Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

ТзОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») через свого представника звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.09.2023 року між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики №76228433. Право вимоги за яким перейшло до позивача згідно договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року (сума заборгованості 19780 грн.). 03.10.2023 року між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики №4954183. Право вимоги за яким перейшло до позивача згідно договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року (сума заборгованості 12030 грн.). 08.10.2023 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено кредитний договір №6372306. 27.12.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 26122023, за яким позивач набув права грошової вимоги до відповідача у сумі 3430 грн. 14.10.2023 року між відповідачем та ТОВ «Стар Файненс Груп» було укладено кредитний договір №05608-10/2023. Право вимоги за яким перейшло до позивача згідно договору факторингу № 26022024 від 26.02.2024 року (сума заборгованості 13200 грн.). На підставі наведеного, позивач просить суд, стягнути з відповідача в свою користь заборгованість у розмірі 69408,50 грн., а також суму понесених судових витрат. Ухвалою судді від 27.11.2024 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. 13.02.2025 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому він визнав позов частково (за виключенням нарахованих поза межами строків кредитування процентів). Також, просив здійснити розподіл судових витрат пропорційно сумі задоволених вимог. Представник позивача у відповіді на відзив від 19.02.2025 року вказала, що відповідач погодився з усіма умовами укладених договорів, усі надані докази є належними та допустимими. Підтримала позов у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст.\~526,\~527,\~530, 611,\~651,\~1048,\~1050,\~1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 23.09.2023 року між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики №76228433 на суму 5000 грн. Договір укладено в електронній формі (а.с.10-12). Право вимоги за яким вказаним договором перейшло до позивача згідно договору факторингу між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» № 14/06/21 від 14.06.2021 року (сума заборгованості 19780 грн.) (а.с. 13-19). 03.10.2023 року між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики №4954183 на суму 3000 грн. (а.с.20-22), право вимоги за яким перейшло до позивача згідно вказаного договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року (сума заборгованості 12030 грн. (а.с. 23-25). 08.10.2023 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено кредитний договір №6372306, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 7000 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами (а.с. 31-36). 27.12.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 26122023, за яким позивач набув права грошової вимоги до відповідача у сумі 3430 грн. (а.с.40-44). 14.10.2023 року між відповідачем та ТОВ «Стар Файненс Груп» було укладено кредитний договір №05608-10/2023 (сума кредиту - 3000 грн.) (а.с.51-56), право вимоги за яким перейшло до позивача згідно договору факторингу № 26022024 від 26.02.2024 року (сума заборгованості 13200 грн. (а.с. 57-61). З матеріалів справи вбачається, що в порушення умов договорів відповідач не виконував належним чином взяті на себе боргові зобов`язання, у зв`язку із цим у нього утворилась заборгованість у вказаному розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак, ТОВ «ФК «ЄАПБ»» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнає позов частково: за договором позики № 76228433 в межах 5000 грн. суми заборгованості за основною сумою боргу, за договором позики № 4954183 від 03.10.2023 року - 3000 грн. суми заборгованості за основною сумою боргу, за кредитним договором № 6372306 від 08.10.2023 року - 7000 грн. суми заборгованості за основною сумою боргу та 2000 грн. процентів за користування кредитними коштами, за кредитним договором № 05608-10/2023 від 14.10.2023 року - 3000 грн. суми заборгованості за основною сумою боргу та 1000 грн. процентів за користування кредитними коштами. Щодо відшкодування суми нарахованих процентів, суд зазначає наступне. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Аналіз копій відомостей про нарахування та погашення заборгованості за розглядуваними договорами свідчить про те, що заборгованість за відсотками нараховувалася поза межами строку дії договору. Належних доказів того, що відповідач як позичальник вчинив певні дії, які б об`єктивно свідчили б про його добру волю і бажання здійснити пролонгацію договорів, до матеріалів позову не додано. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Відтак, нарахування процентів починаючи із зазначених в договорах дат (закінчення строку на яких надається позика/кредит), не відповідає вимогам закону. З огляду на наведене, до стягнення з відповідача підлягають наступні суми заборгованості: 1)за договором позики № 76228433 від 23.09.2023 року 5000 грн. основної суми боргу та 3500 грн. відсотків (в межах строку кредитування з 23.09.2023 року по 22.10.2023 року); 2)за договором позики № 4954183 від 03.10.2023 року 3000 грн. основного боргу та 1350 грн. процентів за користування позикою (в межах строку з 03.10.2023 року по 19.10.2023 року); 3)за кредитним договором №6372306 від 08.10.2023 року 7000 грн. основного боргу та 16068,50 грн. процентів за користування кредитними коштами, 1330 грн. заборгованості за комісією (згідно умов договору, в межах строку з 08.10.2023 року по 21.01.2024 року); 4)щодо кредитного договору № 05608-10/2023 від 14.10.2023 року 3000 грн. основного боргу та 10200 грн. процентів за користування кредитом (договір укладено з 14.10.2023 року по 07.10.2024 року, проценти нараховано по 26.02.2024 року). Загальний розмір заборгованості, що підлягає до стягнення з [PERSON] становить 50448,50 грн. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2200,86 грн. (3028 грн. х 50448,50 грн. / 69408,50 грн.).

Outcome: partial