Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

У червні 2024 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Єременко М. Ю., звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укртехфінанс», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванов Андрій Валерійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час оформлення спадщини після смерті її діда, [PERSON] , який помер [INFO] , позивачці стало відомо про наявність виконавчого провадження№ [NUMBER], яке було відкрито 05.10.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим Андрієм Валерійовичем з примусового виконання виконавчого напису № 5751, вчиненого 25.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Укртехфінанс» заборгованості за кредитним договором № 014/6003/73/37182 від 15.06.2006 у розмірі 633248,87 грн. У межах вказаного виконавчого провадження було накладено арешт на усе рухоме та нерухоме майно боржника. На думку позивачки, виконавчий напис вчинено з грубим порушенням вимог чинного законодавства, внаслідок чого є таким, що не підлягає виконанню. Зокрема, кредитний договір, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не посвідчений нотаріально, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, а також заборгованість не є безспірною. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2024 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2024 зупинено стягнення за виконавчим написом № 5751 від 25.08.2021, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, у виконавчому провадженні ВП № [NUMBER], яке відкрите приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим Андрієм Валерійовичем. Як вбачається із матеріалів справи, судові повістки неодноразово направлялись відповідачу в його електронний кабінет, в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. За ч. 6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Таким чином, сторони вважаються належно повідомленими про розгляд даної справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, правом подати відзив на позов не скористався. Третя особа правом подати пояснення на позовну заяву не скористалась. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства та всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 15.06.2006 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «АВАЛЬ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/6003/73/37182 (далі - Кредитний договір), за умовами якого банк надав [PERSON] , позичальнику за вказаним договором, кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті з лімітом 32 555,00 (тридцять дві тисячі п`ятсот п`ятдесят п`ять) доларів США, які останній зобов`язувався повернути до 15.06.2011 та сплатити відсотки за користування ним за процентною ставкою 10 відсотків річних. Кредитні кошти призначались для використання на споживчі цілі. [PERSON] не виконував належним чином взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого банк звернувся до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості за Кредитним договором. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 квітня 2011 у справі №2-5490/11, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступника АППБ «АВАЛЬ» було задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором у сумі 99 157,17 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 991,57 грн. та витрати по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн. Вказане рішення суду не було виконане у встановленому законом порядку. Надалі, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року у справі № 2-5490/11, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року, було відмовлено у задоволенні заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для його пред`явлення до виконання у цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором. 25.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Укртехфінанс» заборгованостіза кредитним договором № 014/6003/73/37182 від 15.06.2006, укладеним з Акціонерним поштово-пенсійним банком «АВАЛЬ», право вимоги за яким перейшло до АТ «Оксі Банк» на підставі договору № 114/2-1 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 16.02.2021, далі відступлено на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Укртехфінанс» на підставі договору № 114/2-42 про відступлення прав вимоги від 16.02.2021.Також зазначено, що строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 23.12.2019 по 13.08.2021. Сума заборгованості складає 633 248,87 грн., в тому числі: 223 153,41 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 245 670,94 грн. - заборгованість по простроченим відсоткам; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 164 424,35 грн. - заборгованість за пенею. 05.10.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим А. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання вказаного виконавчого напису № 5751, виданого 25.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М., у межах якого приватним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника, арешт майна боржника, розшук майна боржника. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17.01.2023 Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). За даними витребуваної судом копії спадкової справи №146/2023 щодо майна померлого [PERSON] позивачка, яка є його онукою, прийняла спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Галущенко Наталії Миколаївні. Спадкову справу заведено 10.04.2023 р., номер у Спадковому реєстрі 70506777. Позивачка зазначає, що під час оформлення спадщини їй стало відомо про наявне виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, що перебуває у провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А. В., у межах якого було накладено арешт на усе рухоме та нерухоме майно спадкодавця позивачки - [PERSON] . У матеріалах справи міститься копія заяви-претензії з вимогами до спадкоємців [PERSON] від 31.07.2023, що була направлена відповідачем приватному нотаріусу Галущенко Н. М. щодо погашення заборгованості за Кредитним договором, та долучена останньою до спадкової справи. 17.07.2024 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим А. В. на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2025 винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису № 5751 від 25.08.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М., у виконавчому провадженні ВП № [NUMBER]. За загальним правилом статей 15,16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок погасити заборгованість спадкодавця, у межах вартості отриманого у спадщину майна. Позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , успадкувавши всі права та обов`язки, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Порушення прав та законних інтересів позивачки полягає у тому, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса, при примусовому виконанні якого вчинено виконавчі дії, зокрема, накладено арешт на усе рухоме та нерухоме майно, яке є предметом спадкування, перешкоджає у реалізації прав позивачки на оформлення її спадкових прав за законом після смерті спадкодавця. Отже, з огляду на наявність порушених прав та законних інтересів позивачки, вона має право на їх судовий захист, зокрема, шляхом обраного нею способу, що відповідає вищевказаним нормам права. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і у порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). У цій постанові Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», було визнано незаконною та нечинною, а відтак, Перелік повернувся до попередньої редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Як вбачається з наданої позивачкою копії кредитного договору №014/6003/73/37182 від 15.06.2006, такий був нотаріально не посвідчений. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 25.08.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, а тому суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, оскільки вчинений на не передбаченому Переліком борговому документі - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, а тому не підлягає виконанню. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих товариством нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а наданий нотаріусу договір позичальника не посвідчений нотаріально, отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Щодо вчинення виконавчого напису поза межами строку позовної давності. Дослідивши умови кредитного договору і зміст оскаржуваного виконавчого напису, судом встановлено, що виконавчий напис вчинено нотаріусом без дослідження та аналізу умов кредитного договору, нотаріусом не встановлено та не перевірено строк кредитування, строк, коли у стягувача виникло право вимоги за договором, строк, з якого почався перебіг строку позовної давності. У виконавчому написі зазначено, що заборгованість стягується за період з 23.12.2019 по 13.08.2021. Проте, відповідно до змісту укладеного між АППБ «АВАЛЬ» та [PERSON] кредитного договору №014/6003/73/37182 від 15.06.2006 р., а саме, п. 1.2 договору, кредит надавався останньому на 60 місяців - з 15.06.2006 по 15.06.2011. При вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було враховано те, що термін дії кредитного договору, за яким вчиняється виконавчий напис, закінчився 15.06.2011, отже з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Крім того, банк скористався правом вимоги дострокового повернення заборгованості за кредитним договором внаслідок прострочення боржника відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України, що підтверджується заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.04.2011 року у справі №2-5490/11 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та йому було відмовлено у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для його пред`явлення до виконання згідно з ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2019 у справі № 2-5490/11, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 19.12.2019 року. Отже, оскаржуваний виконавчий напис був вчинений поза межами трирічного строку давності. Нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку №1172, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Аналогічну позицію викладено в ухвалі колегії суддів судової палати цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01.03.2017 р. № 201/1662/16-ц. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010). Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений на виконання не нотаріально посвідченого кредитного договору, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Тому, зважаючи на висновки суду про задоволення позову, судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved