Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

У \~березні 2024\~року \~ [PERSON] ,\~ звернулась\~до суду\~з \~позовом до\~[PERSON] у якому просить припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 7/18 частки квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 7/18 частки вищевказаної квартири. Стягнути з неї на користь відповідача вартість 7/18 частки вищевказаної квартири в сумі 135\~546,44 грн. В обґрунтування позову зазначає, що їй на підставі договору дарування належить 1/2 частка квартири [ADDRESS] . Заочним рішенням Автозаводського районного суду м Кременчука від 02 березня 2009 року за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування на 1/9 частку спірної квартири. Інша 7/18 частка вищевказаної квартири належить відповідачу [PERSON] . Вважає, що спільне володіння та користування квартирою є неможливим, оскільки вони не є членами сім`ї, не ведуть спільного господарства, відповідач не несе витрати на утримання спільного майна. Посилаючись на приписи пункту 1 та 2 ч. 1 ст. 365 ЦК України, з огляду на те, що [PERSON] спірною квартирою не користується, частка у праві спільної власності є не значною, поділ квартири в натурі між співвласниками технічно неможливий, сплата грошової компенсації не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки вона забезпечена іншим житлом, просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 26.03.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.06.2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Олійник Л.М. про витребування матеріалів спадкової справи. Ухвалою суду від 29.08.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача\~ [PERSON] \~ адвокат\~ Олійник\~ Л.М.\~ позов підтримує, просить задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, що зазначені у позові. Зазначає, що позов пред`явлений до належного відповідача, позивачем обраний ефективний спосіб захисту порушеного права про припинення права власності на частку майна та про визнання права власності.. Наголошує, що ринкова вартість спірної частки нерухомого майна депонована, за висновком експерта спірна квартира розподілу не підлягає. Задоволення позову не завдасть істотної шкоди відповідачу, оскільки у власності відповідача перебуває земельна ділянка, квартира та будинок у Київській області. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками та судова кореспонденція відповідачу направлена засобами рекомендованого поштового зв`язку та повернута з відміткою «адресат відсутній». За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8ст. 178 ЦПК України\~зі згоди представника позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (стаття 365 ЦК України). Припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/3033/15-ц (провадження № 61-23962св18) вказано, що положеннями статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України\~за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї\~та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2021 року в справі № 748/2338/19 (провадження № 61-6929св21) зазначено, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення порушення прав інтересів співвласника, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку. Судом встановлено,\~що згідно\~договору дарування\~ ВАК\~№697114\~віл 04\~червня 2003\~року \~ [PERSON] є\~власником \~ частки\~ квартири [ADDRESS] . Заочним рішенням Автозаводського районного суду м Кременчука від 02 березня 2009 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори про визнання права власності на 1,9 частку квартири у порядку спадкування задоволено. Крім іншого, визнано за [PERSON] право власності на 1/ 9 частку квартири [ADDRESS] . Частка [PERSON] у спірному майні є 11/18, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 25) Зі спадкової справи №30/98 на майно померлого [INFO] [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулась відповідач [PERSON] . Станом на день розгляду справи частка [PERSON] у спірному майні є 7/18, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 25). Згідно висновку № 13/24 експерта [PERSON] від 14.02.2024 року за результатами проведеної оціночно-будівельної експертизи ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 348 548 грн (а.с. 26-30 До матеріалів справи долучена копія квитанції про внесення на депозитний рахунок суду ринкової вартості 7/18 частки спірної квартири у сумі 135 546,44 грн., як грошової компенсації (а.с. 1). Недоплата компенсаційної виплати, запропонованої позивачем становить 3, 87 грн. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкті нерухомого майна, [PERSON] , крім 7/18 частки у спірній квартирі, має у власності земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,23 га для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] . Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом. Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. За\~статтею \~\~89 ЦПК України\~ суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~також передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1-3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно дост.79ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною першою\~статті 84 ЦПК України\~визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій\~статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Згідно\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про відсутність визначених у статті 365 ЦК України підстав для припинення права власності [PERSON] на частку у спірному об`єкті нерухомого майна. Наданий суду будівельно технічний висновок експерта [PERSON] щодо технічної можливості виділити в натурі кожному із співвласників належні їм частки у квартирі [ADDRESS] (а.с. 26) не є належним доказом, оскільки об`єктом досліджень є 1\\2 частка квартири [ADDRESS] (а.с 27 зворотня по питанню 1). Натомість, відповідачу належить 7/18 частки спірної квартири. Позивачем не надано доказів неможливості спільного володіння та користування спірною квартирою, а також доказів того, що припинення права відповідача на її частку не завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON] як співвласника та членам її сім`ї. Суд враховує підстави набуття права власності, а саме, що сторони набули право спільної часткової власності на спірну квартиру на підставі: позивач договору дарування, рішення суду про визнання права власності в порядку спадкування, а відповідач в порядку ст. 1296 ЦК України поданням заяви про прийняття спадщини за заповітом. Місце проживання позивача [PERSON] є [ADDRESS] (а.с. 2). Зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] є [ADDRESS] . Фактичне місце проживання відповідача зазначене позивачем [ADDRESS] ( а.с 1, 11) За таких обставин, твердження позивача, що спільне володіння та користування квартирою є неможливим, оскільки вони не є членами сім`ї та не ведуть спільного господарства не заслуговують на увагу. Доказів утримання спірного майна позивачем матеріали справи не містять. Розмір частки, що належить [PERSON] у праві власності на спірне нерухоме майно становить 7/18, а зважаючи, що спірна квартира є двокімнатною не є незначною. Та обставина, що у власності відповідача перебуває майно, [PERSON] не проживає у спірній квартирі, а проживає за іншою адресою, не може бути підставою для припинення її права на частку у праві власності на спірну квартиру. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за безпідставністю. Щодо вимоги позивача про визнання за нею права власності на частку відповідача, то тлумачення п.1 ч.2\~ст.16 ЦК України\~та\~ст.365 ЦК України\~свідчить про те, що припинення права на частку в одного співвласника одночасно виступає для інших співвласників підставою набуття права на частку; рішення суду про припинення права на частку є підставою, з якою закон пов`язує набуття для іншого (інших) співвласника права на частку; визнання права є способом захисту, що використовується при порушенні. Необхідність у застосуванні цього способу захисту виникає у випадках, коли оспорюється або не визнається право, тобто певне суб`єктивне право; у співвласника, який тільки пред`являє позов про припинення права на частку, відсутнє суб`єктивне право, яке не визнається або оспорюється. Рішення суду буде лише підставою для правонабуття. У випадку відсутності суб`єктивного права власності неможливо стверджувати й про його порушення, тобто невизнання чи оспорювання, що виступало б передумовою для визнання права; недопустимим є поєднання конструкції позову про припинення права на частку (стаття 365 ЦК України) та визнання права (пункт 1) частини другої\~статті 16 ЦК України) одночасно. Тлумачення пункту 1 частини другої\~статті 16 ЦК України\~свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанова Верховного Суду від 31.05.2023 року у справі №169/740/20). За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про присудження грошової компенсації на користь відповідача за спірну 7/18 частку спірної квартири - як похідної, оскільки присудження такої компенсації можливе виключно як наслідок припинення права на вказану частку у спільному майні на підставі\~ст. 365 ЦК України. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2710, 92 грн. необхідно віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed