Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.11.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1288718 про надання коштів на умовах фінансового кредиту. Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання на умовах фінансового кредиту, що опублікований в особистому кабінеті відповідача на веб-сайті www.credit7.ua, підписаний електронним підписом та акцептований відповідачем, 13:23:37 27.11.2020 (шляхом одноразового ідентифікатора у вигляді коду) з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. З, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України. Договір вважається укладеним з моменту одержання Товариством електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). Датою укладання договору є дата одержання Товариством електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). Дата та час отримання повідомлення фіксується у договорі позики у розділі (реквізити та підписи сторін). Зважаючи на вищенаведене, відповідач здійснив всі необхідні дії, спрямовані на укладання кредитного договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки (поточний/картковий рахунок [NUMBER] , вказаний відповідачем), на рахунок якого в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 6500,00грн. На умовах кредитного договору (розділу 1) кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 6500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Кредит видавався строком на 15 днів, шляхом перерахування (через послуги переказу) кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний відповідачем, що підтверджується документом отриманим від ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ». 22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено Договір факторингу №015-220221, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №1288718 від 27.11.2020, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Сіроко Фінанс», порядковий номер відповідно до Реєстру прав вимог №3330. 21.08.2024 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено Договір факторингу №20240821/1, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №1288718 від 27.11.2020, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», порядковий номер відповідно до Реєстру прав вимог №172. ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло права грошової вимоги до відповідача станом на 26.03.2024 в сумі 24 474,87 грн., з яких: 7 000 грн сума заборгованості за основним боргом; 13 960 грн залишок заборгованості по процентам за користування; 3 514,87 грн інфляційне збільшення за період з 10.06.2020 по 22.02.2022. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» за кредитним договором №1288718 в розмірі 22241,17 грн., з яких 6500,00 - заборгованість по тілу кредиту, 12967,50 грн - заборгованість по відсотках, інфляційне збільшення - 2773,67 грн, яку позивач просить стягнути із відповідача та стягнути судові витрати. Згідно ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про інше та відповідачем не подано відзиву у встановлений судом строк. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 27.11.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1288718 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, за умовами якого Товариство надає позичальнику [PERSON] кредит на суму 6500,00 грн, строк кредиту 15 днів, із стандартною процентною ставкою, яка становить 1,90% від суми кредиту в день (693,50 % річних) , зниженою процентною ставкою, яка становить 1,90% від суми кредиту в день (693,50 % річних), згідно п.1,4 договору. У Графіку платежів до кредитного договору - Додатку № 2 до договору №1288718 від 27.11.2020, визначено розмір платежу за кредитом та порядок його повернення, згідно якого позичальник зобов`язаний сплатити платіж на погашення тіла кредитув розмірі 6500,00 грн та суми процентів за користування кредитом в розмірі 1852,50 грн, дата повернення позики - 12.12.2020. Згідно з пунктом 2.1. кредитного договору №1288718 від 27.11.2020 Товариство надало позичальнику кредит, шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом, що має реквізити № [NUMBER] . Перерахунок суми позики в розмірі 6500,00 грн на картку [NUMBER] підтверджується довідкою ТОВ "Універсальні платіжні рішення від 09.10.2024, яка знаходиться в матеріалах справи. 22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено Договір факторингу №015-220221, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №1288718 від 27.11.2020, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Сіроко Фінанс», порядковий номер відповідно до Реєстру прав вимог №3330. 21.08.2024 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено Договір факторингу №20240821/1, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №1288718 від 27.11.2020, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», порядковий номер відповідно до Реєстру прав вимог №172. Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується, зокрема, Законом України «Про електронну комерцію». Як вбачається з позову та доданих до нього документів, кредитний договір між кредитором та позичальником було підписано електронним підписом останнього (відповідача), відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, тобто був укладений в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243ск20), від 02 листопада 2021 року у справі №243/6552/20. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст. 3 вищевказаного закону). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений Порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Таким чином, встановлені вище обставини, підтверджують факт укладання між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору,\~шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора,\~умовами якого було визначено суму кредиту, розмір відсотків, порядок повернення грошових коштів, та строк дії кредитного договору, при цьому факт отримання грошових коштів підтверджується відповідною довідкою про переказ грошових коштів на картку позичальника. Судом також встановлено, що ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» має право вимоги до [PERSON] на підставі укладеного договору факторингу №20240821/1 від 21.08.2024. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним (що відповідає належному виконанню відповідно до ст. 516 ЦК України). Суд вважає обґрунтованими доводи позивача про стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу за кредитним договором в розмірі 6500,00грн. Щодо стягнення заборгованості по процентах в розмірі 12967,50 грн, то дані вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 1852,50 грн з таких підстав. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору сторони узгодили, що сума кредиту складає 6500,00 грн., який надається, зокрема, на умовах строковості. Пунктом 1.3 кредитного договору було передбачено, що строк кредиту складає 15 днів. При цьому вказано, що дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору. Пунктом 1.4. договору кредиту передбачено, що стандартна та знижена процентні ставки становлять 1,90 % в день (693,50 % річних). Відтак, судом встановлено, що згідно умов кредитного договору розмір процентів за 15 днів користування кредитом становить 1852,50грн. Саме такий розмір заборгованості за 15 днів користування кредитом відповідає доданому позивачем Додатку № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, а також паспорту споживчого кредиту. При цьому в Додатку №1 також вказано, що загальна вартість кредиту за стандартною ставкою становить 8352,50 грн. Саме ця сума у розмірі 1852,50 грн. заборгованості по процентах за 15 днів користування кредитом підлягає стягненню з відповідача, так як підтверджена наданими позивачем доказами, а саме: копією кредитного договору з Додатком № 1, копією паспорта споживчого кредиту. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Такий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне застосувати вказаний правовий висновок Верховного Суду і до правовідносин, що склались по даній справі. Разом з тим, слід зазначити що на час укладення договору кредиту набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», в якому\~ч. 7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено абзацом другим такого змісту:\~"У договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін. Оскільки в матеріалах справи відсутні будь які додаткові угоди укладені між сторонами щодо можливості продовження кредитування, нарахування відсотків за період з 13.12.2020 року є безпідставним. За таких обставин, враховуючи порушення позичальником умов договору, а також враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку, що цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідача заборгованості, підлягає судовому захисту, тому позов ТОВ «ФК\~«Артеміда-Ф» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню, ухвалюючи рішення, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК\~«Артеміда-Ф» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1288718 від 27.11.2020 року у розмірі 8352,50 грн., яка складається з: 6500,00 грн основного боргу та 1852,50 грн процентів за користування кредитом. Позивачем проведено розрахунок інфляційних втрат, виходячи із суми заборгованості 19467,50 грн. Разом з тим, судом встановлено, що доведеним є борг за тілом кредиту та процентами в сумі 8352,50 (6500,00 + 1852,50). Відтак, інфляційні втрати за період з 13.12.2020 по 23.02.2022 підлягають обрахуванню із суми боргу 8352,50, та становлять 1209,20 грн (8352,50 х 1,14247719 8352,50 = 1209,20 ). Враховуючи викладене з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1288718 від 27.11.2020 року у розмірі 9561,70 грн., яка складається з: 6500,00 грн основного боргу; 1852,50 грн процентів за користування кредитом; 1209,20 грн - інфляційні втрати. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. На підтвердження понесених позивачем витрат за надання правничої допомоги представник позивача надав суду: копію договору про надання правової допомоги №241219-8Ш від 19.12.2024, орієнтовний розрахунок суми судових витрат, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу має бути присуджено позивачеві з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме 1041,63 грн судового збору та 3010,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial