Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Ходюк К.М. звернувся в суд з позовом до відповідачів Тернопільської окружної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України, в якому просить стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду під час знаходження під слідством та судом, у розмірі 344 000 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 серпня 2019 року слідчий СВ Тернопільського відділу поліції ГУ Національної поліції у Тернопільські області старший лейтенант [PERSON] у кримінальному провадженні за №12019210010000349, відомості про яке внссено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02 лютого 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, встановивши наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, безпідставно повідомлено про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно. В подальшому, Тернопільською місцевою прокуратурою направлено обвинувальний акт від 29 серпня 2019 року до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у вищевказаному кримінальному провадженні. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2020 року [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Біла Тернопільського району Тернопільської області, визнано невинним та виправдано за ч.2 ст.186 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення. Вирок суду набрав законної сили 01 квітня 2024 року. Позивач вказав, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальої відповідальності, що включало в себе здійснення досудового розслідування, проведення слідчих дій, повідомлення про підозру, передання обвинувального акту до суду, судового розгляду та постановлення вироку судом, йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в моральних та фізичних стражданнях, які внесли негативні зміни у його життя. Кримінальне переслідування потягло вимушені негативні зміни в житті позивача та його сім`ї, що призвело до порушения нормальних життєвих зв`язків. Протягом тривалогою часу він був вимушений захищатися від незаконного обвинувачення, доводити протипраправність дій та відвертого порушення закону органами досудового розслідування, доводити свою невинуватість. Крім того, [PERSON] не мав можливості вести звичайний спосіб життя, у зв`язку з необхідністю відвідувати правоохоронні органи, брати участь у допитах та інших слідчих (розшукових) діях, спілкуватися із працівниками поліції, які то погрожували тюремним строком та обмеженням волі, то просили визнати вину під приводом звільнення від відповідальності, з`являтися у судові засідання. Нормальний ритм життя [PERSON] був повністю зруйнований. Представники органу досудового розслідування здійснюючи слідчі (розшукові) дії із низкою порушень вимог Кримінального процесуального закону проявляли неповагу до гідності позивача. Відтак, внаслідок безпідставного перебування під слідством та судом позивач зазнав душевних страждань. Завдану моральну шкоду, за викладених вище обставин, [PERSON] оцінює у 344 000 грн, що є цілком співмірним та розумним, відповідно до обставин цієї конкретної справи, часу перебування під слідством та судом. 01.07.2024 Судом зареєстрований відзив на позовну заяву поданий представником Головного управління Національної поліції в Тернопільській області через систему «Електронний суд», який мотивований тим, що позов до задоволення не підлягає, оскільки 29.09.2022 ухвалою Тернопільського міськрайонного суду по справі №607/12832/22 відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Тернопільської окружної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. 19.09.2022 [PERSON] подав до суду письмову заяву про залишення без розгляду його позову до Тернопільської окружної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 01.11.2022 позовну заяву [PERSON] до Тернопільської окружної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду залишено без розгляду. Отже, позивач звертається до суду із аналогічною позовною заявою про стягнення моральної шкоди повторно за тривалий проміжок часу, однак за власною заявою без будь яких пояснень залишив без розгляду. Позивач у позовних вимогах вказує, що вказане кримінальне правопорушення внесло кардинальні зміни у житті позивача та його сім`ї, порушило його життєві зв`язки у родинному колі, призвело до моральних та фізіологічних страждань та приниження його гідності. Однак, [PERSON] є неодноразово судимою особою за кримінальні правопорушення. Востаннє, вироком суду позбавлений волі на строк 4 роки, звільнений 14.04.2018, що вказує на те що, особа схильна до порушення закону. До позовних вимог не додано жодного документа, який засвідчує завдану моральну шкоду, фізіологічні зміни, приниження гідності, тощо. У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків. Складаючи позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, позивач має зазначити, у чому саме вона полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, вказати обставини, з яких він виходив, обраховуючи розмір моральної шкоди, та які докази це підтверджують. Важливою складовою такої позовної заяви є наявність причинного зв`язку між шкодою й протиправним діянням відповідача. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Враховуючи наведене представник відповідача вважає, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. 04.07.2024 Судом зареєстрований відзив на позовну заяву поданий представником Державної казначейської служби України через систему «Електронний суд», в якому представник заперечив, щодо пред`явлених позовних вимог, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої органами дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду. Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідні органи державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди), а саме: Тернопільська обласна прокуратура та Головне управління Національної поліції в Тернопільській області. Таким чином, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало (до того ж сам позивач не вказує на Казначейство як на порушника своїх прав). Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Крім того, в позовній заяві зазначено, що Позивачу повідомлено про підозру 29.08.2019, а дата винесення ухвали Апеляційним судом Тернопільської області 20.09.2021. Отже, період перебування Позивача під слідством і судом становить 24 місяці та 21 день. Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 01.04.2024 встановлено мінімальну заробітну плату, зокрема, у місячному розмірі 8000,00 гривень. Однак, відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень. Отже, розмір моральної шкоди повинен становити 39 513 грн (1600 х 24 місяці та 21 день). Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок держави. Таким чином, позивачем необґрунтовано пред`явлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 344 000,00 грн. Крім того, стягнення такої суми призведе до економічно необґрунтованих збитків державного бюджету. Тому, вважає, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення. 15.07.2025 Судом зареєстрований відзив на позовну заяву поданий представником Тернопільської обласної прокуратури, який мотивний тим, що позов до задоволення не підлягає, оскільки позивачем невірно визначено відповідачів у справі, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає до задоволення, оскільки вона не доведена належними, достовірними та достатніми доказами. Встановлено, що слідчим відділом Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12019210010000349 від 02.02.2019 за фактом відкритого викрадення невідомою особою мобільного телефону за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України. У ході досудового розслідування 28.08.2019 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України. Позивач у порядку статті 208 КПК України не затримувався, а також до нього запобіжні заходи не застосовувались. За результатами досудового розслідування 29.08.2019 складено та скеровано до Тернопільського міськрайонного суду обвинувальний акт про обвинувачення [PERSON] за частиною 2 статті 186 КК України. Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 23.11.2020 [PERSON] виправдано за частиною 2 статті 186 КК України на підставі пункту 2 частини 1 статті 373 КГЖ України за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 20.09.2021 апеляційну скаргу обвинувача залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції -без змін. Постановою Верховного Суду від 26.09.2022 касаційну скаргу прокурора задоволено частково, вищезгадану увалу суду апеляційної інстанції від 20.09.2021 скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 01.04.2024 апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури на вказаний вирок закрито у зв`язку із відмовою прокурора від апеляційної скарги в порядку частини 4 статті 36, частини 1 статті 403 КПК України. Основною причиною вказаного реабілітуючого рішення є зміна показань свідків у зв`язку із тривалим часом. Загальні підстави відповідальності за моральну шкоду встановлені статтею 1167 ЦПК України, відповідно до якої обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння посадових осіб відповідача, наявність причинного зв`язку між ними та вини останніх. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести, а суд встановити не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинного зв`язку між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. З огляду на вказане, право на відшкодування моральної шкоди, як і її наявність у кожній конкретній ситуації, не є беззаперечним, а потребує доказування. Позивач у позовній заяві як на доказ позовних вимог вказує лише на виправдувальний вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.11.2020 у справі № 607/21333/19 (провадження № 11-кп/817/51/21) та повідомлення про підозру від 29.08.2019, зазначаючи про завдання моральної шкоди безпідставним повідомленням про підозру, вимушені негативні зміни в позивача та його сім`ї, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, відсутність можливості вести звичайний спосіб життя, у зв`язку з необхідністю відвідувати правоохоронні органи, брати участь у допитах та інших слідчих (розшукових) діях. При цьому, представник позивача не конкретизує вказані у позові обставини, не вказує на докази, що свідчать підтвердженням таких обставин, зокрема які саме негативні зміни відбулися у житті позивача та його сім`ї, кого саме з членів сімї зачепили ці зміни. Сам факт наявності судового рішення чи повідомлення про підозру не може слугувати доказом завдання моральної шкоди особі. Слід врахувати, що у ході кримінального провадження органи досудового розслідування зобов`язані проводити процесуальні дії, передбачені положеннями КПК України та їх вчинення є обов`язковим для таких осіб. Страждання - це відчуття фізичного болю, глибоких душевних мук, а не будь-яка негативна емоція. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань (пункт 30 постанови Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 580/1617/19). 15.07.2024 Судом зареєстрована відповідь на відзив на позовну заяву подана представником позивача, яка мотивована тим, що доводи відзиву про те, що позивач не довів завдання йому моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки сам по собі факт постановлення виправдувального вироку є доказом незаконності дій органів досудового розслідування, які додатково не підлягають у судовому порядку визнанню незаконними, та завдання особі моральної шкоди (висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 та від 22 квітня 2019 року у справі№236/893/17). Ухвалою судді від 20.06.2024 відкрито провадження у цивільній справі №607/13265/24. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 21.10.2024 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити, з підстав наведених у ньому та відповіді на відзив. Представник відповідача Тернопільської обласної прокуратури в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав зазначених у відзиві на позов. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав зазначених у відзиві на позов. Представник Державної казначейської служби України будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився. Попередньо подав клопотання про розгляд справи у його відсутності вказавши, що заперечує щодо задоволення позовних вимог з підстав навдених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що слідчим відділом Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12019210010000349 від 02.02.2019 за фактом відкритого викрадення невідомою особою мобільного телефону за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України. У ході досудового розслідування 28.08.2019 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України. За результатами досудового розслідування 29.08.2019 складено та скеровано до Тернопільського міськрайонного суду обвинувальний акт про обвинувачення [PERSON] за частиною 2 статті 186 КК України. Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 23.11.2020 [PERSON] виправдано за частиною 2 статті 186 КК України на підставі пункту 2 частини 1 статті 373 КПК України за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 20.09.2021 апеляційну скаргу обвинувача залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін. Постановою Верховного Суду від 26.09.2022 касаційну скаргу прокурора задоволено частково, вищезгадану ухвалу суду апеляційної інстанції від 20.09.2021 скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 01.04.2024 апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури на вказаний вирок закрито у зв`язку із відмовою прокурора від апеляційної скарги в порядку частини 4 статті 36, частини 1 статті 403 КПК України. Таким чином позивач перебував під слідством та судом з 28.08.2019 - дати повідомлення про підозру по 01.04.2024 - дати постановления судом апеляційної інстанції ухвали про закриття апеляційного провадження, у зв`язку із відмовою прокурора від апеляційної скарги, тобто 43 місяці. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон). Статтею 1 Закону передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. У наведених у статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуюється, зокрема моральна шкода. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94 ВР, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 цього Закону). Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина 6 статті 4 вказаного Закону). У положеннях ч.ч.2, 3 ст.13 цього Закону зазначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Пункт 2 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, визначає, що вищевказаний Закон встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого а також визначає органи, на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові, та пов`язані з цим обов`язки зазначених органів. Виходячи з вимог п. 17 вказаного вище Положення, передбачене частиною 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України у п. 14 Постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, зазнчає, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна. Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. У п. 9 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром зарплати, то суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної зарплати, що діє на час розгляду справи. При цьому не можуть бути прийняті заперечення відповідача про те, що позивачем не надано будь яких доказів щодо спричинення йому моральних страждань, а також, що здійснення досудового розслідування щодо позивача не є підставою для відшкодування моральної шкоди, не підтверджено причинно-наслідкового зв`язку заподіяння моральної шкоди з діями відповідачів. Так, як вбачається з практики Європейського Суду з прав людини, заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, тобто при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Зокрема, рішенням від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. Європейський суд з прав людини в п. 37 рішення у справі «Недайборщ проти російської федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зазначив: «Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Antipenkov v. russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі Pshenichnyy v. russia, скарга № 30422 / 03. Виходячи з аналізу вказаного законодавства стосовно відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та суду, роз`яснень щодо застосування цього законодавства, практики Європейського Суду з прав людини, враховуючи обставини справи, беручи до уваги, що початковим моментом реалізації функції обвинувачення є акт повідомлення особі про підозру 28.08.2019 і до постановлення ухвали Тернопільського апеляційного суду від 01.04.2024, якою апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2020 року щодо [PERSON] за ч.2 ст.186 КК України закрито, у зв`язку із клопотанням прокурора про відкликання апеляційної скарги, суд приходить до переконання, що позивач має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди за 43 місяці перебування під слідством та судом. З цих підстав, суд не приймає до уваги доводи представника Державної казначейської служби України, викладені нею у відзиві на позовну заяву, про те, що період перебування позивача під слідством і судом становить 24 місяці та 21 день, тобто з 29.08.2019 (повідомлено про підозру) до 20.09.2021 (дати винесення ухвали Апеляцйним судом Тернопільської області). Так, як в ході розгляду справи, Судом було достеменно встановлено, що останнім та кінцевим процесуальним документом щодо [PERSON] про обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України, була ухвала Тернопільського апеляційного суду від 01.04.2024, якою апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2020 року щодо [PERSON] за ч.2 ст.186 КК України було закрито, у зв`язку із клопотанням прокурора про відкликання апеляційної скарги. Таким чином, сам факт безпідставного перебування позивача під слідством і судом доведений і внаслідок цього він за визначенням зазнавав моральної шкоди. В результаті незаконних дій органів досудового розслідування і прокуратури позивач [PERSON] переніс душевні страждання, зазнав моральних втрат, був позбавлений можливостей реалізації своїх звичок і бажань, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від людини додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з наступного: розмір моральної шкоди має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом, виходячи з такого розміру мінімальної зарплати, що діє на час розгляду справи. Щодо цього наявний правовий висновок Верховного Суду у справі №468/901/17-ц, викладений у постанові ід 04 грудня 2019 року. Тому, Суд не приймає до уваги твердження представника Державної казначейської служби України, про те, що розмір моральної шкоди повинен становити 39 513 грн (1600 х 24 місяці та 21 день), з розрахунку, що відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень, оскільки чинним законодавством чітко передбачено, що розмір моральної шкоди має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом, виходячи з такого розміру мінімальної зарплати, що діє на час розгляду справи. Згідно зістаттею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першоїстатті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналіз вказаної вище норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. У постанові від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Такий же висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). В Законі України «Про державний бюджет на 2024 рік» встановлений розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, який становить 8 000 гривень. Відповідно мінімальна заробітна плата на час розгляду справи складає 8 000 грн., тому сума, яка підлягає до стягнення на користь позивача складає 344 000 грн., виходячи із наступного розрахунку: 43 місяці х 8000 грн = 344 000 грн. Таким чином до стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] підлягає моральна шкода в загальному розмірі 344 000 грн. Крім того, такий розмір для відшкодування моральної шкоди, що завдана позивачу, є мінімальним розміром, який гарантований законом. А тому, з урахуванням вище викладеного, а також із врахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 344 000 грн. В силу положень п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за даними позовом не справляється, а тому розподілу між сторонами не підлягає.

Outcome: approved