Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» (далі - ТОВ «ФК «Пінг-Понг») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 05.03.2020 року в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан», [PERSON] подав заявку на отримання кредиту №1279110. ТОВ «Мілоан» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого останній підтверджує прийняття умов договору про споживчий кредит №1279110 від 05.03.2020 року, який знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства. Відповідно до умов кредитного договору, до укладення договору відповідач отримав проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. На підставі платіжного відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 8000 грн. 09.10.2020 року згідно умов договору факторингу №03/10, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №1279110 від 05.03.2020 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс»). 24.01.2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу №1/15, відповідно до умов якого та згідно додатку №1 до договору факторингу, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит №1279110 від 05.03.2020 року. Згідно додатку № 1 до договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК «Пінг-Понг» становить 24360 грн. 00 коп., з яких: 8000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 15400 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками, 960 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією. Позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс», в якому було зазначено інформацію про порядок погашення заборгованості за кредитним договором. Оскільки відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також стягнути з відповідача понесені витрати зі сплати судового збору у сумі 2422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн. 00 коп. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19.12.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с.57-58). 14.01.2025 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що кредитний договір не укладав, у тому числі в електронній формі, відповідно не погоджував процентні ставки, зазначені в договорі та інші умови кредитування. Наявні в матеріалах справи паперові копії спірної угоди не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а тому не є належними доказами укладення договору. Заявлена позивачем до стягнення заборгованість за відсотками не є співрозмірною сумі кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язку на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Тому просив зменшити розмір відсотків, щонайменше до розміру заборгованості за кредитом. Щодо стягнення заборгованості за комісією зазначив, що умовами кредитного договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання йому інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої передбачена ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі умови договору є нікчемними. Позивачем не доведено перехід до нього права вимоги, оскільки не надано доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги. Крім того, не підтверджено наявність прав вимоги у первісного кредитора, адже з поданих документів неможливо встановити наявність заборгованості в зазначеній сумі, факт видачі суми кредиту, перевірити погашення заборгованості по всьому ланцюгу кредиторів. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу зазначив, що з наданих документів не вбачається, що гонорар в сумі 6000 грн. взагалі стосується надання правової допомоги по справі щодо стягнення з нього заборгованості, а не будь-яких інших справ. Крім того вважає, що обсяг виконаних адвокатом робіт не співмірний фактичним витратам, необхідним для розгляду даної справи (а.с.77-89). 20.01.2025 року позивачем подано відповідь на відзив з проханням задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, доводи відповідача, викладені у відзиві, вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами (а.с.96-104). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про проведення розгляду справи без його участі (а.с.66-67). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином (а.с.129). Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.03.2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1279110 (індивідуальна частина), за умовами п.п.1.1 якого позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (а.с.24-26). Сума кредиту становить 8000 грн. (п.п. 1.2. Договору); строк кредиту - 17 днів з 05.03.2020 року (п.п. 1.3 Договору); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 22.03.2020 року (п.п. 1.4 Договору). Сукупна вартість кредиту складає 4360 грн. в грошовому виразі та 1,170 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Сукупна вартість кредиту розрахована, виходячи з припущення, що кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що позикодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у цьому договорі (п.1.5 Договору). Комісія за надання кредиту 960 грн., яка нараховується за ставкою 12,00 % від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 3400 грн., які нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за договором фіксована. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2.3 цього договору (п.п. 1.5.1, 1.5.2, 1.6 Договору). Позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (п.п. 2.3.1 Договору). Відповідно до п.2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої позичальником для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua. Відповідно до п.7.1 Договору дата переказу суми кредиту на картковий рахунок вказаний Позичальником є датою отримання кредиту Позичальником. Строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись не пізніше дати встановленої п.1.4 Договору. Згідно п.6.1 Договору цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua. Приймаючи пропозицію товариства про укладення цього кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами та Графіком розрахунків) договору в цілому (п. 6.3 Договору). Кредитний договір укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону вказаний відповідачем при укладанні кредитного договору, що підтверджено анкетою-заявою на кредит №1279110 від 05.03.2020 року (а.с.10). Як вбачається з додатку №1 до кредитного договору №1279110 від 05.03.2020 року, сторони погодили графік платежів за договором про споживчий кредит, а саме дату повернення кредиту 22.03.2020 року, суму кредиту 8000 грн., проценти за користування кредитом 3400 грн., комісію за надання кредиту 960 грн., загальну вартість кредиту 12360 грн. (а.с.27). Згідно з копією платіжного доручення №16158804 від 05.03.2020 року, ТОВ «Мілоан» перерахувало на ім`я отримувача [PERSON] на кредитний рахунок [NUMBER] кредитні кошти в сумі 8000 грн. згідно договору №1279110 (а.с.31). Виконання ТОВ «Мілоан» своїх зобов`язань перед відповідачем також підтверджується листом АТ КБ «Приват Банк» від 17.02.2025 року №20.1.0.0.0/7-250207/16032-БТ та випискою за договором б/н за період з 05.03.2020 року по 10.03.2020 року (а.с.133, 134). Відповідно до копії відомості ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №1279110, за період з 06.03.2020 року по 21.05.2020 року [PERSON] нараховувались щоденно проценти згідно з пунктами 1.5.2 та 1.6 кредитного договору та у нього наявна заборгованість у розмірі 24360 грн. 00 коп., яка складається з наступного: 8000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 15400 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами, 960 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією (а.с.13). Згідно копії договору факторингу №03/10 від 09.10.2020 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» (надалі - клієнт) та ТОВ «Діджи Фінанс» (надалі - фактор), клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, на умовах, визначених цим договором (а.с.17-23). З копії витягу з додатку до договору факторингу №03/10 від 09.10.2020 року вбачається, що до ТОВ «Діджи Фінанс» відступило право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1279110 від 05.03.2020 року на суму 24360 грн. 00 коп., яка складається з наступного: 8000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 15400 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами, 960 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією (а.с.12 зворотній бік). З копій платіжних інструкцій вбачається сплата ТОВ «Діджи Фінанс» коштів за договором факторингу №03/10 від 09.10.2020 року ТОВ «Мілоан» (а.с.33-38). Згідно договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 року, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» (надалі - клієнт) та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» (надалі - фактор), в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права вимоги до боржників зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с.28-30). Згідно п.1.3 договору факторингу №1/15 права грошової вимоги вважаються відступленими фактору в день підписання відповідного реєстру. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги не вимагається. Після переходу прав вимоги до фактора останній стає кредитором по відношенню до боржника та набуває відповідні права вимоги. Таке відступлення не потребує вчинення будь-яких додаткових дій з боку фактора або клієнта або підписання будь-яких документів. З копії витягу з додатку до договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022 року вбачається, що ТОВ «ФК «Пінг-Понг» отримало право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1279110 від 05.03.2020 року в сумі 24360 грн. 00 коп., яка складається з наступного: 8000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 15400 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами, 960 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією (а.с.12). ТОВ «ФК «Пінг-Понг» на адресу відповідача було направлено досудову вимогу від 02.09.2024 року за вих. №1279110-АВ про погашення заборгованості та повідомлення про відступлення прав вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «Пінг-Понг» (а.с.32). Встановлено, що всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на досудову вимогу, відповідач не виконав свого зобов`язання, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Пінг-Понг», ні на рахунки попередніх кредиторів. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електрону комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до 12 Закону України «Про електрону комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦУ України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Таким чином, судом встановлено укладення між сторонами кредитного договору №1279110 від 05.03.2020 року у формі електронного документу та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними, а також у подальшому укладення між первісним кредитором та ТОВ «Діджи Фінанс», між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» договорів факторингу. Крім того, при отриманні кредиту позичальник заповнює відповідну анкету, яка містить інформацію про позичальника. Проте відповідачем не спростовано відповідні відомості (а.с.10) й не доведено, що вони не відповідають дійсності. Однак суд зазначає, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. Судом встановлено, що відповідач отримав суму кредиту на банківський рахунок, відкритий на його ім`я, яку відповідачем повернуто не були, що також свідчить про укладення кредитного договору та виконання позивачем свого зобов`язання щодо надання коштів в кредит. Будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді, відповідачем не надано. Доводи відповідача у відзиві про недоведеність укладення ним кредитного договору та отримання кредитних коштів спростовуються наданими на запит суду листом АТ КБ «Приват Банк» від 17.02.2025 року №20.1.0.0.0/7-250207/16032-БТ та випискою за договором б/н за період з 05.03.2020 року по 10.03.2020 року, згідно яких на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ) на яку 05.03.2020 року було зараховано кошти в сумі 8000 грн. Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операції (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 05.03.2020 року по 10.03.2020 року, та який знаходиться в анкетних даних [PERSON] [NUMBER] (а.с.133, 134). Доводи відповідача у відзиві про недоведеність передачі/переходу права вимоги спростовуються договорами факторингу і доданими до них документами. Що стосується відсотків, які позивач просить стягнути з відповідача у загальній сумі 15400 грн. 00 коп. суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 зробила висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки визначений кредитним договором 17-денний строк кредитування, обчислення якого сторони обумовили з 05.03.2020 року (дата повернення кредиту - 22.03.2020) сплив 21.03.2020 року право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зв`язку із зазначеним суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом у сумі 3400 грн. за період строку кредитування (дії кредитного договору) з 05.03.2020 року по 21.03.2020 року включно, з огляду на що вимоги про стягнення процентів з 22.03.2020 року задоволенню не підлягають. Суд зауважує, що передбачена пунктом 7.1 умова щодо дії договору до повного фактичного виконання сторонами зобов`язань, з урахуванням конкретно визначеного строку кредитування (до 21.03.2020 року), не свідчить про наявність підстав для нарахування кредитором процентів за таким договором після спливу строку кредитування. З моменту спливу строку кредитування регулятивні відносини між кредитором і позичальником трансформуються в охоронні, зокрема, за нормою частини другої статті 625 ЦК України. Щодо стягнення заборгованості за комісією суд зазначає наступне. 10.06.2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження№61-4202сво22). Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст.1, ч.2 ст.8, ч.1 ст.1,ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13.07.2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в тому числі і в судовому порядку). Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту, а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, суд вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. Відтак, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією, пов`язаної з наданням кредиту, у розмірі 960 грн. 00 коп., яка має одноразовий характер. Щодо стягнення судових витрат. Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України). Надання позивачу оплатної правничої допомоги підтверджується укладеними між позивачем і адвокатом Білецьким Богданом Михайловичем: договором №43657029 про надання правової допомоги від 07.08.2024 року (а.с.14-16); додатковою угодою №1279110 від 11.11.2024 року до договору №43657029 про надання правової допомоги від 07.08.2024 року, з якої вбачається надання адвокатом правової допомоги у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] (а.с.48 зворотній бік);детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Пінг-Понг» щодо стягнення кредитної заборгованості від 11.11.2024 на суму 6000 грн. (а.с.16 зворотній бік); актом про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 11.11.2024 на суму 6000 грн. (а.с.9). З урахуванням вимог статей 137, 141 ЦПК України, а саме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони, оцінивши надані позивачем докази на підтвердження факту понесених витрат на правничу допомогу, ураховуючи принцип пропорційності задоволених вимог при покладенні на сторін судових витрат та зважаючи на те, що позов задоволено частково, суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню на суму 3060 грн. 00 коп. Такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги та їх обсягом, значенням справи для сторони. Розмір витрат на професійну правову (правничу) допомогу відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Також при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. За результатом розгляду справи позовні вимоги задоволено частково, тому з урахуванням принципу пропорційності розміру задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору з відповідача в сумі 1235 грн. 42 коп.

Outcome: partial