Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Керівник Бережанської окружної прокуратури Тернопільської області Цаплап Ярослав Петрович, діючи в інтересах держави в особі позивача Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області звернувся до суду із позовом до відповідача із вимогами: «Припинити громадянину російської федерації [PERSON] (паспорт громадянина російської федерації [NUMBER] , виданий 04.05.2006 Управлінням внутрішніх справ міста Інти Республіки Комі) право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6120485700:03:001:0118, площею 0,20 га, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області. Стягнути з [PERSON] … судовий збір, сплачений за подання до суду позовної заяви в сумі 3028 гривень, який перерахувати на р/р ІІА498201720343190002000004091 в ДКСУ в м. Київ, МФО 820172, ідентифікаційний код одержувача 02910098, код економічної класифікації видатків бюджету - 2800». В обгрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач [PERSON] , громадянин російської федерації, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.12.2009, набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 0,20 га, кадастровий номер 6120485700:03:001:0118, цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована в с. Підвисоке Бережанського району (на даний час - Нараївської територіальної громади Тернопільського району) Тернопільської області. На підставі вказаного договору за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності на зазначену земельну ділянку (номер запису про право власності: 3834487 від 13.12.2013). Відповідно до інформації Управління Державної міграційної служби у Тернопільській області, відповідач [PERSON] зареєстрований з 19.04.2013 за адресою: [ADDRESS] . Паспортом громадянина України не документувався, із заявами щодо оформлення набуття громадянства України до УДМС у Тернопільській області не звертався. Громадянин російської федерації відповідач [PERSON] 18.04.2013 документований в УДМС у Тернопільській області посвідкою на постійне проживання [NUMBER] , строком дії - безстроково. Таким чином, [PERSON] , будучи іноземним громадянином, набув право приватної власності на вищевказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення, однак упродовж встановленого законом строку її не відчужив та на теперішній час продовжує бути власником цієї земельної ділянки всупереч вимогам земельного законодавства. Прокурор у судове засідання не з`явилася. Подала заяву, в якій просила судове засідання провести за її відсутності, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечила. Представник позивача Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області у судове засідання не з`явився, був повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи. Подав суду заяву, у якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі і просив позов задовольнити, а справу слухати за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, адресована йому судова повістка повернута до суду без вручення із відміткою про відсутність адресата, відзив на позов не подав, як і не подав жодних заяв по суті справи. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов такого висновку. Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 6120485700:03:001:0118, площею 0,2 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території у с.Підвисоке Бережанського (тепер Тернопільського) району Тернопільської області. Право власності на таку земельну ділянку набув на підставі договору купівлі-продажу №7635 від 22.12.2009 року. Вказані обставини підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №390159730 від 08.08.2024 року. Як вбачається із довідки ІП «Облік іноземців та біженців» від 20.11.2023, [PERSON] є громадянином російської федерації. Положеннями ст.ст. 13, 14\~Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Відповідно до ст.\~1\~Земельного кодексу\~України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно норм ст.\~19\~Земельного кодексу\~України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. Частиною ч. 2 ст.\~81\~Земельного кодексу\~України передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Вимогами даної статті визначено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки вищевказаних категорій з наступних підстав: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. Згідно із ч. 3 ст.\~81\~Земельного кодексу\~України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ст.145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 2, 4 ст.\~145\~Земельного кодексу\~України у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Згідно ст.125\~Земельного кодексу\~України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Право власності на земельну ділянку відповідач набув з 13.12.2013 року після державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Однак, у подальшому й по даний час земельна ділянка ним самостійно не відчужена, чим безпідставно порушено річний строк, установлений ч. 4 статті 81 Земельного кодексу України. Пунктом 10 ч.1 ст.346\~Цивільного кодексу\~України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Частиною 5 ст.\~41\~Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Згідно пункту "е" ч.1 ст.140\~Земельного кодексу\~України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, відповідно до п. "в" ч. 1 ст. 143 Земельного кодексу України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Оскільки відповідач протягом року з часу переходу права власності на земельну ділянку її не відчужив, то право власності на зазначену земельну ділянку слід примусово припинити, шляхом конфіскації. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до ст.\~348\~ЦК України якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Статтею 153\~Земельного кодексу\~України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 13.12.2013 року по даний час) не відчужив її, тому наявні підстави для конфіскації такої земельної ділянки у власність держави. Згідно з ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved