Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

І. Описова частина Стислий виклад позиції позивача та відповідача До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 16.12.2024 надійшла позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 34 800,00 грн за кредитним договором № 2029460 від 27.02.2020. ТОВ «ФК «Пінг-Понг» обґрунтовує свій позов тим, що 27.02.2020 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір у електронній формі. За умовами цього договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти у сумі 12 000 грн строком на 30 днів із сплатою комісії та відсотків за користування кредитом. 09.10.2020 між первісним кредитором і ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір факторингу № 03/10, відповідно до умов якого відступлено право вимоги за кредитним договором №2029460 від 27.02.2020 на користь ТОВ «Діджи фінанс», а остання набула відповідних прав вимоги до відповідача. 24.01.2022 між ТОВ «Діджи фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу № 1/15 у відповідності з яким ТОВ «ФК «Пінг-Понг» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2029460 від 27.02.2020. Однак відповідач не виконує свої зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків і комісії, внаслідок чого має заборгованість перед позивачем у сумі 34 800 гривень. Відповідач відмовляється добровільно погасити цю заборгованість, що й спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У пункті 6 позовної заяви просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІ. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.10.2023 ТОВ "Фінансова компанія "Пінг-Понг" зареєстроване як юридична особа 11.06.2020, види економічної діяльності: 64.99 - надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення) (а.с.11). Судом встановлено, що 27.02.2020 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 2029460. Відповідно до пункту 1.1 договору, позикодавець зобов`язується, на умовах, визначених цим договором, у строки, передбачені пунктом 1.3, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, зазначеній у пункті 1.2, а позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит, сплатити комісію за його надання, проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах і в строки, що визначені договором. Пункти 1.21.4 кредитного договору передбачають, що сума кредиту становить 12 000 грн, а кредит надається строком 30 днів, починаючи з 27.02.2020. Згідно з пунктом 1.5.2, проценти за користування кредитом становлять 3600,00 грн, що нараховуються за ставкою 1,00% від фактичного залишку кредиту щоденно. Відповідно до пункту 1.6, стандартна (базова) ставка становить 5,00% від фактичного залишку кредиту щоденно. Згідно з пунктом 2.2.3, пролонгація кредиту за стандартних умов можлива з можливістю збільшення строку користування кредитом на 1 день шляхом продовження використання позикових коштів після закінчення початкового строку. Це продовження може повторюватися, але загалом не може перевищувати 60 днів. Пункт 6.1 договору встановлює, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, створеному в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступному через сайт, мобільний додаток або інші засоби. Згідно з пунктом 4.1 договору, у разі прострочення позичальником виконання зобов`язань зі сплати заборгованості, починаючи з дня, наступного за датою, визначеною в пункті 1.4, ураховуючи угоди щодо продовження строку користування кредитом та оновлені графіки платежів, позичальник зобов`язаний сплатити товариству пеню у розмірі 2,00% від суми невиконаного боргу за кожен день прострочення. Водночас, ці штрафні санкції не можуть перевищувати 50% від загальної суми отриманого позичальником кредиту (а.с. 28-30). У суд подана позивачем анкета-заява на кредит № 2029460 від 23.02.2020, яка містить згоду позичальника, порядок оформлення та розгляду заяви, прийняття рішення щодо неї та погоджені умови кредитування (а.с. 10). Згідно з копією платіжного доручення № 15840730 від 27.02.2020, ТОВ «Мілоан» перерахувало на ім`я отримувача [PERSON] кошти відповідно до умов договору №2029460 у сумі 12 000,00 грн (а.с. 39). Таким чином, ТОВ «Мілоан» виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кредит у погодженому розмірі. Також судом встановлено, що 09.10.2020 між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 03/10, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, укладеними між ТОВ «Мілоан» і боржниками (а.с. 19-22). Згідно з копією витягу з додатка до договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022, ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 2029460 від 27.02.2020. Загальна сума заборгованості становить 34 800,00 грн, у тому числі: залишок по телу кредиту 12 000 грн; залишок по відсотках 12 000 грн; комісія 1 200 грн (а.с. 12). Водночас, 24.01.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» і ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, що зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с. 32-34). Згідно з копією витягу з додатка до договору факторингу № 03/10 від 09.10.2020, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 2029460 від 27.02.2020. Загальна сума заборгованості становить 34 800,00 грн, у тому числі: залишок по телу кредиту 12 000 грн; залишок по відсотках 12 000 грн; комісія 1 200 грн (а.с. 13). Згідно із відомостями про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором 2029460 встановлено,\~що [PERSON] \~має заборгованість\~перед ТОВ\~"Мілоан"\~ у\~розмірі 34\~800\~грн,\~яка складається\~із заборгованості:\~по тілу\~кредиту 12\~000,00\~грн залишок\~по тілу\~кредиту;\~12000,00\~грн \~залишок по\~відсотках;\~1200\~грн за\~комісією (а.с.14). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1-2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.1046 вказаного Кодексу за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1050 цього Кодексу якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. За вимогами ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язуються надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З наведеного можливо дійти висновку, що дійсно 27.02.2020 між відповідачем та ТОВ "Мілоан" в електронній формі на підставі оформлення та подання ТОВ "Мілоан" відповідної анкети-заяви на кредит №2029460 від 27.02.2020 підписаної позичальником одноразовим ідентифікатором та відправлення товариству електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір, було укладено договір про споживчий кредит, та відповідач була ознайомлений з усіма його істотними умовами та прийняв їх. Суд зазначає, що без здійснення вказаних дій позивачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому суд доходить до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, за яким з рахунку ТОВ "Мілоан", перераховано кошти шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки [PERSON] , зареєстрованої останнім у особистому кабінеті на сайті miloan.ua. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Згідно зі ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Що стосується позовної вимоги позивача про стягнення комісійної винагороди 1200 гривень суд дійшов до таких висновків. Відповідно до п.1.5.1 договору про споживчий кредит №2029460 від 27.02.2020, комісія за надання кредиту 1200 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до частини першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». З урахування викладеного, суд дійшов до висновку, оскільки позивачу [PERSON] було встановлено плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а відтак положення пунктів кредитного договору, укладеного 27 лютого 2020 року № 2029460 щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду в розмірі є нікчемними. Суд звертає увагу на те, що комісія за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. У кредитному договорі сторонами погоджено всі його істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, умови кредитування. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови вказаного договору, не повернув отримані в борг грошові кошти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором про споживчий кредит №2029460, підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат між сторонами Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті\~133\~та частин першої - третьої статті\~137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У розумінні\~ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази, а саме: договір №43657029 про надання правової допомоги від 07.08.2024 укладений між ТОВ "Фінансова компанія «Пінг-Понг» та адвокатом Білецьким Б.М.; детальний опис робіт (надання послуг) виконаних адвокатом Білецьким Б.М. від 11.11.2024; додаткова угода №2029460 до Договору №43657029 про надання правової допомоги від 07.08.2024, платіжну інструкцію в національній валюті від 27.11.2024 №2711СЗ-230; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС №5618/10; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 11.11.2024 (а.с.9, 15, 16-18, 37, 40, 50 ). Суд погоджується, що наведені у розрахунку витрати дійсно пов`язані з розглядом справи, але вважає, що їх розмір не є пропорційним до предмета спору з урахуванням значення справи для сторін. Так, з огляду на складність справи, ціну позову та її значення для сторін, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тривалість та порядок судового провадження, суд переконаний, що витрати на правничу допомогу є дещо завищеними. Оскільки рішенням суду позов задоволено повністю, в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами, чим відновлено порушене право позивача, що дає суду зазначити про здійснення адвокатом належного захисту в суді, враховуючи недотримання співмірності витрат на правничу допомогу, суд вважає, що необхідно зменшити розмір стягнень з відповідача на користь позивача понесені на правничу допомогу до суми 5000,00 грн, яка відповідатиме принципу розумності. Отже понесені витрати на правничу допомогу у пропорційному розмірі становлять Відповідно до\~ст.141 ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За наведененого,\~з відповідача\~необхідно стягнути\~на користь\~позивача понесені\~судові витрати\~на сплату\~судового збору\~в сумі 2422,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial