Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

До Магдалинівського\~районного суду\~Дніпропетровської області\~надійшла позовна\~заява [PERSON] \~ до\~Магдалинівської селищної\~ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позивач посилається на те, що в квітні 2007 року з дозволу власника [PERSON] вселилася в домоволодіння в [ADDRESS] . Позивач зазначає, що [PERSON] проживала з сином в [ADDRESS] , пізніше виїхала з сином в с. Могилів Царичанського району, зв`язок з нею був втрачений. Зі слів односельців позивачу стало відомо, що [PERSON] і її син в даний час померли. Про наявність інших спадкоємців їй нічого невідомо. З моменту вселення і до цього часу позивач постійно проживає в будинку. Правовстановлюючих документів про право приватної власності на вказане домоволодіння у неї немає. Враховуючи вищезазначені обставини, вважає, що у зв`язку із добросовісним, безперервним володінням нерухомим майном житловим будинком з господарськими спорудами в [ADDRESS] , виникло право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю. Позивач стверджує, що з квітня 2007 року постійно володіє вказаним нерухомим майном, користується присадибною ділянкою. Тому прохає визнати за нею право власності на житловий будинок в [ADDRESS] . Представником позивача надано до суду заяву, в якій прохає розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Магдалинівська селищна рада - в судове засідання не з`явився, до суду надано заяву про розгляд справи без участі представника. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно довідки Магдалинівської селищної ради від 06.11.2024 року [PERSON] проживає без реєстрації згідно погосподарської книги №8 за адресою [ADDRESS] з 2007 року (а. с. 10). Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) від 22.08.1990 року власником домоволодіння в [ADDRESS] є [PERSON] (а. с. 9). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується актовим записом про смерть № 164 від 06.04.2016 року складеного відділом ДРАЦС Царичанського РУЮ у Дніпропетровській області (а. с. 32-33). Відповідно до ст.\~328\~ЦК\~України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст.\~344\~ЦК\~України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як зазначено в п. п. 9, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344\~ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю,\~має\~право\~звернутися\~до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Суд встановив, що позивач, зокрема з 2007 року постійно проживає у вказаному будинку, що також не заперечується відповідачем. Таким чином, суд встановив, що позивач більше ніж 10 років, а точніше, з 2007 року по теперішній час відкрито, добросовісно та безперервно володіє вказаним будинком, позивач є добросовісним набувачем, тому позовні вимоги щодо визнання права власності на будинок за позивачем за набувальною давністю підлягають задоволенню.

Outcome: approved