Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначила, що вона є наймачем квартири [ADDRESS] . Також наймачем квартири [ADDRESS] є її батько [PERSON] , який, починаючи з середини 2024 року, почав вчиняти домашнє насильство психологічного та фізичного характеру по відношенню до неї, у присутності її неповнолітньої доньки. 13.10.2024 відносно [PERSON] було складено тимчасовий заборонний припис № АА №379 915. Постановами Голосіївського районного суду міста Києві від 11.11.2024, 19.11.2024, 28.11.2024, 20.12.2024 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Голосіївським УП ГУ НП у місті Києві повідомлено, що 15.10.2024 у зв`язку з порушенням [PERSON] тимчасового заборонного припису №АА №379 915, та вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] , працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №582 848 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 05.11.2024 відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №582 952 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та тимчасовий заборонний припис серії АА №371 873. 04.12.2024 відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №587 510 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. [PERSON] нехтує будь-яким нормальним ставленням до неї, що у подальшому може призвести до ще більшого погіршення її здоров`я. Просила суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , строком на шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав: заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці фактичного проживання з [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . 21.01.2025 постановлено ухвалу про прийняття до розгляду заяви про видачу обмежувального припису, відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами окремого провадження. Заявниця підтримала подану заяву, просила її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. Свідок [PERSON] суду повідомила, що [PERSON] - це її дочка. Вона проживає за місцем реєстрації з онуком [PERSON] , його дружиною, онукою [PERSON] та дочкою [PERSON] . [PERSON] - це її чоловік, який також проживає разом з ними. Приблизно чотири місці він не проживає з ними в квартирі, він вчиняє скандал та уходить. [PERSON] зловживає алкогольними напоями, вчиняє сварки. Він приходить додому і викликає поліцію. Коли він тверезий, вони пускають його в квартиру, щоб він помився. Чоловік забирає речі з квартири. Жити з ним в одному помешканні неможливо, він ставиться агресивно до всіх, всіх обзиває. [PERSON] викидає речі з балкона, облив її та онука брудною водою. Через нього у них конфлікти з сусідами. [PERSON] виповнилось 63 роки, він має власне житло у Житомирській області. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 29.12.1998 [PERSON] на підставі ордеру на жиле приміщення №009834 серії Б отримав квартиру за адресою: [ADDRESS] на чотирьох осіб: дружину [PERSON] , сина [PERSON] та дочку [PERSON] . Відповідно до листа Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 05.12.2024 з 01.01.2023 по 06.12.2024 за адресою: [ADDRESS] виявлено наступні звернення [PERSON] : 15.10.2024 о 23:31 год. до Голосіївського УП надійшло повідомлення від [PERSON] , про те, що за адресою: [ADDRESS] буянить батько, який перебуває в алкогольному стані та вибиває двері до квартири, вдома дитина 12 років. 3a результатами реагування працівниками сектору протидії домашнього насильства Голосіївського УП стосовно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУПАП (BAB №582848 від 15.10.2024) у зв?язку з порушенням ним тимчасового заборонного припису стосовно кривдника АА №371915 від 13.10.2024; 05.11.2024 о 05:37 год. до Голосіївського УП надійшло повідомлення від [PERSON] , про те, що за адресою: [ADDRESS] дитина бігла до бабусі через батька, який буянить, та порізався склом. За результатами реагування працівниками сектору протидії домашнього насильства Голосіївського УП складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (ВАВ №582952 від 05.11.2024) та тимчасовий заборонний припис стосовно кривдника (АА №371873 від 05.11.2024) за вчинення домашнього насильства стосовно [PERSON] ; 04.12.2024 о 17:13 год. до Голосіївського УП надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що за адресою: [ADDRESS] батько буянить, б`ється. За результатами реагування працівниками сектору протидії домашнього насильства Голосіївського УП складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (ВАВ №587510 від 04.12.2024) за вчинення домашнього насильства стосовно [PERSON] 11.11.2024 постановою Голосіївського районного суду міста Києві у справі №752/24099/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до зазначеної постанови [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , 05.11.2024 близько 03 год. 00 хв. вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно доньки [PERSON] , а саме: ображав нецензурною лайкою та погрожував розправою. Крім того, [PERSON] за тією ж адресою в той же день о 21 год. 37 хв. порушив терміновий заборонний припис серії АА №371773 від 05.11.2024, а саме: спілкувався з постраждалою особою [PERSON] , провокував на сварку, агресивно себе поводив та неодноразово телефонував по номеру мобільного телефону. Також [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , 06.11.2024 о 00 год. 12 хв. порушив терміновий заборонний припис серії АА №371773 від 05.11.2024, а саме: спілкувався з постраждалою особою [PERSON] , провокував на сварку, агресивно себе поводив та неодноразово телефонував по номеру мобільного телефону. 19.11.2024 постановою Голосіївського районного суду міста Києві у справі №752/23123/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до зазначеної постанови 22.10.2024 о 23 годині 30 хвилин, знаходячись за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] порушив терміновий заборонний припис АА371915 від 13.10.2024, а саме: словесно чіплявся та ображав [PERSON] . Крім того, [PERSON] 23.10.2024 об 11 годині 00 хвилин, знаходячись за адресою: [ADDRESS] , порушив терміновий заборонний припис АА371915 від 13.10.2024 а саме: не контактувати з [PERSON] 28.11.2024 постановою Голосіївського районного суду міста Києві у справі №752/22921/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до зазначеної постанови [PERSON] 15.10.2024 о 23 годині 30 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно доньки - [PERSON] , а саме - з`явився за місцем проживання та влаштував сварку з донькою, чим порушив терміновий заборонний припис. 20.12.2024 постановою Голосіївського районного суду міста Києві у справі №752/22761/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до зазначеної постанови 13.10.2024 о 16.58 год. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство фізичного характеру відносно дружини [PERSON] , а саме ображав словесно, висловлювався нецензурною лайкою, чим міг завдати шкоди психічному здоров`ю, тобто вчинив дії, за які відповідальність передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 13.10.2024 та 05.11.2024 відносно [PERSON] були винесені термінові заборонні приписи. Заявниця, звертаючись до суду з даною заявою, посилалась на те, що [PERSON] , який є її батьком, застосовує до неї психологічне та фізичне насильство. Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Пунктом 3-9, 14, 17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ч. 1 т. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, - тягне за собою накладення штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на батька і дитину. В силу положень ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (передування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинні бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавалася заявниця, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Тимчасові обмеження прав особи та його види мають бути пропорційними меті застосування і не повинні надмірно, у разі встановлення вини, обмежувати права заінтересованої особи. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи №756/2072/18. Крім того, у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї дочки [PERSON] та своєї дружини [PERSON] , а також за порушення термінових заборонних приписів. Проте суду не було надано доказів того, що [PERSON] вчинив дії, що включають словесні погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Також заявницею не надано жодних достатніх та належних доказів того, що по відношенню до неї було застосоване фізичне насильство, зокрема, ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характер. Судом зі свідчень свідка [PERSON] встановлено, що у [PERSON] виникають часті сварки саме з нею, а не з іншими членами їх сім`ї, які проживають разом за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінюючи сам вид насильства (психологічне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку що, наведені заявником обставини не містять ознак психологічного та фізичного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства щодо неї у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також не доведено продовження настання ризиків насильства у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком згідно із статтями 12, 81 ЦПК України. Судом встановлено, що конфлікт між заявницею та [PERSON] виник у період з жовтні 2024 року, з заявою про видачу обмежувального припису заявниця звернулася у січні 2025 року, однак доказів на підтвердження фактів вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно неї, що має регулярний та постійний характер, яке загрожує її фізичному здоров`ю або завдає шкоди її психологічному здоров`ю, суду не надано. Заявницею не надано доказів на підтвердження того, що на час звернення до суду з заявою про видачу обмежувального припису існувала вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства після притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Заявницею надано суду постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 11.11.2024, 19.11.2024, 28.112024, 20.12.2024, які автоматично не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявниці, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». З матеріалів справи не вбачається доведеним факт застосування [PERSON] домашнього насильства по відношенню до [PERSON] на системній основі чи у такій ступені, що дозволяє дійти висновку про наявність ризиків, які б наражали потенційну потерпілу на небезпеку, а відтак заява не підлягає задоволенню. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed