Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

16 січня 2025 року через систему «Електронний суд» до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від представника позивача адвоката Коваленко Юлії Олександрівни надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, [PERSON] являється матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] ( [INFO] ). [PERSON] з 11 жовтня 2014 року перебувала у шлюбі зі [PERSON] - батьком [PERSON] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 19 липня 2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, позивач на початку березня 2022 року виїхала з дитиною за кордон (в Португалію). Щодо вивезення дитини за кордон подалі від війни відповідач не заперечував. Так, з березня 2022 року дочка [PERSON] весь час проживає з позивачкою за кордоном у Португалії та повністю перебуває на її утриманні. Виховання та розвиток кожної дитини потребує залучення значних коштів, які, на жаль, [PERSON] не в змозі самостійно забезпечити. Відповідач [PERSON] є працездатним та не має інших неповнолітніх дітей. Тому позивач вважає за можливе стягнути з Відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини. Відповідач у встановлений судом строк на виконання вимог ухвали суду від 17 січня 2025 року не надав відзив на позов. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 17 січня 2025 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 12 лютого 2025 року о 12 год. 30 хв. В судове засідання, призначене на 12 лютого 2025 року о 12 год. 30 хв. сторони не з`явилися, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено на 28 лютого 2025 року на 11 год. 30 хв. 13 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» до канцелярії суду надійшла заява від представника позивача [PERSON] у якій остання просила суд проводити розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала щодо ухвалення заочного судового рішення. 17 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» до канцелярії суду надійшла заява від представника позивача [PERSON] про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат. Відповідач в судове засідання, призначене на 28 лютого 2025 року о 11 год. 30 хв повторно не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, у відповідності до вимог ЦПК України, правом на подання відзиву у встановлені судом строки не скористався, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Враховуючи вищевикладене, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2014 року, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2024 року було розірвано (а.с. 20-22 ). Так, у сторін по справі від шлюбу народилася\~ дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 12 травня 2015 року, актовий запис за № 647 (а.с. 19). Відповідно до довідки про місце проживання, виданої головою округу Візеу Португалія від 08 січня 2025 року, [PERSON] , [INFO] , проживає з донькою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 24-25 ). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України) Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. Враховуючи наявність визначеного законом обов`язку обох батьків утримувати власних дітей, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимоги позивача та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітиною повноліття. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що понесені позивачем [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн, підтверджуються матеріалами справи: договором про надання правничої допомоги №26-08 від 21 червня 2024 року, додатковою угодою №2 від 15 січня 2025 року, Актом приймання-передачі наданих послуг від 12 лютого 2025 року, розрахунковою квитанцією №26-08/А від 13 лютого 2025 року. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Разом з тим, суд звертає увагу, що зменшення розміру витрат на правничу допомогу можливе виключно за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам за відповідним клопотанням іншої сторони. В іншому випадку, таке необґрунтоване зменшення є втручанням у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом, що суперечить принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19. Суд зазначає, що від відповідача не надходило клопотань або заперечень щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, або інших заперечень. Враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19. Враховуючи наведене, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн підлягають стягненню з відповідача. Згідно п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення заборгованості, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що оскільки позивача [PERSON] звільнена від сплати судового збору, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою\~ у сумі 1 211,20 грн. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved