Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Рудику С.Ю. звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] з липня 2021 року з батьком [PERSON] ; звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами в розмірі 446 119 грн.09 коп. на користь [PERSON] на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що з 04.08.2003 року позивач перебував у шлюбі з відповідачкою. Від спільного шлюбу у сторін є троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . На підставі заочного рішення Рівненського міського суду від 12.10.2021 року по справі №569/12506/21 шлюб між сторонами було розірвано. Ще до розірвання шлюбу судовим наказом виданим Рівненським міським судом 12.07.2021 року у справі № 5609/13375/21 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання трьох дітей 1/2 частку заробітної плати (доходу) щомісячно. До заяви про видачу судового наказу, як доказ проживання всіх дітей з заявником було додано довідку № 39 від 29.06.2021 року ОСББ «Дубенська 44», в якій вказано, що всі діти проживають з матір`ю. Однак син [PERSON] , як проживав з батьком, до розірвання шлюбу між батьками, так і залишився проживати в [ADDRESS] . Зазначає, що на даний час його син, так і проживає за вказаною адресою з його мамою. З 24.08.2022 року позивач перебуває в лавах ЗСУ. В квітні 2024 року Рівненським відділом ДВС у Рівненському районі позивачу було заблоковано рахунок, на який перераховується грошове забезпечення військовослужбовця. Він залишився без засобів до існування. Виявилося, що в нього рахується заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.04.2024 року в розмірі 446119 грн.09 коп. Позивач вважає, що вказана заборгованість за аліментами безпідставна, оскільки син [PERSON] проживав із позивачем, а аліменти на його утримання стягувалися на користь відповідачки. З липня 2021 року до досягнення сином повноліття безпідставно стягнуто суму 29440 грн.98 коп. Крім того позивач повністю забезпечує на протязі 2022, 2023, 2024 років повнолітнього, на даний час сина [PERSON] , який продовжує навчання, а саме оплачує його навчання та матеріально утримує. За період 2022 - 2024 роки на картку сина [PERSON] , позивачем перераховано 291 100 грн. Вказаний факт підтверджується виписками АТКБ «ПРИВАТБАНК» за 2022, 2023, 2024 роки. Також позивач повністю забезпечує дочку [PERSON] , яка теж досягла повноліття, але продовжує навчання. Відповідачка не пред`являла позов про стягнення з позивача аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання. За період з 2022 року по 2024 рік на картку дочки позивач перерахував 146300 грн. Вказаний факт підтверджують виписки AT «УНІВЕРСАЛ БАНК». Загальна сума коштів перерахована дітям [PERSON] та [PERSON] за період з 2022 року по 2024 рік становить 437 400 грн. У зв`язку з викладеним звертається до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 27.08.2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 28.10.2024 р. від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначає, що до розірвання шлюбу сторони та їхні діти проживали у батьків позивача за адресою: [ADDRESS] . В січні 2021 року [PERSON] разом з трьома дітьми переїхала з смт. Оржів до м. Рівне у квартиру, де вона є співвласницею, за адресою: [ADDRESS] . Оскільки за пів року між сторонами не відбулось примирення, [PERSON] було подано до суду у червні 2021 року позов про розірвання шлюбу. Шлюб між сторонами було розірвано 12 листопада 2021 року на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2021 року по справі №569/12506/21. Оскільки [PERSON] не проживав разом з відповідачкою та спільним дітьми та не надавав жодного матеріального забезпечення своїм дітям, [PERSON] була змушена звернутись до суду про стягнення аліментів на утримання їх трьох дітей. Згідно розрахунку заборгованості від 05.04.2024 р., за період з липня 2021 року по березень 2024 року [PERSON] жодного разу не було сплачено аліментів на користь [PERSON] (крім жовтня 2023 р., де виконавцем на підставі платіжної вимоги від 04.10.2023 р. було стягнуто з рахунку боржника 5 928,06 грн.). Тобто починаючи з 2021 року та по квітень 2024 року позивачем жодного разу не було сплачено аліментів на користь стягувача [PERSON] . Станом на 01.04.2024 р. борг позивача перед відповідачем по сплаті аліментів становить 446 119,09 грн. Зазначає, що протягом 2021-2024 років спільні діти сторін проживали з відповідачкою у м. Рівне та були повністю на її утриманні та вихованні. Саме мати забезпечувала їх всім необхідним: харчуванням, одягом, взуттям, лікуванням при потребі, шкільним приладдям, іграшками, телефонами, займалась їх навчанням та оплачувала його, відвідувала батьківські збори, цікавилась їх навчанням та успіхами. Позивач у позовній заяві стверджує, що старший син [PERSON] проживав весь час з батьком від розірвання шлюбу між ними і по даний час. На підтвердження цього позивач долучив до позовної заяви довідки ОСББ «Дубенська 44» від 29.06.2021 р., яка навпаки підтверджує фактичне проживання сина [PERSON] з матір`ю [PERSON] за її адресою у м. Рівне. Будь-яких інших доказів на підтвердження проживання протягом 2021-2023 років сина [PERSON] з батьком позивач не надав. Зазначає, що надання старшому синові коштів батьком після виповнення синові повноліття немає жодного відношення до стягнення аліментів згідно судового наказу за попередній період, коли син був неповнолітній. Щодо надання батьком коштів доньці, зазначає, що відповідачка навіть не знала про це і на які власні забаганки донька витрачала ці кошти. Всі витрати на дочку, які входять в поняття аліменти, несла її мати. Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що заборгованість виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Навпаки, згідно відповіді ДПС України від 04.04.2024 р. позивач служить у військовій частині [NUMBER] , має щомісячно постійний значний дохід в розмірі від 40 тис. до 150 тис. грн., мав можливість сплачувати аліменти протягом 2021-2024 років та має можливість виплатити борг та сплачувати щомісячні аліменти на меншого сина [PERSON] . Таким чином, відповідачка не вбачає підстав для встановлення факту проживання старшого сина [PERSON] в період стягнення аліментів з батьком та звільнення боржника від сплати заборгованості за аліментами на трьох дітей. Ухвалою суду від 18.11.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.08.2003 року, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2021 року розірвано. Від спільного шлюбу у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.09.2004), дочка [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.02.2006 року) та син [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.06.2010 року). Згідно судового наказу виданого Рівненським міським судом 12.07.2021 року у справі № 5609/13375/21 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання трьох дітей 1/2 частку заробітної плати (доходу) щомісячно. Згідно розрахунку заборгованості державного виконавця станом на 01.04.2024 р. борг [PERSON] перед відповідачкою [PERSON] по сплаті аліментів становить 446 119,09 грн. Також судом встановлено, що згідно довідки №5654 від 09.07.2024р. виданої Начальником адміністративної групи штабу військової частини [NUMBER] , старший солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 02.11.2022р. по теперішній час. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Положеннями СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема, утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (ст.ст. 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (ст. 185 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем, тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. У відповідності до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. 08.09.2022 [PERSON] , [INFO] досяг повноліття. [INFO] [PERSON] , [INFO] досягла повноліття. Допитаний в судовому засіданні як [PERSON] суду показав, що в нього з батьками хороші стосунки. Після розірвання шлюбу батьків, він залишився проживати з батьком в [ADDRESS] . З 16 років він проживає в смт.Оржів з татом і бабусею. Зазначив, що переважно до 16 років його утримувала мама. А з 16 років свідок пішов працювати та сам себе утримував, купував одяг, бабуся забезпечувала харчуванням. Також свідок допомагав мамі коштами. Частину коштів, які тато йому пересилав він віддавав брату та сестрі. Коли є можливість, то бачиться з братом та сестрою. Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] суду показали, що їм відомо, що [PERSON] постійно проживав в смт.Оржів з бабусею та батьком. В травні 2021 після розірвання шлюбу [PERSON] забрала дітей, а син [PERSON] надалі залишився проживати з бабусею та батьком в смт.Оржів. Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суду показали, що після розірвання шлюбу [PERSON] переїхала м. Рівне до своїх батьків разом з трьома дітьми. Свідкам відомо, що [PERSON] навчався в автотранспортному коледжі в м. Рівне, проживав у батьків [PERSON] , а на вихідні їздив в смт. Оржів. Встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати аліментів. Нормою статті 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до вимог статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобов`язані поважати дитину. Відповідно до вимог ст.ст.151, 153 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, залучати до виховання інших осіб обирати форми і методи виховання дитини, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, а також мають право на спілкування з дитиною. Частиною 2 ст. 155 СК України закріплено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність з створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Твердження відповідачки, що син [PERSON] проживав з нею та вона його утримувала, суд не приймає до уваги, так як дані обставини спростовуються зібраними по справі доказами, а саме показами самого сина [PERSON] , який вказав, що він дійсно після розірвання шлюбу батьків надалі залишився проживати з батьком та бабусею за адресою: [ADDRESS] . Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Отже, проживання та перебування дитини сторін разом з батьком позивачем у справі, є підставою для звільнення [PERSON] від заборгованості за аліментами. Відповідно до ч. 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом ч.3 ст. 195 195 СК України. До матеріалів справи позивачем долучено виписку про рух коштів АТ КБ «Приватбанк», а саме про перекази позивачем коштів з 2022 по 2024 роки на користь сина та доньки, які досягли повноліття. Однак, матеріали справи не містять даних про те, що позивач звертався до державного виконавця із клопотаннями про зарахування коштів на погашення заборгованості по аліментах чи оскаржував розмір заборгованості по аліментах. Суд також звертає увагу, що стягувачем аліментів на утримання дітей є відповідач [PERSON] , а згідно розрахунку заборгованості державного виконавця станом на 01.04.2024 р. борг [PERSON] перед відповідачкою [PERSON] по сплаті аліментів становить 446 119,09 грн. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що за період неповноліття сина [PERSON] з липня 2021 по 08 вересня 2022 року на його утримання було нараховано стягнення аліментів на суму 28 822,80 грн., а тому суд приходить до висновку частково звільнити позивача [PERSON] від заборгованості за аліментами, який становив станом на 01.04.2024 року 446 119,09 грн. зменшивши борг на 28 822 грн. 80 коп. Судом не встановлено та матеріали справи не містять доказів про те, що донька [PERSON] проживала з батьком, а тому в частині позовної вимоги [PERSON] щодо звільнення його від заборгованості за аліментами на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] суд від відмовляє. Також, суд звертає увагу на те, що заборгованість по аліментах також нарахована на неповнолітнього [PERSON] [INFO] , і станом на час розгляд справи позивач не звільнений від сплати аліментів на утримання свого неповнолітнього сина. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків,передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1499,39грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial