обов?язковому порядку мала б здійснити набір у відповідній електронній формі певної комбінації алфавітно-цифрової послідовності, вказана комбінація мала відобразитись у електронній формі та зберегтись на сервері кредитора для подальшого долучення до кредитних договорів, і позивач міг би надати такі докази. Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачу, підтвердження нею пропозиції щодо укладення договору, зокрема, довідка про ідентифікацію клієнта, хронологія вчинення дій щодо укладення кредитних договорів у формі електронного правочину тощо. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є виключно первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку (фінансової установи) та не містять відомостей, що дозволили перевірити чи видавалися кредитні кошти, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем тощо. Відповідач зазначає, шо невідомо кому належать карткові рахунки, на які переказано дані кошти, оскільки лист не містить ідентифікуючих даних про відповідача (із фрагментів номеру карти, що відображені в повідомленні, неможливо встановити належність карти (рахунку) саме відповідачу). Відтак, інформаційна довідка не є первинним або платіжним документом, що підтверджує переказ коштів, а тому є неналежним та недопустимим доказом. З приводу витрат на правову допомогу, вказує, що з наданих документів (акти, рахунки, договори), не вбачається, що гонорар в сумі 7 100,00 грн. взагалі стосується надання правової допомоги по справі щодо стягнення заборгованості конкретно з відповідача. Вказані документи можуть стосуватися будь-яких інших справ за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» щодо будь-якого із сотен або тисяч інших позичальників, що вказує на відсутність її обов?язку сплачувати (компенсувати) такі витрати позивача, навіть якщо такі й мали місце (а.с.56-59). 03.02.2025 року від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надійшли пояснення на відзив, в яких зазначає, що разом із позовною заявою ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було надано Довідку про укладення договору (ідентифікацію) та докази підтвердження перерахунку грошових коштів, що зазначаються у додатках до позовної заяви під номерами 5 та 6 відповідно, з чого слідує, що у відповідача була змога дослідити матеріали справи включно із зазначеними доказами. 08.07.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №79155848, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Заявнику надається можливість обрати варіант згоди прийняти пропозицію укласти Договір (Оферту) або відмовитись від цієї Оферти. Для укладення договору підписання електронного повідомлення заявнику надсилається на електронну пошту Одноразовий ідентифікатор. Прийняття заявником Оферти (Акцепт) та підписання ним електронного договору здійснюється шляхом надсилання електронного повідомлення в електронній формі, про прийняття (акцепт) пропозиції, яка розміщена у цьому розділі. Після підписання заявником Електронного договору формується одноразовий ідентифікатор підпису Товариства, який є результатом обробки даних, наданих заявником, та послідовності підтвердження погодження усіх етапів укладення Електронного договору в Інформаційно-телекомунікаційній системі. Сформовані таким чином підписи накладаються на електронний договір. Договір зберігається з електронному вигляді в Особистому кабінеті позичальника. На підтвердження вчинення електронного правочину Товариство направляє позичальнику на електронну пошту електронний договір. Банк Каріні Андріївні на електронну пошту [INFO] надійшов одноразовий ідентифікатор відображений у реквізитах договору: 24382, за допомогою якого відбулось укладення електронного договору. Без отримання листа на адресу електронної пошти, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету Договір позики між Заявником/Кредитором та Боржником/Позичальником не був би укладений. При укладенні Договору позики сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та зарахування кошів у сумі 11 500,00 грн. відбулось на рахунок відповідача № [NUMBER] . Підтвердженням переказу коштів є копія договору та інформація про переказ коштів, яку надало Акціонерне товариство «Таскомбанк», яке надає послуги відповідно до чинного законодавства та ліцензії НБУ №84 від 25 жовтня 2011 року на проведення банківських операцій (а.с.69-74). Представник позивача до суду не з`явився, згідно позовної заяви просить справу розглянути у відсутність свого представника, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, про місце та час слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.07.2024 року між позивачем та відповідачем за допомогою Веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», було укладено договір позики №79155848, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача 24382 (а.с.6-8). Відповідно до умов п.2.1 Договору позики ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало [PERSON] грошові кошти (позику) у сумі 11 500,00 грн., а позичальник зобов`язалася повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити кредитодавцю проценти від суми позики. У п. 2.2 Договору сторони погодили, що строк позики становить 30 календарних днів (з можливістю пролонгації строку кредитування п. 6 Договору), відповідач зобов`язаний повернути позику та сплатити відсотки у розмірі: 0,75% (в день) знижена процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики (застосовується під час строку позики); 2,70% (в день) процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики (застосовується у разі понадстрокового користування позикою); 1186,17% орієнтовна реальна річна процентна ставка; 14087,50 грн. загальна вартість кредиту. Станом на 08.07.2024 року розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 19676,50 грн., з яких: 11 500,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 2 587,50 грн. - сума заборгованості за нарахованими та несплаченими базовими процентами; 5 589,00 грн. - сума заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за прострочену позику. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Судом встановлено, що Договір позики №79155848 від 08.07.2024 року був укладений шляхом його безпосереднього підписання позичальником електронним цифровим підписом. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вищевказаний Договір позики №79155848 від 08.07.2024 року підписаний відповідачем електронним підписом, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тому суд відхиляє доводи відповідача про те, що договір позики не містять її підпису, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом відповідача. Таким чином, суд вважає безпідставними доводи відзиву на позов, в яких відповідачем заперечується факт ознайомлення з умовами кредитування. Отже, факт отримання відповідачем коштів у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» суд вважає доведеним. Крім того, відповідач, маючи доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, мала можливість в якості доказу надати суду довідку з банку про неналежність відповідачу вищезгаданої картки, або виписку зі свого рахунку на підтвердження надходження чи не надходження коштів від кредитора на виконання умов укладеного договору, його розміру, а також на підтвердження виконання своїх зобов`язань за даним договором та внесення коштів на погашення заборгованості. У підписаному відповідачем договорі визначена сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вищевказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована. Доказів того, що відповідач сплатила заборгованість за кредитним договором, а також щодо неправомірності здійснення розрахунку заборгованості за наданим кредитом чи нарахування заборгованості за порушення грошового зобов`язання, суду не надано. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку що, позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за Договором позики № 79155848 у розмірі 19 676,50 грн. Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу судом відзначається таке. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст.59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п.1 ч.3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України. витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Поряд з цим, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до умов ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Із матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» здійснювало Адвокатське об`єднання «Правовий діалог» на підставі договору про надання правничої допомоги №03-08/2023 03.08.2023, укладеного між ними (а.с.32-35). Крім того, до суду надано копію додаткової угоди №2 до договору про надання правничої допомоги від 31.10.2024 року, акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги від 31.10.2024 року, акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 25.11.2024 року за договором про надання правничої допомоги №03-08/2023 від 03.08.2023 року, платіжну інструкцію №9ba76d від 28.11.2024 року. Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» послуг адвоката щодо надання правової допомоги в цій справі. Водночас, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач за розгляд справи у розмірі 7 100,00 грн., є завищеною та не співмірною зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, а тому на думку суду сума у розмірі 4 000,00 грн. буде відповідати складності справи та обсягу виконаних робіт. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з урахуванням результату розгляду справи з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.

Outcome: approved