Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, які збільшила та просила визнати недійсною Додаткову угоду № 2-6-6/088-1 від 23.10.2021 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-6-6/088 від 03.12.2020 про заміну сторони, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маячний» (код ЄДРПОУ 35242226) та [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) і [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), за яким [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] , визнати недійсним право власності [PERSON] , ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ), на об`єкт житлової нерухомості - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 51,9 кв.м., житлова площа 50, 6 кв.м., скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради Тодорової І.Г., від 08 грудня 2021 року о 15:16:41 № 45606195 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності, за яким було зареєстровано право власності за [PERSON] , ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ), на об`єкт житлової нерухомості - квартиру, загальною площею 51,9 кв.м, житловою площею 50,6 кв.м, розташовану за адресом: [ADDRESS] ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2531250051100, а також визнати право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 51,9 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м, за [PERSON] та [PERSON] . При цьому позивачка посилається на те, що з 15 вересня 2018 року вона знаходиться в шлюбі з [PERSON] , 03 грудня 2020 року [PERSON] уклав з ТОВ «Маячний» договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна № 2-6-6/088, за яким за спільні кошти подружжя на праві сумісної власності було придбано об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] . 23 жовтня 2021 року [PERSON] уклав з ТОВ «Маячний» Додаткову угоду №2-6-6/088-1 до договору купівлі - продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна № 2-6-6/088 від 03.12.2020 року про заміну сторони, в якій особисто, без згоди позивачки, передав усі права на придбаний у шлюбі об`єкт нерухомості [PERSON] , яка 08 грудня 2021 року зареєструвала на своє ім`я право власності на квартиру [ADDRESS] . Оскільки спірне майно є спільною власністю подружжя, яким [PERSON] розпорядився без згоди позивачки, з посиланням на ст. 60-71 СК України, ст.368,369 ЦК України, позивачка звернулась до суду з даним позовом. Представник позивачки адвокат Пілюк С. надала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав. Представник [PERSON] адвокат Казак В.С. надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, при цьому зазначив, що проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Представник ТОВ «Маячний» - Горобець В.В. надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. 3-я особа: держаний реєстратор Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради Тодорова І.Г. до судового засідання не з`явилась, сповіщалась, про причини неявки суд не сповістила. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, 15 вересня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується актовим записом №2388 від 15.09.2018 Малиновського районного у м.Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Одеській області. 03 грудня 2020 року [PERSON] уклав з ТОВ «Маячний» договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна № 2-6-6/088, за яким за спільні кошти подружжя на праві сумісної власності було придбано об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] . [PERSON] визнав, що об`єкт нерухомого майна - квартира [ADDRESS] придбана за спільні кошти подружжя, є спільною власністю [PERSON] та [PERSON] , і відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню. 23 жовтня 2021 року [PERSON] уклав з ТОВ «Маячний» Додаткову угоду №2-6-6/088-1 до договору купівлі - продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна № 2-6-6/088 від 03.12.2020 року про заміну сторони, в якій особисто, без згоди позивачки, передав усі права на придбаний у шлюбі об`єкт нерухомості [PERSON] . 08 грудня 2021 року [PERSON] зареєструвала на своє ім`я право власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується рішенням державного реєстратора Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради Тодорової І.Г., від 08 грудня 2021 року № 45606195 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності. Згідно зі ст.60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи зі ст.63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу\~(частина перша\~статті 215 ЦК України). Згідно статей\~16,\~203,\~215 ЦК України\~для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 24 квітня 2020 року в справі № 522/25151/14-ц (провадження № 61-101св19) зроблено висновок що «тлумачення\~статті 215 ЦК України\~свідчить, що підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20) вказано, що «з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності». Відповідно до частини четвертої\~статті 369 ЦК України\~правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. При таких обставинах та оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved