Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

I.\~Позиції\~сторін та\~учасників справ,\~заяви,\~клопотання,\~ інші процесуальні дії у справі Моторне (транспортне) страхове бюро України, в особі представника адвоката Лисенко Миколи Петровича, звернулось до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з останнього відшкодування шкоди в порядку регресу, пов`язаних з регламентною виплатою у розмірі 8801 грн 14 коп., а також вартість послуг експерта у розмірі 1150 грн 00 коп., а також суму понесених витрат на сплату судового збору у розмірі 3028 грн 00 коп. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, представник позивача покликається на те, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є спеціальним суб`єктом у сфері страхування, а саме організацією, яка за рахунок коштів централізованого страхового резервного фонду відшкодовує потерпілим шкоду у разі її заподіяння власником транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 15.03.2023 о 15 год. 25 хв. у населеному пункті м. Львів по вул. Мартовича, 10, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN TIGUAN», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «RENAULT LAGUNA», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу [PERSON] була застрахована ПрАТ «СК «Універсальна», що підтверджується полісом серії [NUMBER] обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії договору страхування на момент ДТП діяв. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП не була застрахована, а отже останній не виконав вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 31.05.2023, [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП. Моторне (транспортне) страхове бюро України, виконуючи вимоги ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі довідки №1 від 29.08.2023 та Наказу №3/14989 від 29.08.2023 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, прийняло рішення про відшкодування шкоди потерпілому в загальному розмірі 8801 грн 14 коп. Також, останній поніс витрати на збір документів та визначення розміру шкоди у сумі 1150 грн 00 коп. У зв`язку з тим, що розмір відшкодування відповідачем позивачу у добровільному порядку не повернуто, Моторне (транспортне) страхове бюро України змушене звертатись до суду. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23.12.2024 відкрито провадження у справі та постановлено про здійснення її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву у якій просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями та оголошеннями в порядку\~ст.128 ЦПК України. Також, не подав до суду відзиву на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач неодноразово не з`являвся в судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів\~достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд вважає можливим розглядати справу з ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. II.\~Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~ Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до\~ст.\~15\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та наведені заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, заслухавши доводи учасників процесу, суд прийшов до наступних висновків, виходячи з наступних доводів, мотивів та міркувань.\~ Судом встановлено, що 15.03.2023 о 15 год. 25 хв. у населеному пункті м. Львів по вул. Мартовича, 10, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN TIGUAN», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «RENAULT LAGUNA», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 31.05.2023 (справа №461/2348/23) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.\~ Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 12.06.2023. Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, вказано, що з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга\~статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Отже, з урахуванням вищенаведеного, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає повторному доведенню. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу [PERSON] була застрахована ПрАТ «СК «Універсальна», що підтверджується полісом серії ЕР 212891150 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії договору страхування на момент ДТП діяв. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП не була застрахована. Правовою підставою заявлених вимог позивачем визначено, зокрема, приписи статей 29, 30, 35, 36, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 1166, 1187, 1191 ЦК України. Статтею 40\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» встановлено,\~що МТСБУ\~є гарантом\~відшкодування шкоди: на\~території країн\~-\~членів міжнародної\~системи автомобільного\~страхування "Зелена\~картка",\~заподіяної власниками\~та/або\~користувачами транспортних\~засобів,\~якщо такі\~власники та/або\~користувачі надали\~іноземним компетентним\~органам страховий\~сертифікат "Зелена\~картка",\~виданий від\~імені страховиків\~-\~членів МТСБУ; на\~території України,\~заподіяної водіями\~-\~нерезидентами,\~на умовах\~та в\~обсягах,\~встановлених законодавством\~про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності та\~принципами взаємного\~врегулювання шкоди\~на території\~країн -\~членів міжнародної\~системи автомобільного\~страхування "Зелена\~картка",\~за інших\~обставин,\~визначених чинним\~законодавством про\~цивільно-правову\~відповідальність. У\~разі якщо\~МТСБУ відповідно\~до правил\~міжнародної системи\~автомобільного страхування\~"Зелена\~картка"\~було здійснене\~відшкодування шкоди\~за страховика\~-\~члена об`єднання\~або за\~власника та/або\~користувача зареєстрованого\~в Україні\~транспортного засобу,\~який використовував\~за кордоном\~підроблений або\~змінений у\~незаконний спосіб\~страховий сертифікат\~"Зелена\~картка"\~та спричинив\~дорожньо-транспортну\~пригоду,\~відповідні витрати\~МТСБУ та\~регламентні виплати\~з фонду\~страхових гарантій\~мають бути\~компенсовані такими\~особами МТСБУ\~в повному\~обсязі. МТСБУ має право залучати експертів або юридичних осіб, у штаті яких є експерти, у\~порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у\~статті 41\~цього Закону. Згідно з\~підпунктом «а»\~пункту 41.1\~ст.\~41\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів»,\~МТСБУ за\~рахунок коштів\~фонду захисту\~потерпілих відшкодовує\~шкоду на\~умовах,\~визначених цим\~Законом,\~у разі\~її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам\~пункту 1.7\~статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до\~пункту 33.1-33.1.4\~статті 33\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів»,\~у разі\~настання дорожньо-транспортної\~пригоди,\~яка може\~бути підставою\~для здійснення\~страхового відшкодування\~(регламентної\~виплати),\~водій транспортного\~засобу,\~причетний до\~такої пригоди,\~зобов`язаний: дотримуватися\~передбачених правилами\~дорожнього руху\~обов`язків\~водія,\~причетного до\~дорожньо-транспортної\~пригоди; вжити\~заходів з\~метою запобігання\~чи зменшення\~подальшої шкоди; поінформувати\~інших осіб,\~причетних до\~цієї пригоди,\~про себе,\~своє місце\~проживання,\~назву та\~місцезнаходження страховика\~та надати\~відомості про\~відповідні страхові\~поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених\~статтею 41\~цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. 11.08.2023 [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про здійснення відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. За результатами звернення було відкрито регресну справу № 95211. 26.08.2023 судовим експертом Галамай Ярославом Івановичем було складено Висновок № 118 експертного автотоварознавчого дослідження. Згідно даного висновку, вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу марки «RENAULT LAGUNA», д.н.з. [NUMBER] , у результаті ДТП становить 8801 грн 14 коп., без урахування ПДВ. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Моторне (транспортне) страхове бюро України, виконуючи вимоги ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі довідки №1 від 29.08.2023 та Наказу №3/14989 від 29.08.2023 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, прийняв рішення про відшкодування шкоди потерпілому в розмірі 8801 грн 14 коп. Також, позивач поніс витрати експертного дослідження для визначення розміру шкоди у сумі 1150 грн 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №975069 від 29.08.2023. Згідно п. 3 ч. 2\~ст. 11 ЦК України,\~підставою виникання цивільних прав та обов`язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 3\~ст. 386 ЦК України,\~власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ч. 1\~ст. 1166 ЦК України,\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України,шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Спеціальним законом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України є\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно п.п. 38.1, 38.2.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,\~Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у\~пункті 13.1\~статті 13 цього Закону. Відповідно до ст. 993 ЦК України,\~до\~\~страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз`яснено судам, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Враховуючи наведене та положення ч. 6\~ст. 82 ЦПК України,\~суд дійшов висновку про те, що здійснивши виплату страхового відшкодування, позивач обґрунтовано набув права зворотної вимоги до відповідача, та дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позову. У відповідності до\~ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до\~ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст.\~77,\~79,\~80 ЦПК України,\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку страхового відшкодування, наданого позивачем та обставин викладених у позові. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що здійснивши виплату страхового відшкодування, позивач набув права вимоги до відповідача, а тому з [PERSON] підлягає стягненню виплачена сума страхового відшкодування у розмірі 8801 грн 14 коп. та витрати експертного дослідження для визначення розміру шкоди у сумі 1150 грн. 00 коп. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача суму сплаченого Моторним (транспортним) страховим бюро України судового збору у повному розмірі, що становить 3028 грн 00 коп.

Outcome: approved