Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

Позивач за первісним позовом АТ «Ідея Банк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог вказано, що 12.07.2021 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Е07.00407.008323740, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 76648,00 грн. на термін до 12.07.2024 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється за графіком погашення кредиту та процентів. Однак, відповідачка не виконувала своїх обов`язків за кредитним договором, через що, станом на 21.09.2023 року має заборгованість перед позивачем в сумі 117636,26 грн., яка складається з наступного: 70924,48 грн. прострочений борг; 10511,04 грн. прострочені проценти; 36200,74грн. прострочена плата за обслуговування кредиту, що підтверджено розрахунком. Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даною позовною заявою. Від відповідача за первісним позовом [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява, яка згодом була уточнена, в якій вона просить застосувати наслідки нікчемності п.1.7 Договору кредиту та страхування №Е07.00407.00832340 від 12.07.2021 року та визначити суму боргу за договором кредиту та страхування №Е07.00407.00832340 від 12.07.2021р., який підлягає сплаті [PERSON] у розмірі: 51445 грн. 42 коп., з яких: 48219,63 грн. - строковий основний борг; 159,71 грн. - строкові проценти; 3066,08 грн. прострочені проценти. В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що 12.07.2021 року між АТ «Ідея Банк» та нею було укладено договір кредиту та страхування № Е07.00407.008323740, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 76648,00 грн. на термін до 12.07.2024 року. Позивач за первісним позовом просить стягнути з неї заборгованість, яка складається з: простроченого боргу - 70924,48 грн., прострочених процентів - 10511,04 грн. Разом з тим, в розмір заборгованості, заявленої у позові, Позивачем було включено прострочену плату за обслуговування кредиту в розмірі 36200,74 грн. Пунктом 1.7 Договору передбачено, що під час користування кредитом Банк надає Клієнту послуги щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБОФО), за надання яких встановлена плата відповідно до п.5 Додатку №1 до Договору як «Обслуговування кредитної заборгованості». Відповідно до п.п.2 п.4 Паспорту споживчого кредиту, «Платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладання Договору» передбачена плата за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,69% середньомісячно від початкової вартості кредиту. Відповідно до п.5 Паспорту споживчого кредиту, «Порядок повернення кредиту. Кількість та розмір платежів, періодичність внесення» до кількості та розміру платежів при поверненні кредиту включено також плата за обслуговування кредитної заборгованості - щомісячний платіж у розмірі 1990,95 грн., що за період з 10.08.2021 року по 12.07.2024 року складає загальну суму 71674,16 грн. Отже, АТ «Ідея Банк» встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме прострочена плата за обслуговування кредиту в розмірі 36200,74 грн., не підлягає стягненню з неї. Крім того, згідно виписки банку по кредитному договору, нею сплачувалися платежі по кредиту на загальну суму 111879,88 грн., частину з яких позивач неправомірно зарахував в рахунок погашення простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості. Вважає, що положення п.1.7 Договору кредиту від 12.07.2021 року, укладеного між нею та Банком, суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а тому до них мають бути застосовані наслідки нікчемності. Представник позивача за первісним позовом АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги за первісним позовом просив задовольнити повністю, з підстав, викладених у позові та у відзиві на зустрічний позов, а у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідачка [PERSON] за первісним позовом та її представник у судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі. Просили задовольнити зустрічні позовні вимоги. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 12.07.2021 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Е07.00407.008323740, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 76648,00 грн. на термін до 12.07.2024 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Пунктом 1.7 Договору кредиту передбачено, що під час користування кредитом Банк надає Клієнту послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБОФО), за надання яких встановлена плата, відповідно до Додатку №1 як «Обслуговування кредитної заборгованості». В зв`язку з тим, що відповідачка не виконувала своїх обов`язків за кредитним договором, станом на 21.09.2023 року існує заборгованість перед позивачем в сумі 117636,26 грн., яка складається з наступного: 70924,48 грн. прострочений борг; 10511,04 грн. прострочені проценти; 36200,74грн. прострочена плата за обслуговування кредиту, що підтверджено розрахунком (а.с.24 т.1). Відповідно до ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. В розумінні ст.ст. 626-629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. [PERSON] вважає, що АТ «Ідея Банк» порушило її права як споживача фінансових послуг та ввело її в оману, включивши в умови договору оплату додаткових послуг, які відповідно до законодавства надаються безкоштовно. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», п ісля укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України\~«Про споживче\~кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону. Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.(Постанова Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 204/8492/21 провадження №61-10602св22). Вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду має бути врахований під час розгляду даної справи. З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитними договорами, є нікчемними. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19)). Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, виходячи з наведених вище доводів, суд прийшов до висновку, що зустрічна позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, АТ «Ідея Банк» надано суду детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором, із зарахуванням сплаченої суми за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до умов кредитного договору та ст.19 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 51445,42 грн., яка складається з наступного: 48219,63 грн. строковий основний борг; 159,71 грн. строкові проценти; 3066,08 грн. прострочені проценти. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним задовольнити частково первісну позовну заяву та стягнути з відповідачки [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 51445,42 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням результатів вирішення спору, з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 1173,78 грн. Окрім того, відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звільнений від сплати судового збору. Тому, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом АТ «Ідея Банк» у сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial