Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

05.11.2024 позивач [PERSON] , через свого представника, звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку спадкового майна в порядку спадкування за законом. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після смерті батька позивач та її рідна сестра [PERSON] , в порядку передбаченому чинним законодавством, 04.06.2014 звернулись до приватного нотаріуса Липовецької районного нотаріального округу Кобзар С.В. із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого державним нотаріусом було відкрито спадкову справу №79/2014. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 2,6997 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лозуватської сільської ради Липовецького (на даний час - Вінницького) району Вінницької області із кад. №0522283000:02:000:2173 (на даний час), яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН №120786 виданого 30.09.2004 головою Липовецької райдержадміністрації. 05.10.2022, сестра позивача [PERSON] , недоофомивши своїх спадкових прав померла, і спадщину після неї прийняв її син, відповідач - [PERSON] , який після її смерті, звернувся із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори. 26.09.2024 приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу було видано позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №161/02-31, 02-14 у зв`язку з наявністю розбіжностей в кадастровому номері земельної ділянки, який вказаний у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ВН № 120786, виданому Липовецькою районною державною адміністрацією 30 вересня 2004 року та відомостями зазначеними у Державному земельному кадастрі. Ухвалою суду від 04.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Також витребувано від Липовецької державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи до майна померлої [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , а в разі відсутності спадкової справи надати відповідний витяг зі спадкового реєстру та від приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Кобзар С.В. матеріали спадкової справи №79/2014 до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі у судовому засіданні, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак останній у своїй заяві просив суд про розгляд справи за його та позивача відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. З огляду на те, що в судове засідання сторони не з`явились, а відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, тому суд проводить розгляд справи у даному підготовчому судовому засіданні (відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України), на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 39). Родинні зв`язки між позивачкою та спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження позивачки та свідоцтвом про шлюб (а.с.14, 15). З матеріалів спадкової справи №79/2014 заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] слідує, що позивач та її рідна сестра [PERSON] , в порядку передбаченому чинним законодавством, звернулись до приватного нотаріуса Липовецької районного нотаріального округу Кобзар С.В. із заявами від 04.06.2014 та 03.06.2014 про прийняття спадщини (а.с. 36, 37). Також спадкоємцями за законом є сини померлого [PERSON] та брати [PERSON] та позивача. Утім про свої спадкові права вони не заявили, заяв до нотаріальної контори про прийняття спадщину після смерті батька не подали, хоча були повідомлені приватним нотаріусом Кобзар С.В. щодо спадщини за законом (а.с. 47, 48). Таким чином вони не вступили в спадщину після смерті батька. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 2,6997 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лозуватської сільської ради Липовецького (на даний час - Вінницького) району Вінницької області із кадастровим номером 0522283000:02:000:2173 (на даний час), яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН №120786 виданого 30.09.2004 головою Липовецької райдержадміністрації (а.с. 13). Втім в державному акті кадастровий номер земельної ділянки зазначено неправильно як 0522283000:02:000:0057. Це підтверджується листом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 11.10.2021, наданим на адвокатський запит, відповідно до якого кадастровий номер 0522283000:02:000:0057 вписаний в Державному акті серії ВН №120786 виданому 30.09.2004 вважати недійсним, оскільки при внесенні відомостей до Державного земельного кадастру присвоєно кадастровий номер 0522283000:02:000:2173 та відкрито Поземельну книгу на земельну ділянку площею 2,6997 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 20). Відповідно до довідки Лозуватської сільської ради від 02.05.2014 за №02-27/105 слідує, що померлий [PERSON] , 1924 року народження, на день смерті [INFO] був зареєстрований та постійно проживав в [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] за вказаною адресою інші особи не проживали, та не були зареєстровані (а.с. 40). Тобто спадкоємцями за законом першої черги після смерті батька [PERSON] , які вступили у спадщину є позивачка [PERSON] та її сестра [PERSON] . 26.09.2024 приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу було видано позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №161/02-31, 02-14, оскільки наявні розбіжності в кадастровому номері у витягу з Державного кадастру та Державному акті на право власності на земельну ділянку та без встановлення в судовому порядку факту, що земельна ділянка площею 2.6997 гектарів, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Липовецької територіальної громади (Лозуватської сільської ради) Вінницького (Липовецького) району Вінницької області, кадастровий номер 0522283000:02:000:0057, що належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №120786, виданого Липовецькою районною державною адміністрацією Липовецьким райвідділом земельних ресурсів 30 вересня 2004 року на підставі розпорядження №282/2003 Липовецької райдержадміністрації від 04.11.2003 року; акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 57, є саме земельною ділянкою з кадастровим номером 0522283000:02:000:2173. Тому свідоцтво про право на спадщину видане бути не може. Факт належності спадкодавцю земельної ділянки із зміненим кадастровим номером №0522283000:02:000:2173 підтверджується: державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН № 120786, виданим Липовецькою районною державною адміністрацією, Липовецьким райвідділом земельних ресурсів 30 вересня 2004 року, де кадастровий номер зазначено як 0522283000:02:000:0057; витягом ДЗК на земельну ділянку з кадастровим номером 0522283000:02:000:2173, де зазначено місце розташування - Вінницька область, Липовецький район, Лозуватська сільська рада, площа земельної ділянки - 2,6997 га, які збігаються з даними, зазначеними в державному акті та в якості документа, що засвідчує право вказано державний акт ВН № 120786 від 30.09.2004 року; інформаційною довідкою ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області щодо зміни кадастрового номеру земельної ділянки; Судом встановлено, що [INFO] померла сестра позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 18). Утім, [PERSON] свої спадкові права на зазначену вище земельну ділянку, що є предметом спору не оформила у встановленому законом порядку. З матеріалів спадкової справи №3/2023 заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] слідує, що спадщину після її смерті прийняв її син [PERSON] , подавши заяву до нотаріальної контори відповідного змісту (а.с. 92). Факт родинних відносин відповідача з [PERSON] підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 94 на звороті), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 102-105). Відповідно до довідки Турбівської селищної ради від 19.12.2022 за №4398 (а.с. 106 на звороті) слідує, що склад сім`ї [PERSON] , яка померла [INFO] був наступний: син [PERSON] (відповідач по справі) та син [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 98) Таким чином сторони по справі є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] та мають право на 1/2 частку земельної ділянки площею 2.6997 гектарів, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Липовецької територіальної громади (раніше Лозуватської сільської ради) Вінницького району Вінницької області, кадастровий номер 0522283000:02:000:2173 кожен. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено у ст. 1 Конституції України - Україна є правова держава, а в силу її ст. 8 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (ст. 129 Конституції України). Верховенство права - це панування права в суспільстві, а такий принцип вимагає від держави його втілення у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи та рівності. Разом з тим, в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зауважує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Разом з тим, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Як визначено в ст.ст.1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Як визначено в ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.ч. 1-3 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. В силу ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами доводять, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги, спадщину прийняла згідно діючого законодавства, отож вона їй належить з моменту відкриття спадщини. Інший спадкоємець, а саме відповідач теж має право на спадщину за законом. До складу спадкової маси увійшла земельна ділянка, площею 2,6997 га, кадастровий номер - 0522283000:02:000:2173, що розташована на території Липовецької територіальної громади (Лозуватської сільської ради) Вінницького (Липовецького) району Вінницької області, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №120786, виданого Липовецькою районною державною адміністрацією Липовецьким райвідділом земельних ресурсів 30 вересня 2004 року на підставі розпорядження №282/2003 Липовецької райдержадміністрації від 04.11.2003 року. При зверненні до нотаріуса позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частки земельної ділянки, оскільки наявні розбіжності в кадастровому номері у витягу з Державного кадастру та державному акті. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень ч.1 ст. 15 та ст. 392 ЦК потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. З огляду на викладене, суд вважає, що наявність порушених прав позивача є очевидною, отож вони підлягають захисту судом у спосіб, що нею обраний. Крім цього, відповідач подав заяву про визнання позову. У разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 за №14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання за позивачем права власності на 1/2 частку спадкового майна за законом, ґрунтується на нормах діючого законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved