Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЕРСОНАЛ ПРЕМІУМ" звернулося до Святошинського районного суду міста Києва із вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 серпня 2023 року позивач та відповідач уклали між собою договір позики коштів. В той же день відповідач отримав 370\~000 грн., суму обумовлену у договорі позики коштів, яку він згідно укладеного договору зобов`язався повернути до 09 серпня 2024 року або протягом 3 дній з дня його звільнення. На підтвердження отримання коштів у сумі 370\~000 грн., відповідач підписав видатковий касовий ордер від 09 серпня 2023 року. 22 вересня 2023 року відповідача було звільнено за власним бажанням, однак протягом 3 днів від дня звільнення борг не повернув. На підставі викладеного, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЕРСОНАЛ ПРЕМІУМ" просить стягнути з відповідача на користь позивача 370\~000 грн. та судові витрати. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2023 року справу було передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 січня 2024 року прийнято до провадження цивільну справу та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 28 лютого 2024 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якій останній зазначив, що позов не визнає, так як договору позики з ТОВ «ПЕРСОНАЛ ПРЕМІУМ» ніколи не укладав, кошти у сумі 370 000 грн. від ТОВ «ПЕРСОНАЛ ПРЕМІУМ», будь-кого із його представників чи працівників ніколи не отримував, видатковий касовий ордер від 09 серпня 2023 року не підписував. Подані представником позивача від імені позивача ТОВ «ПЕРСОНАЛ ПРЕМІУМ» документи та матеріали вважав підробленими, оскільки підписи ним на цих документах ніколи не проставлялися. Серед пред`явлених Суду документів лише заява на звільнення підписана відповідачем особисто та ним проставлено інші написи вільним почерком. На підставі викладеного, просив суд залишити без задоволення позов ТОВ «ПЕРСОНАЛ ПРЕМІУМ» про стягнення боргу за договором позики. 11 березня 2024 року на адресу суду від представника позивача ТОВ «ПЕРСОНАЛ ПРЕМІУМ» - адвоката Щеглова Дмитра Сергійовича надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження наведених у відзиві фактів. З посиланням на презумпцію правомірності правочину, представник відповідача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 червня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Протокольною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2024 року клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Зайцева Олексія Валерійовича про витребування оригіналів документів було задоволено. Судом було оголошено перерву у судовому засіданні з огляду на необхідність витребування у сторони позивача для огляду у судовому засіданні оригінал договору позики. Протокольною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2024 року клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Зайцева Олексія Валерійовича про призначення експертизи залишено без розгляду. У судовому засіданні 25 лютого 2025 року представник позивача оригінал договору позики для огляду суду не надав, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні 25 лютого 2025 року відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 09 серпня 2023 року [PERSON] звернувся до Директора ТОВ «ПЕРСОНАЛ ПРЕМІУМ» Кучерова Є.О. із заявою про видачу грошових коштів у розмірі 370\~000,00 грн. у позику для особистих потреб. У відповідності до наданої суду копії, 09 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЕРСОНАЛ ПРЕМІУМ» та [PERSON] було укладено Договір позики грошових коштів. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 вказаного Договору, Позикодавець передає у власність Позичальникові грошові кошти у сумі 370\~000 (триста сімдесят тисяч) гривень 00 коп., а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів за користування грошовими коштами на умовах, визначених цим договором. Грошові кошти надаються для власних потреб. Пунктом 4 Договору передбачено, що грошові кошти, які є предметом цього договору, передані Позикодавцем та одержані Позичальником до підписання цього договору. Відповідно до п. 5 Договору, Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому Позикодавцем) у строк до 09 серпня 2024 року. Відповідно до пунктів 6, 7 Договору, Повернення позики здійснюється шляхом внесення коштів в касу підприємства. Позика вважається повернутою в момент отримання Позикодавцем повністю всієї суми грошей від Позичальника. Пунктом 10 Договору передбачено, що у разі звільнення Позичальник зобов`язаний повернути грошові кошти Позикодавцю протягом 3 днів з моменту звільнення. Згідно копії Видаткового касового ордеру від 09 серпня 2023 року [PERSON] видано 370\~000,00 грн. Відповідно до копії Наказу №\~598-ПЗ від 22 вересня 2023 року, складеного директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРСОНАЛ ПРЕМІУМ» Євгеном Кучеровим, [PERSON] на підставі його заяви від 08 вересня 2023 року було звільнено з посади водія автотранспортних засобів транспортного відділу за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ПЕРСОНАЛ ПРЕМІУМ» вказувало на те, що 09 серпня 2023 року позивач та відповідач уклали між собою договір позики коштів. В той же день відповідач отримав 370\~000 грн., суму обумовлену у договорі позики коштів, яку він згідно укладеного договору зобов`язався повернути до 09 серпня 2024 року або протягом 3 днів з дня його звільнення. На підтвердження отримання коштів у сумі 370 000 грн., відповідач підписав видатковий касовий ордер від 09 серпня 2023 року. 22 вересня 2023 року відповідача було звільнено за власним бажанням, однак протягом 3 днів від дня звільнення борг не повернув. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, [PERSON] вказував на те, що оспорюваний договір позики ніколи не укладав, підписи у наданих позивачем документах не його, грошових коштів у позику від ТОВ «ПЕРСОНАЛ ПРЕМІУМ», його представників чи працівників ніколи не отримував. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо подано копію (електрону копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) такий доказ не береться судом до уваги. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Враховуючи категоричне заперечення відповідачем факту укладення договору позики, судом було надано можливість стороні позивача спростувати зазначені заперечення, та згідно з вимогами ч. 4 ст. 81 ЦПК України надати суду оригінал договору позики, для чого була оголошена перерва. Однак, сторона позивача обов`язку визначеного ст. 95, ч. 4 ст. 81 ЦПК України не виконала, оригіналу договору позики для огляду у судовому засіданні 25 лютого 2025 року не надала, у попереднє судове засідання 05 грудня 2024 року не з`явилась. В даному випадку не надання стороною позивача оригіналу договору позики позбавляє сторону відповідача можливості довести обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх заперечень, а саме факт не підписання нею зазначеного договору. Зазначені дії ставлять сторони в нерівні умови та порушують принцип диспозитивності та змагальності сторін. Таким чином, зважаючи на те, що до закінчення розгляду справи по суті, позивач не надав для огляду суду оригінали відповідних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, суд позбавлений можливості перевірити відповідність копій документів їх оригіналам. При цьому, відповідач не визнавав копій документів долучених ТОВ «ПЕРСОНАЛ ПРЕМІУМ» разом з позовною заявою та заперечував сам факт їх укладення. Приписами ч. 2 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Враховуючи зазначене, за відсутності підтвердження факту укладення договору позики відповідачем, відсутні підстави вважати, що останній має будь-які зобов`язання перед позивачем. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed