Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

04.11.2024 року адвокат Терлецький О.М. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.06.2009 між сторонами було зареєстровано шлюб, у період якого у них народилось двоє спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 09.08.2023 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. Зазначає, що [PERSON] перебуває та проживає за кордоном, а позивач фактично самостійно здійснює догляд за дітьми, проживає з ними, виховує та матеріально забезпечує. 18.10.2023 року між сторонами у справі №161/3922/23 було затверджено мирову угоду згідно з якою, визначено місце проживання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] терміном 1 (один) рік з дня набрання ухвалою законної сили. Ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.10.2023 року у справі №161/3922/23 набрала законної сили 03.11.2023 року. З урахуванням строку дії мирової угоди з 04.11.2024 року мирова угода припинила свою юридичну силу, що зумовлює право та обов`язок позивача повторно звернутись до суду із новим позовом. У справі №161/3922/23 наявне рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради №625-1 від 11.10.2023 року про затвердження висновку служби у справах дітей від 10.10.2023 року №246 «Про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] » згідно якого служба вирішила за доцільне визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , із батьком [PERSON] терміном на 1 рік. На підставі викладеного, просить суд визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , до досягнення дітьми повноліття. 03.01.2025 року сторони звернулися до суду із завою, у якій просили затвердити укладену між ними мирову угоду. Ухвалою суду від 03.03.2025 року відмовлено в затвердженні мирової угоди, укладеної між [PERSON] та [PERSON] . У судове засідання сторони не з`явились, попередньо подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встаноалено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.06.2009 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.08.2023 року шлюб між ними розірвано (а. с. 10). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7-8). Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч. 6 ст. 56 ЦПК України органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне. Відповідно до письмових пояснень Служби у справах дітей Луцької міської ради №13-49/193/2025 від 29.01.2025 року потреби у підготовці висновку органу опіки та піклування щодо визначення визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , немає, оскільки між [PERSON] та [PERSON] відсутній спір щодо даного питання. (а.с.76). Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.03.2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.02.2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). У відповідності до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ст. 7 СК України). У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають окремо, шлюб між ними розірвано на підставі рішення суду в 2023 році, наразі відповідачка проживає у Республіці Німеччина. Також, судом встановлено, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,проживають разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Наведене підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2024/002858199 від 21.03.2024 року, інформаційною довідкою з Реєстру Луцької міської територіальної громади № 2023/001954208 від 05.03.2023 року та №2023/001954207 від 05.03.2023 року (а.с. 18-19). Разом з тим, суд не вбачає спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не заперечує щоб їх спільні з позивачем діти проживали разом зі своїм батьком, мати дитини не ініціювала питання про визначення місця проживання разом з нею, не вживала жодних заходів щодо відібрання дітей у його батька. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка вчиняла дії, які б свідчили про порушення прав позивача. Отже, зі встановлених судом обставин вбачається, що між сторонами відсутній будь-який спір щодо місця проживання їх дітей, діти проживають з батьком. В матеріалах справі відсутні докази того, що відповідач порушує, не визнає чи оспорює права дітей проживати разом з батьком. Також, в розпорядженні суду відсутні відомості про створення відповідачем будь-яких перешкод в реалізації батьківських прав позивача. З наведених мотивів суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed