Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

12.08.2024 [PERSON] звернулася до суду з заявою про оголошення фізичної особи, а саме сина [PERSON] , загиблим під час виконання службових обов`язків. Заяву обгрунтувала тим, що вона є матір`ю військовослужбовця в/ [NUMBER] [PERSON] , який зник безвісті під час виконання службових обов`язків [INFO] поблизу с.Тошківка Луганської області. Посилаючись на те, що актом про проведення службового розслідування та витягом з ЄРДР встановлено, що її син зник безвісті, але вона не має можливості отримати свідоцтво про смерть, грошову компенсацію від держави та оформити спадщину, просила суд визнати її сина [PERSON] [INFO] , померлим (загиблим) [INFO] під час здійснення заходів забезпечення національної безпеки та оборони України, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території Луганської області. Ухвалою суду від 22.08.2024 року заява була залишена без руху для усунення недоліків. 09.09.2024 до суду надійшла уточнена заява [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Южноукраїнський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), про оголошення фізичної особи померлою (загиблою). 10.09.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку окремого провадження, до участі у справі в якості заінтересованих осіб залучено військову частину [NUMBER] та Міністерство оборони України. Ухвалою суду від 06.11.2024 року провадження у справі було зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у цивільній справі №755/11021/22. Ухвалою суду від 10.01.2025 року поновлено провадження у справі та призначено судовий розгляд. 04.02.2025 представником Міністерства оборони України надані письмові додаткові пояснення у справі, в яких останній посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду України від 11.12.2024 року у справі №755/11021/22, наголошує, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій, а з урахуванням конкретних обставин справи не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної гибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель, якщо така подія хоча і є наслідком бойових дій, проте сталася не на території активних бойових дій. Просив врахувати, що н.п.Тошківка належить до територій, тимчасово окупованих російською федерацією, що ускладнює питання розшуку фізичної особи, ця територія не була звільнена, на ній не проводились евакуаційні та оперативно-розшукові заходи чи слідчі дії правоохоронних органів України. Вважає, що шестимісячний строк обчислюється від дати закінчення бойових дій, коли сторони повертатимуть одна одній військовополонених, нададуть доступ до місць бойових дій для проведення пошукових робіт тощо, а для сімей зниклих безвісти військовослужбовців передбачено соціальні пільги та гарантії, зокрема виплата таким особам грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця. З урахуванням викладених обставин просив відмовити в задоволенні заяви. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заяву у повному обсязі. Представник заявника адвокат Коробкова О.О. підтримала заяву, просила її задовольнити з врахуванням правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 11.12.2024 року, також просила врахувати наявну аналогічну судову практику відносно військовослужбовців, які зникли безвісти в районі н.п. Тошківка Луганської області. Заінтересована особа [PERSON] не заперечувала проти задоволення заяви. Представник заінтересованої особи Південноукраїнського (до перейменування Южноукраїнського) відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), начальник відділу Нагорна Н.М., в судове засідання не з`явилася, надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, у клопотанні також зазначила про відсутність заперечень по суті заяви. Представник заінтересованої особи військової частини [NUMBER] в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи. Представник заінтересованої особи Міністерства оборони в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, засобами телефонного зв`язку повідомив про неможливість участі в судовому засідання у зв`язку з участю в судовому засіданні в іншій справі. Суд вважає можливим проводити судове засідання у відсутності представників Південноукраїнського відділу державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~у Вознесенському\~районі Миколаївської\~області Південного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~України (м.\~Одеса)\~тавійськової частини [NUMBER] , оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення справи. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та заперечень, суд дійшов наступних висновків. Щодо суб`єктного складу учасників справи в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] [INFO] згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від14.02.1976 року (а.с.5). Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 15.02.2017 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.34). Від даного шлюбу [PERSON] мав доньку [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 04.10.2011 року (а.с.35). Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 16.11.2023 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.38) Від [INFO] заявниця отримала сповіщення сім`ї №157 від 25.08.2022 року, що старший солдат [PERSON] , старший стрілець першого механізованого взводу другої механізованої роти забезпечення підвозу боєприпасами батальйону матеріального забезпечення військової частини [NUMBER] 18.06.2022 року під час артилерійського обстрілу та бойового зіткнення з військами російської федерації у районі населеного пункту Тошківка Луганської області ВОП «Отчаяний» при перевірці особового складу виявився відсутнім, станом на день сповіщення рахується безвісти зниклим, проводяться пошуки свідків, які могли б спростувати факт потрапляння в полон чи загибелі (а.с.9). 25.06.2022 року [PERSON] звернулася до ВП №3 РУП ГУНП в Миколаївській області із заявою, в якій просила встановити обставини зникнення та місцезнаходження сина [PERSON] . В цей же день були внесені відомості в ЄРДР за ознаками ч.1 ст.115 КК України, органом досудового розслідування визначено Головне управління Національної поліції України в Луганській області (а.с.6). Згідно повідомлення про продовження досудового розслідування від 20.03.2023 року місцезнаходження [PERSON] не встановлено, він вважається безвісти зниклим. Відповідно до Акту проведення службового розслідування за фактом безвісного зникнення 18.06.2022 року військовослужбовців військової частини [NUMBER] солдата [PERSON] , старшого лейтенанта [PERSON] , солдата [PERSON] , старшого солдата [PERSON] , солдата [PERSON] , солдата [PERSON] (а.с.13-20) [INFO] поблизу н.п.Тошківка Луганської області відбувся масований артилерійський обстріл позиції військової частини [NUMBER] , а також вогневе зіткнення з ворожими силами збройних сил російської федерації, що здійснювалося силами та засобами особового складу військовослужбовців вч [NUMBER] . Під тиском переважаючих сил противника військовослужбовці [NUMBER] були витіснені на околиці н.п.Тошківка Луганської області. Під час припинення вогню була проведена перевірка особового складу і виявлено відсутність вищевказаних військовослужбовців. Також актом встановлено, що зазначені військовослужбовці, серед яких був [PERSON] , на позиції перебували в засобах захисту, на телефонні дзвінки не відповідають, на радіозв`язок не виходять, місцезнаходження невідомо, особиста зброя відсутня. Тіла виявлені не були, пошуки результатів не дали, документи відсутні, зв`язок відсутній, місцезнаходження невідомо. Окрім того, зазначеним актом встановлено, що при дослідженні телеграм-каналів із відео полонених військовослужбовців серед військовополонених не було ідентифіковано зокрема [PERSON] та інших вказаних у акті військовослужбовців, а також актом встановлено відсутність в їх діях ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст.429 (самовільне залишення поля бою або відмова діяти зброєю) та 430 (добровільна здача в полон) КК України. За результатами службового розслідування визначено вважати [PERSON] зниклим безвісти 18.06.2022 року під час виконання обов`язків військової служби в зоні ведення бойових дій по відсічі збройної агресії російської федерації. В судовому засіданні встановлено, що з дня зникнення безвісти [PERSON] і по теперешній час будь-яких відомостей про його перебування в полоні чи будь-якому іншому місці не надходило, на зв`язок він не виходив, живим ніхто не бачив. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 зазначеного Закону України). Загальновідомою та такою, що не потребує доказування за змістом ст.82 ЦПК України є обставина, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався. Відповідно до п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною першою ст. 46 Цивільного кодексу України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У відповідності до частини другої ст. 46 Цивільного кодексу України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге). Отже, у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11.12.2024 у справі №755/11021/22 зауважила, що приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. За змістом статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України»: -\~\~\~\~\~\~ воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень; -\~\~\~\~\~\~ бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); -\~\~\~\~\~\~ воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; -\~\~\~\~\~\~ район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії. Відповідно, бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями. Велика Палата Верховного Суду у винесеній постанові від 11.12.2024 по справі №755/11021/22 зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою. Відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською федерацією затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 року від 22.12.2022 року територія Гірської територіальної громади Сєвєродонецького району Луганської області, до складу якої входить с.Тошківка, перебуває в тимчасовій окупації з 23.06.2022 року, відповідно активні бойові дії там не проводяться. Таким чином, посилання представника Міністерства оборони України на необхідність очікувати спливу шести місяців після завершення воєнного стану, запровадженого на території України на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 за № 64/22, введеного в дію Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України», для виникнення правових підстав для подання до суду заяви про визнання солдата [PERSON] померлим, є неспроможними. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що на відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. У відповідності до правового висновку викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 в справі №490/6057/19-ц - встановлення факту, що має юридичне значення, щодо загибелі військовослужбовця під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії російської федерації проти України можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між смертю військовослужбовця та військовою агресією російської федерації. Від встановлення факту загибелі військовослужбовця при виконанні військової служби внаслідок збройної агресії російської федерації проти України залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника як члена сім`ї загиблого військовослужбовця. Тобто, відповідний юридичний факт має індивідуальний характер, оскільки породжує правові наслідки лише для заявника, а саме: отримання загиблим статусу жертви міжнародного збройного конфлікту з подальшим отриманням членами сім`ї загиблого допомоги від гуманітарних організацій та можливості звернення членів сім`ї загиблого до міжнародних судів із відповідними вимогами. Крім того, суд звертає увагу на те, що стаття 48 ЦК України регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою. Ця стаття передбачає механізм скасування судом рішення про оголошення фізичної особи померлою у разі, якщо вона з`являється або стає відомою інформація про її місцезнаходження. Завдяки цьому механізму законодавець також прагне забезпечити справедливість, враховуючи потребу в захисті прав людини та її законних інтересів. Стаття 48 ЦК України формує справедливий та розумний баланс між інтересами держави, суспільства та окремих осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, що є ключовим для функціонування правової системи. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частина третя ст. 46 Цивільного кодексу України). Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» визначає правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей. Для цілей цього Закону особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру. Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. Якщо особа, зникла безвісти за особливих обставин, була оголошена померлою, але її місцеперебування, місце поховання чи місцезнаходження її останків не було встановлено, проведення розшуку в розумінні цього Закону не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження її останків. Таким чином, посилання представника Міністерства оборони України в своїх запереченнях проти заяви на необхідність очікування проведення розшукових дій особи, яку просять оголосити померлою, не грунтується на вимогах діючого законодавства. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає доведеним факт загибелі старшого солдата [PERSON] , тому подана заява про оголошення особи померлою (загиблою) під час захисту Батьківщини підлягає задоволенню. Оскільки день вірогідної смерті старшого солдата [PERSON] точно встановлений актом службового розслідування 18.06.2022 року, необхідно оголосити його загиблим з цього дня.

Outcome: approved