Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

Адвокат Самодерженкова Тетяна Олександрівна в інтересах [PERSON] за допомогою модуля Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Національний університет біоресурсів і природокористування України про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [PERSON] , є кандидатом ветеринарних наук та працює доцентом кафедри терапії і клінічної діагностики факультету ветеринарної медицини Національного Університету біобезпеки і природокористування України (далі - НУБіП). 18.03.2024 на електронну адресу деканату НУБіП надійшов лист з електронної пошти [INFO] від особи, яка підписана як [PERSON]. Автор листів - [PERSON] стверджував, що має докази того, що, нібито, викладач [PERSON] має сексуальні зв`язки зі своїми студентками. У листі адресата в якості вкладених файлів містилися два скріншоти з переписки невідомих осіб, на яких містяться форварди (пересилання замість оригінальної переписки) повідомлень від адресатів, підписаних азійськими ієрогліфами. Разом з тим, інформацію, яка дискредитує [PERSON] було розміщено на щонайменше двох анонімних Телеграм-каналах «Київ Труха» та «Київ INFO», а також у мережі Фейсбук УСГА УСХА Академія Київ. 18.03.2024 в Telegram - каналі «Київ Труха» була опублікована наступна інформація (цитата): «Секс-скандал у НУБіП: викладач регулярно займається інтимом із студентами. Знайомтесь, на фото - [PERSON] , доцент кафедри терапії та клінічної діагностики. Студенти скаржаться на нього та кажуть, що вони довгий час стикаються з домаганнями з його сторони. Все починається з дотиків на парах, а далі - переходить до пропозицій «піти на каву». Прєпод полюбляє обговорювати із дівчатами теми «тройничків», ан*лу, м*в та іншого бруду. Більшість студенток, з якими він спілкується на сексуальні теми є повнолітніми, але з деякими він починав інтимні розмови з першого курсу, коли ще їм не було 18 років. Прошу правоохоронні органи звернути на це увагу». Публікація недостовірної інформації в Телеграм-каналі стало підставою для подальшого її поширення і в інших мережах. Так, ведучий телеканалу «Kyiv24» під час ефіру розповів про «секс-скандал у НУБіП», зазначивши, що викладач (без зазначення прізвища) вказаного ВНЗ «змушує студенток до інтиму». Для встановлення фактичних обставин завідуюча кафедрою, на якій працює [PERSON] , провела анонімне анкетування студентів у всіх групах, які веде останній, проте будь-яких скарг (повідомлень) від студентів щодо домагань або будь-яких інших незаконних дій з боку викладача отримано не було. Також в мережі Instagram колектив Сенату студентської організації НУБіП України розмістив лист про недостовірність публікацій стосовно [PERSON] Головне управління Національної поліції у м. Київ повідомило, що згідно відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформації наданої Управління інформаційної аналітичної системи Головного управління Національної поліції у м. Києві слідчими підрозділами за заявою [PERSON] відносно [PERSON] кримінальне провадження не розпочиналося та досудове розслідування не проводиться. Зазначила, що зазначена інформація не відповідає дійсності та є такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію, оскільки інформація була доведена до відома широкому колу користувачів мережі Інтернет з метою дискредитації [PERSON] у публічному просторі. Поширена інформація стосується саме [PERSON] , оскільки в публікаціях використовується його фотографія разом з ім`ям, прізвищем та родом занять. Оскільки особи, які поширили цю недостовірну інформацію невідомі, заявник вимушений звернутися до суду зі заявою про встановлення факту недостовірності поширеної інформації та її спростування. Просила встановити факт неправдивості (недостовірності) наступної інформації, що завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації заявника - [PERSON] та спростувати: інформацію, яка надійшла на електронну пошту деканату Національного Університету біобезпеки і природокористування України (dekanat_vetmed@hubip.edu.ua) з електронного адреса пошти [INFO] від особи, яка підписана як [PERSON], наступного змісту (мовою оригіналу): «Як виявилося, ваш викладач [PERSON] , не може втриматися перед молодими студентками. До листа додаю певну кількість доказів. Такого матеріалу в мене ще ці купа» та інформацію, яка розміщена в телеграм-каналі «КИЇВ ТРУХА», за посиланням [INFO] наступного змісту (мовою оригіналу): « [INFO] : викладач регулярно займається інтимом із студентами. Знайомтесь, на фото - [PERSON] , доцент кафедри терапії та клінічної діагностики. Студенти скаржаться на нього та кажуть, що вони довгий час стикаються з домаганнями з його сторони. Все починається з дотиків на парах, а далі - переходить до пропозицій «піти на каву». Прєпод полюбляє обговорювати із дівчатами теми «тройничків», ан*лу, м*в та іншого бруду. Більшість студенток, з якими він спілкується на сексуальні теми є повнолітніми, але з деякими він починав інтимні розмови з першого курсу, коли ще їм не було 18 років. Прошу правоохоронні органи звернути на це увагу». 24.06.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі. Представник заявника підтримала заяву. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] 01.09.2022 прийнятий на посаду доцента кафедри терапії і клінічної діагностики за строковим трудовим договором до Національного університету біоресурсів і природокористування України. 18.03.2024 на електрону пошту [INFO] надійшов лист від [PERSON] - [INFO] наступного змісту: «Як виявилося, ваш викладач [PERSON] , не може втриматися перед молодими студентками. До листа додаю певну кількість доказів. Такого матеріалу в мене ще ціла купа. Я вимагаю негайної реакції на ці події від адміністрації вищого навчального закладу. Якщо реакції не буде протягом робочого дня, усі дані опиняться у правоохоронних органах та у відкритому доступі.» До вищезазначеного листа додано скрін-шоти переписки невідомих осіб у месенджері Телеграм, зі змісту яких вбачається планування інтимних зустрічей між двома невідомими особами, підписані азійськими ієрогліфами. 18.03.2024 в Телеграм - каналі «Труха Київ» була опублікована наступна інформація: «Секс-скандал у НУБіП: викладач регулярно займається інтимом із студентами. Знайомтесь, на фото - [PERSON] , доцент кафедри терапії та клінічної діагностики. Студенти скаржаться на нього та кажуть, що вони довгий час стикаються з домаганнями з його сторони. Все починається з дотиків на парах, а далі - переходить до пропозицій «піти на каву». Прєпод полюбляє обговорювати із дівчатами теми «тройничків», ан*лу, м*в та іншого бруду. Більшість студенток, з якими він спілкується на сексуальні теми є повнолітніми, але з деякими він починав інтимні розмови з першого курсу, коли ще їм не було 18 років. Прошу правоохоронні органи звернути на це увагу». 18.03.2024 деканом факультету ветеринарної медицини [PERSON] було опубліковано заяву факультету ветеринарної медицини НУБіП України щодо розповсюдження інформації про доцента [PERSON] , в якій зазначено, що викладені, в анонімних телеграм-каналах, публікації щодо звинувачення [PERSON] не відповідають дійсності. Відповідно до відповіді Головного управління Національної поліції у м. Києві від 09.05.2024 згідно відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформації наданої Управлінням інформаційної аналітичної системи Головного управління Національної поліції у м. Києві слідчими підрозділами за заявою [PERSON] відносно [PERSON] кримінальне провадження не розпочиналося та досудове розслідування не проводиться. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Конституція України гарантує кожному право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію (частина 4 статті 32). Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Відповідно до статті 275 ЦК України вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Отже, відповідно до статті 275 ЦК України, захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження (ч. 2ст. 19 ЦПК України). Спростування недостовірної інформації може здійснюватися як у спосіб захисту честі, гідності, ділової репутації, так і встановлення факту недостовірної інформації. У той же час, перший розрахований на наявність спору та здійснюється в порядку позовного провадження, другий, - коли метою є лише встановлення факту, що має юридичне значення та здійснюється в порядку окремого (непозовного) провадження. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293 ЦПК України). Відповідно до частини 3 статті 42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи. Пунктом 1 частини 1 статті 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначено статтею 315 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законі інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до частини першої статті 277 Цивільного кодексу України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України). Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співвжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. 07.11.2017 Європейський суд з прав людини ухвалив рішення в справі EGILLEINARSSONv.ICELAND, ключові висновки в якому сформульовані в контексті з`ясування того, чим за своєю суттю є звинувачення у вчиненні злочину (зґвалтування): оціночним судженням чи твердженням про факт, схиляючись до того, що навіть припустивши теоретичну можливість визначення звинувачення у вчиненні злочину як оціночного судження, воно має мати фактологічну підставу, накшталт вироку, яким засуджено особу. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК України («Окреме провадження»). Частиною 4 статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц (провадження № 61-5189св18) вказано, що: «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації». У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту недостовірної інформації, зокрема, яка надійшла на електронну пошту деканату Національного Університету біобезпеки і природокористування України (dekanat_vetmed@hubip.edu.ua) з електронного адреса пошти [INFO] від особи, яка підписана як [PERSON]. В інший спосіб захистити порушені права заявника можливості немає, оскільки як встановлено особа, яка підписана як [PERSON] невідома, встановити її фактично є неможливим, оскільки таку особу неможливо ідентифікувати. Враховуючи роз`яснення п. 13 Постанови пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року № 1 єдиним законним способом відновити порушені права є встановлення факту недостовірної інформації. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 15 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року, недостовірною інформацією вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно статті 2 Закону України "Про інформацію" одним з основних принципів інформаційних відносин є достовірність та повнота інформації. Судом встановлено, що інформація, яка надійшла на електронну пошту деканату Національного Університету біобезпеки і природокористування України (dekanat_vetmed@hubip.edu.ua) з електронного адреса пошти [INFO] від особи, яка підписана як [PERSON], не є оціночним судженням, а є фактичними твердженнями про вказані в ній події, оскільки через такі твердження складається негативна думка спільноти про заявника, як про особу, та його ділову репутацію. При цьому, будь-які дані та докази, які їх підтверджують, та які б доводили викладені в цьому повідомлені факти та те, що серед осіб, які ведуть переписку у чаті Телеграм, є [PERSON] в матеріалах справи відсутні, оскільки переписку вели невідомі особи, підписані азійськими ієрогліфами. На думку суду, вказана інформація та її поширення порушує особисті немайнові права заявника, а також створює негативну думку про нього. Також матеріали справи містять відповідь Головного управління Національної поліції у м. Києві від 09.05.2024 в якій зазначено, що згідно відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформації наданої Управлінням інформаційної аналітичної системи Головного управління Національної поліції у м. Києві слідчими підрозділами за заявою [PERSON] відносно [PERSON] кримінальне провадження не розпочиналося та досудове розслідування не проводиться. Проаналізувавши в сукупності всі обставини справи, суд дійшов висновку, що інформація стосовно заявника не відповідає дійсності, не підтверджена жодними доказами чи конкретними фактичними даними, стосується ділової репутації заявника, викладена у стверджувальній формі, а тому псує та формує негативну соціальну оцінку зі сторони суспільства, завдає шкоди особистим немайновим правам заявника на недоторканість його честі, гідності та репутації, завдаючи шкоди як особистим інтересам, так і професійним відносинам. Доказів протилежного в ході розгляду справи не встановлено. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення заяви. Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при ухваленні рішення у справах про встановлення фактів, розподіл судових витрат по даній категорії справ не застосовується.

Outcome: approved