Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

ТОВ «ФК «ПАРІС» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] , якою просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 0040896. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача просив розглянути справу без участі представника позивача. У випадку неявки відповідача, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Позиції учасників справи. Позиція позивача полягала в тому, що між АТ «РВС Банк» та відповідачем було укладено заяву-договір № 0040896, зобов`язання за яким цією установою були виконані шляхом видачі споживчого кредиту у розмірі 15384 гривні 62 копійки. Але відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування ним, у строки і порядку встановлені договором, не виконав. Тому, у вказаної установи виникло право вимоги до відповідача щодо повернення кредиту. Разом з цим, оскільки вказана установа відступила права вимоги за договором ТОВ «ФК «ПАРІС», саме останнє отримало право вимоги уплати боргу за довогором, а також процентів за користування кредитом після відступлення йому права вимоги до відповідача та 3% річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року та інфляційні нарахування на суму боргу за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року. Позиція відповідача. Правом на подачу відзиву на позов не скористалася, і будь-які докази суду не надала; була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилася без повідомлення причин; представник позивача просив розглянути справу у заочному порядку. Оцінка суду 27 вересня 2019 року, [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) та АТ «РВС Банк» уклали між собою заяву-договір № 0040896 (а.с.18). При цьому, [PERSON] підписала заяву для отримання кредиту, з бажаною сумою кредиту і строком його користування. І зокрема, за вищевказаним договором, АТ «РВС Банк» взяв на себе зобов`язання видати [PERSON] платіжну картку та надати кредит у розмірі 15384 гривні 62 копійки, а [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором. Зокрема, з урахуванням змісту самого договору [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути кредит у розмірі 15384 гривні 62 копійки протягом 24 місяців та сплатити процентну ставку у розмірі 18 % річних, разову комісію при видачі кредиту у розмірі 2.5% від суми наданого кредиту та щомісячну комісії за супроводження кредиту у розмірі 3% від суми наданого кредиту (а.с.18,19). І свої зобов`язання за договором, товариство виконало у повному обсязі, оскільки видав [PERSON] платіжну картку, про що [PERSON] було зазначено в заяві про надання споживчого кредиту (а.с. 18) та вказаний у договорі кредит, що підтверджується квитанцією про видачу кредиту (а.с. 21), але остання у повному обсязі та у вказані строки свої обов`язки не виконала, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.35-43), через що у товариства виникло право вимоги до [PERSON] щодо сплати кредиту. Проте, 26.11.2021 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ ФК «ПАРІС», було укладено договір відступлення прав вимоги № 26/11/2021-1, відповідно до якого АТ «РВС БАНК» відступив на користь ТОВ ФК «ПАРІС», права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором № 0040896, що укладений між АТ «РВС БАНК» та [PERSON] (а.с.127-131). І у зв`язку із цим, а також оскільки [PERSON] продовжила не виконувати свої грошові зобов`язання за договором № 0040896, але вже перед новим кредитором за цим договором: ТОВ ФК «ПАРІС», у [PERSON] виник борг по кредиту у розмірі 9026 (дев`ять тисяч двадцять шість) гривень 55 (п`ятдесят п`ять) копійок - це борг по кредиту; 3019 (три тисячі дев`ятнадцять) гривень 55 (п`ятдесят п`ять) копійок - це\~борг по процентах за користування кредитом; 9692 (дев`ять тисяч шістсот дев`яносто дві) гривні 33 (тридцять три) копійки - це комісія за розрахунково-касове обслуговування заборгованості; 160 (сто шістдесят) гривень 81 (вісімдесят одна) копійка - це 3% річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року; 769 (сімсот дев`яносто дев`ять) гривень 14 (чотирнадцять) копійок - це інфляційні нарахування на суму боргу за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року, що в загальній сумі складає 22\~668 гривень 84 копійки. Зміст спірних правовідносин. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем ТОВ «ФК «ПАРІС» та відповідачем [PERSON] дійсно виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником, та в межах яких між ними виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, отримати кредит, проценти за користування кредитом та пеню за прострочку виконання грошового зобов`язання. Оцінка суду (щодо права). Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Положення пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Зокрема, положення частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Так, як вже було встановлено судом, [PERSON] та АТ «РВС Банк», уклали договір №0040896. І відповідно до цього договору, товариство взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит у гривні у розмірі 15384 гривні 62 копійки. І товариства, взяті на себе зобов`язання виконали у повному обсязі. Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зокрема, за вказаними договорами, [PERSON] , взяла на себе зобов`язання у строки передбачені цими договорами повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування ним та комісії (а.с.18,19). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання). Але, як вже було встановлено судом, [PERSON] , взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала. У зв`язку з чим, у неї як позичальника, дійсно утворилась заборгованість перед новим кредитором (позивачем) у загальному розмірі за вищевказаним договором: 22\~668 гривень 84 копійки, з яких: 9026 (дев`ять тисяч двадцять шість) гривень 55 (п`ятдесят п`ять) копійок - це борг по кредиту; 3019 (три тисячі дев`ятнадцять) гривень 55 (п`ятдесят п`ять) копійок - це\~борг по процентах за користування кредитом; 9692 (дев`ять тисяч шістсот дев`яносто дві) гривні 33 (тридцять три) копійки - це комісія за розрахунково-касове обслуговування заборгованості; 160 (сто шістдесят) гривень 81 (вісімдесят одна) копійка - це 3% річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року та 769 (сімсот дев`яносто дев`ять) гривень 14 (чотирнадцять) копійок - це інфляційні нарахування, які нараховані з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за період Тож зважаючи на викладене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як нового кредитора у цих зобов`язаннях, на отримання від відповідача вказаних вище сум боргу. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до відповідача слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю. Оцінка суду щодо судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.10), а позов підлягає задоволенню повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в вказаному розмірі. Отже,

Outcome: approved