Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У березні 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позовну заяву мотивує тим, що позивач з 07 лютого 1991 року зареєстрована та постійно проживає у квартирі [ADDRESS] . У зазначеній квартирі вона проживала зі своєю бабусею [PERSON] , яка була наймачем житла. Позивачка виховувалася виключно бабусею, оскільки її батьки були позбавлені батьківських прав. Крім Позивачки та її бабусі, у квартирі був зареєстрований [PERSON] , рідний дядько Позивачки. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві. На момент смерті бабусі Позивачці було 14 років. 29 березня 2006 року, відповідно до розпорядження Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації № 503, піклувальником над неповнолітньою Позивачкою було призначено Відповідача. У зв`язку зі смертю [PERSON] , [INFO] розпорядженням № 1444 внесено зміни до договору найму Квартири, і новим наймачем став Відповідач. Проте, незважаючи на призначення піклувальником, Відповідач не виконував покладених на нього обов`язків: він не проживав у квартирі з Позивачкою, не піклувався про неї, фактично самоусунувся від своїх обов`язків. Позивачка, починаючи з 14 років, проживала одна, навчалася в школі та самостійно забезпечувала себе всім необхідним. З 2006 року Відповідач фактично проживав за іншою адресою зі своєю співмешканкою. Жодних контактів із Відповідачем у Позивачки не було. Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 29 лютого 2024 року, що надана Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією 07 березня 2024 року, Відповідач не звертався до адміністрації із заявою про збереження житла у зв`язку з його тимчасовою відсутністю. Крім того, починаючи з 2006 року, саме Позивачка сплачувала всі комунальні послуги за Квартиру, що підтверджується квитанціями та рахунками, копії яких додаються до позову. Близько місяця тому Відповідач без попередження з`явився біля Квартири та намагався потрапити всередину. Позивачка була шокована, оскільки не бачила Відповідача з 2006 року. На її запитання про причину візиту Відповідач заявив, що має намір вселитися та проживати в Квартирі. Просить позов задовольнити. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.04..2024 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив задовольнити. Представник відповідача та відповідач заперечували проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві. 29 березня 2006 року, відповідно до розпорядження Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації № 503, піклувальником над неповнолітньою [PERSON] було призначено [PERSON] . Відповідно до розпорядження Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації № 1444 від 15.08.2006 року у зв`язку зі смертю [PERSON] внесено зміни до договору найму квартири і укладено договір з [PERSON] . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 29 лютого 2024 року Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації № 107-1775 від 07 березня 2024 року відповідач не звертався до адміністрації із заявою про збереження житла у зв`язку з його тимчасовою відсутністю. На підтвердження позовних вимог позивачем долучено до матеріалів справи квитанції про сплату комунальних послуг. З квитанцій вбачається, що платниками є [PERSON] та [PERSON] [PERSON] ( [INFO] ) зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 21.09.1993 року, що підтверджується довідкою з місця проживання сім`ї та реєстрації від 29.02.2012 № 234 та довідкою з місця проживання сім`ї та реєстрації від 23.11.2011 № 1007. Сім`ї [PERSON] було видано Ордер № Г_291927 на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] .Відповідно до Ордеру, житлове приміщення надано [PERSON] . [PERSON] був включений до Ордеру як член сім`ї. [PERSON] є наймачем спірної трикімнатної квартири (жилою площею 47,6 кв.м) відповідно до договору найму житлового приміщення. [PERSON] є власником особового рахунку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором № 6094 про надання населенню послуг з газопостачання між ПАТ «Київгаз» та [PERSON] . Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ч. 1,2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій статті 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні як свідок пояснив, що з 1992 року проживає у спірній квартирі. Більше року племінниця не пускає до квартири, змінила замки та не дала ключ. Відповідач змушений жити на вокзалі. У березні 2022 року їздив до Іспанії. З 2000 року проживав з цивільною дружиною у її квартирі, але постійно приходив до квартири № 33 та періодично там ночував. У квартирі № 33 у відповідача була своя кімната, наповнена його речами. Після смерті цивільної дружини її діти просили покинути місце проживання у їх квартирі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є рідною сестрою відповідача та квартира [ADDRESS] є батьківською квартирою, оскільки ордер на житлове приміщення було видано сім`ї [PERSON] . Відповідно до ордеру, житлове приміщення надано батькові [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] був включений до ордеру як член сім`ї. Доказів, що відповідач відсутній у спірній квартирі та не користується нею, суду не надано. Належних доказів того, що відповідач не мешкає у квартирі без поважних причин суду не надано. Стороною позивача не спростовано інформацію щодо заміни замка та не надання відповідачу ключів. Суд приходить до висновку, що визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , останній фактично буде позбавлений житла, виселення покладе на нього надмірний тягар, чим порушить баланс інтересів сторін, оскільки фактично він стане безхатченком. Судом встановлено, що у відповідача єдиним житлом є спірна квартира .Відповідач тривалий час проживав у квартирі, сплачував комунальні послуги, тобто [PERSON] має тривалий зв`язок із спірною квартирою як із єдиним житлом. Встановлені обставини є достатньою підставою для того, щоб вважати спірну квартиру житлом відповідача в розумінні статті 8 Конвенції. Оскільки [PERSON] не має іншого житла, тому право позивача [PERSON] на це майно не може бути захищено, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, який внаслідок цього стане безхатченком, що не є справедливим з урахуванням усіх обставин цієї справи. Враховуючи викладене та оцінивши усі надані стороною докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи принцип пропорційності у цивільному судочинстві та дотримання розумного балансу інтересів сторін, дійшов висновку, що допустимих доказів того, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин, а також доказів того що він втратив інтерес до житла, позивач, не надав, а тому підстав для задоволення позову, суд не вбачає. V. Розподіл судових витрат між сторонами. За положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи норми ст. 141 ЦПК , оскільки суд відмовив у задоволенні позову, витрати щодо розгляду покладаються на позивача.

Outcome: dismissed