Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У лютому 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог зазначається, що 05 вересня 2022 року між сторонами за допомогою Веб-сайту (http://creditkasa.com.ua) укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1083-2136. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 7 100 грн., строк кредитування 300 днів, базовий період - 14 днів, знижена процентна ставка 2,50 % в день, стандартна % ставка 3,00 % в день. Позивач зазначає, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачу. Банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти на банківський рахунок клієнта. Однак, відповідач [PERSON] не виконав у повному обсязі договірні зобов`язання, не повернув у повному обсязі отриманий кредит, а також не виконав в повному обсязі всі інші грошові зобов`язання перед кредитодавцем за вказаним вище кредитним договором. У зв`язку з цим, станом на 08.01.2024 у [PERSON] утворилася заборгованість перед позивачем за Договором про відкриття кредитної лінії № 1083-2136 у розмірі 70\~503,00 грн., що складається простроченої заборгованості за кредитом 7 100 грн., простроченої заборгованості за нарахованими процентами 63 403 грн. Кредитодавцем прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами у сумі 35 003 грн. за умови погашення відповідачем заборгованості за даним кредитним договором у розмірі 35 500 грн. З огляду на викладене, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просить стягнути з [PERSON] прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 7 100 грн., прострочену заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 28 400 грн., що разом становить 35 500 грн., а також судові витрати у розмірі 2\~422,40 грн. Заперечення відповідача 26 лютого 2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Полянчука В.Б. надійшов відзив на позовну заяву ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень адвокат посилався на те, що позивач не підтвердив факт укладення вищевказаного кредитного договору в електронному вигляді. Також відповідач заперечує проти стягнення відсотків, оскільки їх розмір вважає кабальним, явно завищеним, таким, що не відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності. Звертав увагу суду на те, що відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 по останній календарний день місяця, в якому завершується дія карантину, тобто по 30.06.2023, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. Також відповідно до п. 61 вищевказаного закону у період дії воєнного стану, у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення; у разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойку (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором. Крім того, представник відповідача аргументує своє заперечення тим, що позивач веде нечесну підприємницьку практику, вводить споживача в оману, тому за приписами ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсним. Відповідач вважає, що надані позивачем докази на підтвердження перерахування суми кредиту на картковий рахунок [PERSON] не є належними та допустимими, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що даний рахунок належить саме відповідачу. З наведених підстав, відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача, а також стягнути з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Сердинського В.С. від 02 лютого 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 11 березня 2024 року справу прийнято до провадження судді та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. \~ \~ \~ \~У судове засідання представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не\~з`явився.\~До позовної\~заяви додане\~клопотання про\~розгляд справи\~без участі\~представника позивача, позовні вимоги представник підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Обставини справи, що встановлені судом. 05 вересня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1083-2136 за допомогою веб-сайту шляхом ідентифікації із використанням ним електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За змістом п. 2.2 договору, кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом. Згідно з пунктом 2.3 Договору, розмір кредитного ліміту складає 7 100 грн. 00 коп., дата видачі кредиту 05.09.2022, останній календарний день першого базового періоду 18.09.2022, нараховані проценти за користування кредитом 2\~485 грн., разом до сплати 9\~585 грн. Відповідно до п. 4.4 договору, базовий період складає 14 календарних днів. Строк кредитування, тобто, строк на який надається кредиту позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, дата повернення кредиту 02.07.2023 (п. 4.8 договору). У п. 4.6 договору сторони погодили, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступними ставками: -стандартною процентною ставкою у розмірі 3,00% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку кредитування, за виключенням строку користування кредитом за зниженою/пільговою ставкою; -пільговою процентною ставкою у розмірі 2,50 % за кожен день користування кредитом протягом першого базового періоду; -зниженою процентною ставкою у розмірі 2,50 % за кожен день користування кредитом, яка надається виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору. Згідно з пунктом 4.10 договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає: 71\~000, 00 грн. та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом 63 900 грн. Факт належного виконання позивачем умов договору щодо перерахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , яка зазначена у договорі, підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою ТОВ «Укр кредит фінанс» про перерахування суми кредиту № 1083-2136 від 05.09.2022, а також листом АТ «КБ «ПриватБанк» від 10.01.2024 (а.с. 46, 52-62). Відповідно до пункту 8.3 Договору, у разі не здійснення сплати процентів за користування кредитом у визначені цим договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 10 % від суми кредиту. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань позичальником на підставі цього договору, не може перевищувати половини кредиту, одержаного позичальником за цим договором. З копії довідки про укладений договір, відповідно до якого надана послуга, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 08.01.2024, вбачається, що заборгованість [PERSON] за вищевказаним договором загалом становить 70 503 грн., що складається простроченої заборгованості за тілом кредиту 7\~100 грн., простроченої заборгованості за нарахованими процентами 63 403 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частинами першою і другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046-1053 Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 Глави 71 і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів справи видно, що відповідач [PERSON] уклав Договір про відкриття кредитної лінії № 1083-2136 від 05.09.2022 шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) «А065». Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] уклав вищезазначений договір, за умовами яких останній отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок № [NUMBER] , зазначений у договорі. Вказаний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільний телефону відповідача. Таким чином, вищевказаний Договір про відкриття кредитної лінії № 1083-2136 від 05.09.2022 відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до укладеного у письмовій формі. Щодо аргументів відповідача стосовно недоведеності факту укладення кредитного договору, то суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне. Зазначений вище кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено факт укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредитодавця за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Таким чином, наявні усі підстави вважати, що при укладенні цього договору з [PERSON] кредитодавець дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону «Про споживче кредитування» про повідомлення споживача щодо умов кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, на яких договір був укладений. Доказів протилежного матеріали справи не містять, й відповідачем таких не надано. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19. Крім того, Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», відповідно до якого вимоги позову щодо розміру заборгованості є доведеними у разі, коли стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача. Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт отримання кредитних коштів у розмірі 7 100 грн. саме [PERSON] , оскільки факт отримання ним кредитних коштів підтверджується як довідкою ТОВ «Укр кредит фінанс» про перерахування суми кредиту за договором № 1083-2136 від 05.09.2022, так і листом АТ «КБ «ПриватБанк» від 10.01.2024, яким підтверджено перерахування 05.09.2022 кредитних коштів у розмірі 7\~100 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] , який зазначено у кредитному договорі. Доказів на спростування належності вказаного вище карткового рахунку відповідачу [PERSON] , останнім до суду не надано. Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Крім того, судом встановлено, що Договір про відкриття кредитної лінії № 1083-2136, укладений між сторонами 05 вересня 2022 року, у судовому порядку не оспорювався стороною відповідача та не визнавався судом недійсним. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач послався на несправедливість умови кредитного договору (в розумінні норм пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів») в частині непропорційно великої суми відсотків за користування кредитом. Так, пунктом 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору із споживачем про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Таким чином, у зазначеній нормі вказаного Закону йдеться про випадки сплати компенсації у вигляді наслідків прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх), тобто, у випадках сплати неустойки (штрафу, пені), передбачених нормами статей 549-552 Цивільного Кодексу України та які обчислюються у відсотках саме від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, та/або заходів відповідальності, передбачених статтею 625 ЦК України. У той же час, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 ЦК. Таким чином, оскільки проценти за користування кредитом є легітимною платою за користування кредитними коштами протягом періоду кредитування, то вони в будь-якому випадку не можуть відноситись до компенсаційних виплат в розумінні норм пункту 5 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів». Відтак, посилання відповідача на несправедливі умови договору є необґрунтованими. Твердження відповідача щодо того, що останній, з огляду на положення Закону України «Про споживче кредитування», має звільнятися від відповідальності за прострочення виконання споживачем зобов`язань за договором, суд дійшов наступного висновку. У пункті 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», на які посилається представник відповідача у відзиві, визначено, що у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Як зазначає й сам представник відповідача у відзиві, штрафні санкції за вищевказаний період не нараховуються. Суд погоджується з вищезазначеним, оскільки дійсно згідно положень Закону України «Про споживче кредитування» споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором, таких як стягнення штрафу, пені чи інфляційних втрат. Однак, в даній справі позивач заявляє вимоги щодо стягнення відсотків за договором, а не штрафних санкцій. За наведених обставин, правових підстав для звільнення відповідача від сплати відсотків, у визначеному кредитним договором розмірі, суд не вбачає. Інші доводи та заперечення відповідача також є безпідставними та необґрунтованими. За приписами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. З наведеного ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розрахунку видно, що відповідач [PERSON] заборгованість за договором не погасив, відсотки за користування кредитними коштами у визначений договором строк не сплатив. Суд погоджується із наданим стороною позивача розрахунком заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії № 1083-2136 від 05.09.2022, де визначено період застосування відсоткової ставки у розмірі 2,5 % у період з 05.09.2022 по 18.09.2022, та відсоткової ставки у розмірі 3,00 % у період з 19.09.2022 по 01.07.2023, що відповідає умовам договору та строку кредитування. За правилами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогою частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач доказів на підтвердження сплати ним боргу та відсотків за користування кредитними коштами суду не надав, як і не надав контррозрахунку, який би спростовував заявлені позивачем вимоги. Дослідивши наявні\~докази в\~їх сукупності,\~суд дійшов\~висновку про\~обґрунтованість заявлених\~вимог,\~їх задоволення\~та стягнення\~із відповідача\~на користь\~позивача заборгованості\~за Договором\~про відкриття\~кредитної лінії\~№ 1083-2136\~від 05\~вересня 2022\~року у\~розмірі35 500 грн., що складається з простроченої заборгованість за кредитом у розмірі 7 100 грн. та простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 28 400 грн. Щодо судових витрат Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 34770 від 30 січня 2024 року. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 2 422 грн. 40 коп. На підставі викладеного, та

Outcome: approved