Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 21.10.2017 позивач та відповідач зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають троє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак спільне життя не склалось, тому на даний момент сторони проживають окремо без розірвання шлюбу. На даний час позивачка не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач ж добровільної допомоги позивачці не надає, хоча має офіційну роботу в м. Київ та отримує дохід. Враховуючи наведені вище обставини, просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивачки на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх його видів заробітку (доходів), починаючи з дати звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Ухвалою суду від 16.10.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк, з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, для подання відзиву на позовну заяву. 20.11.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу дружині. Вказав, що розмір його заробітної плати у місяць становить 8300 грн., а із відрахуванням всіх податків та зборів 6681,50 грн. На підставі судового наказу з нього уже стягуються аліменти на утримання трьох дітей у розмірі 1/2 частини від всіх видів його доходів. Відтак, сума його доходу, після сплати аліментів, не забезпечує його базових потреб. З огляду на зазначене просив у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 27.11.2024 підготовче судове засідання закрито, справа призначена до розгляду по суті. 18.12.2024 представник відповідача адвокат Царківський О. Ю. подав клопотання про повернення до стадії підготовчого судового засідання та доручення доказів до матеріалів справи, яке ухвалою суду від 16.01.2025 було задоволено, розгляд справи повернуто на стадію підготовчого судового засідання та долучено до матеріалів справи письмові докази. Ухвалою суду від 05.02.2025 підготовче судове засідання закрито, справа призначена до розгляду по суті. В судове засіданні позивачка та її представник адвокат Скалецький О. О. не з`явилися, однак представник позивачки у телефонному режимі просив справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просив їх задовольнити. Відповідач та його представник адвокат Царківський О. Ю. в судове засідання не з`явилися також, однак представник відповідача подав заяву у якій розгляд справи просив провести у їхній відсутності. Проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав вказаних у відзиві. Враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось. Суд з`ясувавши позицію сторін, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Чагівської сільської ради Оратівського району Вінницької області 21.10.2017 (а. с. 5). Від цього шлюбу сторони мають троє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 2-4). Як вбачається з Акта обстеження умов проживання від 14.08.2024, позивачка [PERSON] разом із дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] . Батько з сім`єю не проживає (а. с. 10). Згідно з довідкою Відділу державних соціальних допомог №7 Погребище Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації Вінницької області від 09.10.2024 №35-12/7-1067, [PERSON] перебуває на обліку як одержувач: допомоги при народженні дитини; допомоги на дітей, які виховуються в багатодітних сім`ях; державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (а. с. 11). Відповідно до довідки ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ЛОГІСТІКС» №2 від 14.11.2024, відповідач [PERSON] працює у ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ЛОГІСТІКС» на посаді машиніста бетононасосної установки з виконанням обов`язків водія автотранспортного засобу з 09.12.2023. За період з 01.05.2024 по 31.10.2024 його дохід становить 49800,00 грн. (а. с. 37). На підставі судового наказу Погребищенського районного суду Вінницької області від 16.10.2024 у справі №143/889/24, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щомісячно, у розмірі 1/2 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (а. с. 50). При ухваленні даного рішення суд зважає на те, що стаття 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з ч. 1, ч. 4 ст.75\~СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно з ст.84\~СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4\~статті 84 СК України\~регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини - матері на утримання чоловіком - батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до роз`яснень п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Разом з тим, зі змісту вказаних вище норм слідує, що визначальною умовою стягнення аліментів на дружину є та обставина, чи може платник аліментів надавати таку матеріальну допомогу. Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку, позивачка [PERSON] вказує, що відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на дружину, оскільки офіційно працевлаштований. Однак суд з такими доводами позивачки не погоджується. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно працює у ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ЛОГІСТІКС» на посаді машиніста бетононасосної установки та отримує заробітну плату у розмірі 8300,00 грн. в місяць. Будь-яких інших доказів щодо матеріального стану відповідача суду надано не було. При цьому, з матеріалів справи встановлено, що з відповідача здійснюються відрахування у розмірі 1/2 частини (50%) від його доходів, що підтверджує його неспроможність надавати матеріальну допомогу дружині, оскільки половина його заробітної плати вже стягується на дітей, а залишок не є таким, щоб забезпечити можливість існування особи та сплати аліментів на дружину. За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, то відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed