Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

У вересні 2021 року адвокат Тарасова-Патрай К.А. в інтересах [PERSON] (далі - позивач), звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк», Банк), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Філіон» про стягнення грошових коштів. У обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 06.12.2013 року позивач та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклали договір банківського вкладу «СТАНДАРТ» №SAMNWFD0029492100. 15.05.2014 року Банк виніс рішення про припинення діяльності відокремлених підрозділів Філії «Кримське регіональне управління «ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». 20.05.2014 року начальник департаменту по координації роботи з клієнтами Кримського РУ Чорний А.В. видав позивачу довідку № 3098051 про стан рахунку позивача. Так, станом на 20.05.2014 року на депозитному рахунку позивача було 40 339,72 USD. Гроші не повернуто. 18.08.2021 року позивач звернувся до Банку із заявою про розірвання депозитного договору та проханням підтвердити або спростувати інформацію щодо переведення боргу на користь ТОВ «ФІНІЛОН». Відповіді не було отримано. На підставі викладеного, позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом та просив суд, стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором №SAMNWFD0029492100 від 06.12.2013 року, а саме: 40 339,72 доларів США (вклад), 29 343,00 доларів США (проценти на вклад 10 % річних), 8 202,78 доларів США (компенсація 3 % річних), 17 426,75 доларів США (пеня), а в загальному 95 312,25 доларів США, що при курсі НБУ 26,7 еквівалентно - 2 544 837,07 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.09.2021 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (загального) провадження, та призначено підготовче судове засідання. 14.12.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів. 20.12.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідач посилається на те, що заява про розірвання договору банківського вкладу, повернення вкладу та нарахування процентів від 17.08.2021 року та докази направлення такої заяви відповідачу засобами поштового зв`язку є неналежними доказами, оскільки вказана заява не містить належного підпису позивача та нотаріального посвідчення, а також вимогу було направлено позивачем неналежним чином та у спосіб, який не передбачає здійснення ідентифікації особи. Крім того, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилався на те, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки ТОВ «ФК «Фінілон» на підставі договору про переведення боргу від 17.11.2014 замість АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стало боржником за депозитними договорами, укладеним між позивачем та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які є предметом спору, а відтак саме ТОВ «ФК «Фінілон» несе відповідальність перед позивачем за неповернення вкладу. Позивачем не доведено розміру відсотків, які підлягають стягненню на його користь, тому неправильно здійснено розрахунок суми нарахованих відсотків, а отже вимоги про їх стягнення є безпідставними. 22.12.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, вказала, що договір про переведення боргу від 17.11.2014 року укладений між відповідачем та ТОВ «ФК «Фінілон» є недійсним, оскільки укладено без відома ьа згоди кредитора. Просила відхилити доводи відповідача. 09.02.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. 18.05.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. 04.05.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2023 року занесеною до протоколу судового засідання відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 30.05.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про винесення рішення по справі. У судове засідання представник позивача не з`явилася, про місце день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила, разом з тим, в матеріалах справи міститься заява від представника позивача про розгляд справи без її участі. Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без фіксації судового засідання, відзив банку та додаткові пояснення підтримала, просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином Згідно з ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Матеріалами справи встановлено, що і не заперечувалося сторонами, що 06.12.2013 року між позивачем [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір № SАMDNWFD0070029492100, на наступних умовах: сума 40 000,00 доларів США, відсоткова ставка 10 % річних, строк - 366 днів по 06.12.2014 року, особовий рахунок: [NUMBER] , проценти по вкладу зараховуються на рахунок/карту № [NUMBER] (а.с. 4-5). 15.05.2014 року Банк виніс рішення про припинення діяльності відокремлених підрозділів Філії «Кримське регіональне управління «ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». 20.05.2014 року начальником департаменту по координації роботи з клієнтами Кримського РУ Чорний А.В. було видано позивачу довідку № 3098051 про стан рахунку позивача. Так, станом на 20.05.2014 року на депозитному рахунку позивача було 40 339,72 доларів США. (а.с. 6). 18.08.2021 року позивач звернувся до Банку із заявою від 17.08.2021 року про розірвання депозитного договору та проханням підтвердити або спростувати інформацію щодо переведення боргу на користь ТОВ «ФІНІЛОН» (а.с. 8). У відповідь на заяву позивача, Банком було надано відповідь від 31.08.2021 року, № 20.1.0.0.0/7-210827/6221 про неможливість прийняття його заяви, оскільки останній порушив порядок звернення до банку із такою заявою (а.с. 45-46). Сукупний аналіз наведених обставин та положень закону вказує на те, що Банк відмовив позивачу у поверненні грошових коштів за вкладами та відсотків. Згідно правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі №914/2649/17, якщо сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, це не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на зміну чи припинення договору та вирішити існуючий конфлікт в силу прямої вказівки, що міститься в частині другій статті 651 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції). Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Згідно з пунктом 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Таким чином, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються ним у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а у банку - відповідний обов`язок. Із договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 у справі № 6-352цс16. Тобто, вирішуючи питання щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, судам необхідно встановити факт укладення відповідного договору, з`ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів. Відповідно до статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Водночас, аргументи відповідача про те, що укладення між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ "ФК "Фінілон" Договору переведення боргу від 17.11.2014 свідчить, що даний позов пред`явлено до неналежного відповідача суд вважає безпідставним та необґрунтованими, оскільки відповідно в статті 520 ЦК України визначено, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 (провадження №14-224цс21) зазначено, що договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між Банком та ТОВ "ФК "Фінілон" шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивачів. Саме АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а не ТОВ "ФК "Фінілон" є належним відповідачем у справі. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму банківського вкладу за договором №SAMNWFD0029492100 від 06.12.2013 в розмірі 40 339,72 доларів США. Щодо позовних вимог в частині стягнення процентів на банківський вклад, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч. 5, 6 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Так, відповідно до розрахунку наданого представником позивача розрахунок процентів за період з 20.05.2014 року по 27.08.2021 року становить 29 343,00 доларів США. Разом з тим, суд не погоджується з періодом нарахування процентів. Суд вважає, що ненараховані відсотки щодо банківського вкладу у розмірі 10% за умовами договору банківського вкладу від 06.12.2013 року № SAMNWFD0029492100 за період з 20.05.2014 по 18.08.2021 (день звернення до Банку з заявою про розірвання договору) складають: 29 243,53 доларів США. (за період з 20.05.2014 до 31.12.2015 із розрахунку 40339,72 доларів США* 10%*591 (кількість днів у періоді) :365 :100 = 6 531,72 доларів США); (за період з 01.01.2016 до 31.12.2016 із розрахунку 40339,72 доларів США* 10%*366 (кількість днів у періоді) :365 :100 = 4 033,97 доларів США); (за період з 01.01.2017 до 31.12.2019 із розрахунку 40339,72 доларів США* 10%*1095 (кількість днів у періоді) :365 :100 = 12 101,92 доларів США); (за період з 01.01.2020 до 31.12.2020 із розрахунку 40339,72 доларів США* 10%*366 (кількість днів у періоді) :365 :100 = 4 033,97 доларів США); (за період з 01.01.2021 до 18.08.2021 із розрахунку 40339,72 доларів США* 10%*230 (кількість днів у періоді) :365 :100 = 2 541,95 доларів США). Що стосується вимог позивача на стягнення 3 % річних в сумі 8 202,78 доларів США, то слід зазначити наступне. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача 8 202,78 доларів США, як 3% річних, позивач зазначав, що сума 3% річних за неналежне виконання зобов`язання складає в період з 17.11.2014 року (день коли банк вклад позивачу не повернув, а без відома та дозволу позивача передав його ТОВ «ФК «Фінілон») до 27.08.2021 року (день який передує зверненню до суду). При цьому, позивач просить стягнути 3 % річних, виходячи із суми вкладу 40 339,72 доларів США за договором банківського вкладу без урахуванням процентів, які на них нараховуються. Нарахування трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1061 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми вкладу відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1061 ЦК України, а за період після такого прострочення підлягають стягненню інфляційні втрати на суму боргу та три процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Ураховуючи те, що договір банківського вкладу вважається розірваними з 27.08.2021 року - день отримання банком заяви позивача про розірвання договору банківського вкладу, плюс 2 банківські дні, то лише з цієї дати у позивача виникає право на отримання 3% річних та інфляційних втрат відповідно до положень ст. 625 ЦК України щодо невиплати основних сум вкладів за договорами, оскільки прострочення виконання зобов`язань за договорами банківського вкладу почалось з дати розірвання договорів. Враховуючи те, що позивач просить стягнути 3% річних та інфляційних втрат, виходячи із суми вкладу 40 339,72 доларів США без урахування процентів, які на них нараховуються, та не у зв`язку із ненарахуванням процентів на вклади, суд відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи в межах заявлених особою вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, дійшов висновку, що позивач не має права на отримання 3% річних до 27.08.2021 року, оскільки до вказаної дати договір банківського вкладу був діючим, позивачем не ставилось питання про його розірвання та повернення суми вкладу. Отже, не відбулось прострочення банком виплати суми вкладу до цієї дати. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних, то відсутні підстави для розгляду клопотання відповідача про застосування строку позовної давності в цій частині позовних вимог. Що стосується вимоги про стягнення пені за незаконне списання коштів, суд вказує наступне. Так, відповідно до п. 32.1 ст. 32 ЗУ «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні» (в редакції, яка була чинна на момент спірних відносин) передбачено, що банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Отже, дана норма матеріального права передбачає відповідальність банків, які обслуговують як платника, так і отримувача коштів, за порушення порядку (процедури) проведення переказу коштів. Пункт 32.3 статті 32 ЗУ «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні» (в редакції, яка була чинна на момент спірних відносин) передбачає, що банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону. Норма абз. 2 пп.32ю3.2 п. 32.3 ст. 32 ЗУ «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні» (в редакції, яка була чинна на момент спірних відносин) на яку посилається позивач, передбачає, що у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Разом з тим, позивачем не додано до матеріалів справи доказів, що останнім до банку були подані платіжні документи, які не були виконанні банком або виконання з помилками. Перерахування Банком грошових коштів позивача, які були розміщені до 17.11.2014 року на депозитному рахунку на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» відбулося на підставі та на виконання умов укладеного між сторонами Договору про переведення боргу. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаної вимоги. Так, у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з пунктом 1 частини другої, шостої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а з врахування того, що в силу частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача підлягає стягненню сума судового збору в дохід держави. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 32 389,33 грн. (40 339,72 дол. США + 29 243,53 дол. США (по курсу НБУ станом на 27.02.2025 року (41.639 грн.) = 69 583,25 дол. США х 41,639 грн. = 2 897 376,95 грн. * 1%: 100= 28 973,77 грн.). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial