Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Представник позивача адвокат Мерцалов М.Ю. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] ,\~третя особа:\~орган опіки\~та піклування\~виконавчого комітету\~Тернівської міської\~ради Дніпропетровської\~області,\~про визначення\~місця проживання\~малолітньої дитини\~та припинення\~стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно рішення Тернівського міського суду з нього на користь відповідача стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частини його доходів на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З 18 серпня 2022 року [PERSON] фактично мешкає з позивачем, який здійснює його утримання. Службою у справах дітей перевірено умови проживання дитини та зазначено, що умови проживання є задовільними. Відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, що негативно впливає на виховання дитини. Відповідач ніде не працює, не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, негативно характеризується за місцем проживання. Згідно довідки та характеристики з місця навчання дитини, дитина проживає з позивачем, який займається її навчанням. Оскільки дитини проживає тривалий час з позивачем, тому є доцільним визначити місце проживання з ним. Окрім того, вважає, що на підставі цього повинні бути припиненні стягнуті аліменти за рішенням суду. Просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ;\~припинити стягнення\~аліментів з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~на утримання\~дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляд справи повідомлені належним чином, однак представник позивача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи\~Органу опіки\~та піклування\~виконавчого комітету\~Тернівської міської\~ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляд справи повідомлені належним чином, про що свідчить поштові повідомлення. \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони по справі, проаналізувавши та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно довідки КЗ «Тернівський ліцей №6 Тернівської міської ради Дніпропетровської області» від 13.05.2024 року, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в КЗ «Тернівський ліцей №6 Тернівської міської ради Дніпропетровської області» у 6-Б класі. Зі слів класного керівника сином опікується батько, мати опікувалася з січня по лютий 2024 року. Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 09.05.2024 року, складеного начальником служби у справах дітей Сніжко О., за адресою [ADDRESS] , мешкають [PERSON] та [PERSON] [INFO] . У дитина є окрема кімната устаткована меблями та речами особистого вжитку, є електропобутова техніка. Умови проживання є задовільними. Згідно довідок з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, [PERSON] отримує пенсію, з якої утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, [INFO] . Розмір утриманих аліментів з пенсії з травня 2023 року-лютий 2024 року складає 3489,03 грн., з березня-квітень 2024 року 3742,22 грн.; розмір утриманих аліментів зі страхової виплати з травня - листопад 2023 року складає 8771,76 грн., в грудні 2023 року 7883,34 грн., з січня-лютий 2024 року 4385,88 грн., з березня-квітень 2024 року 4635,93 грн. Розмір пенсії за віком складає з травня 2023 року лютий 2024 року відповідно 17440,97 грн., березень квітень 2024 року 18706,62 грн. Розмір страхових виплат складає з травня-листопад 2023 року відповідно 17538,24 грн., грудень 2023 року 18426,66 грн., січень-лютий 2024 року 21924,12 грн., березень-квітень 2024 року 23174,07 грн. Відповідно до характеристики КЗ «Тернівський\~ліцей №6\~Тернівської міської\~ради Дніпропетровської\~області»,\~ [PERSON] \~навчається в\~закладі освіти\~з лютого\~2024\~року(з\~вересня 2023\~року по\~січень 2024\~року в\~іншому закладі),\~ [PERSON] проживає\~батьком,\~який займається\~його навчанням,\~мати опікувалася\~дитиною з\~січня по\~лютий 2024\~року. Згідно постанови Тернівського міського суду від 27 липня 2024 року, [PERSON] притягнути до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП до штрафу у розмірі 119 грн. Відповідно до висновку виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року, орган опіки та піклування Тернівської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , оскільки мати [PERSON] з серпня 2022 року мешкає за кордоном, спілкується з сином лише по телефону і в край рідко, отримує аліменти. У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України, передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України, \~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини передбачено, що малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю лише за виняткових обставин. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами\~Конституції України\~та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів\~Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 17 жовтня 2018 року по справі № 402/428/16-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Так, позивач просив суд визначити місце проживання сина з ним. В позовній заяві зазначено, що дружина негативно характеризується, ніде не працює, не має самостійно заробітку, не займається вихованням дитини, притягнута до адміністративної відповідальності, син разом з ним мешкає з 18 серпня 2022 року. Однак, стороною позивача не доведено суду обставини, що відповідач ніде не працює, не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, негативно характеризується за місцем проживання, оскільки на підтвердження цього не надано жодного допустимого та належного доказу, а постанова суду не підтверджую ці факти. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської вважає, що визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком є доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей. Однак, суд враховує, що як вбачається з довідки та характеристики з місця навчання дитини, мати з січня по лютий 2024 року займалася навчанням дитини. Згідно постанови суду відповідач була притягнута до адміністративної відповідальності за події, які сталися в м. Тернівка 20 січня 2024 року. Отже, суд ставить під сумнів висновок органу опіки щодо того, що мати дитини з серпня 2022 року мешкає за кордоном та не займалася вихованням дитини, і цього часу дитина мешкає разом з батьком, оскільки з січня по лютий 2024 року мати займалася навчанням та вихованням дитини, що підтверджується дослідженим у судовому засіданні доказами. Натомість Орган опіки та піклування у своєму висновку не надає цьому оцінки, а тому суд не приймає його до уваги. Також, судом враховується, що дитині на час постановлення судового рішення виповнилось тринадцять років. У відповідності до ч.2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. При цьому, суд був позбавлений можливості з`ясувати думку дитини щодо визначення місця проживання дитини, оскільки позивач та представник позивача жодного разу у судове засідання не з`явилися, клопотань про проведення судових засідань в режимі відео конференції не подавали, та просили суд розглядати справу за наявними у справі доказами, за їх відсутності, клопотань про з`ясування думки дитини не заявляли. Окрім того, сторона позивача не навела будь-яких доводів, що рішення суду про задоволення позову якимось чином впливатиме на права та інтереси дитини й відповідатиме її інтересам а це основна, пріоритетна обставина, що підлягає доказуванню у цьому спорі. Отже,\~підстав для\~визначення місця\~проживання дитини\~разом з\~батьком суд\~не вбачає. Таким чином суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини слід відмовити. Щодо позовних вимог в частині припинення стягнення аліментів. Як встановлено у судовому засідання та не оспорюється сторонами, що 20 січня 2016 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області постановлено рішення, яким вирішено стягувати щомісяця\~з [PERSON] \~аліменти в\~розмірі 1/3\~частини всіх\~видів його\~доходів,\~на утримання\~неповнолітніх дітей\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~на користь\~ [PERSON] ,\~але не\~менш ніж\~30%\~прожиткового мінімуму\~для кожної\~дитини відповідного\~віку,\~починаючи з\~27\~листопада 2015\~року та\~до досягнення\~дітьми повноліття. Однак, суд зазначає, що [PERSON] , [INFO] , на момент звернення до суду з позовною заявою досяг повноліття, отже у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження», на виконанні у відділ ДВС залишилось судове рішення в частині стягнення з [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст. 179 Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, за змістом ст.ст. 179-181 СК України\~аліменти на утримання неповнолітньої дитини сплачуються тому з батьків, з яким мешкає дитина, та який виконує обов`язки із утримування дитини і повинні використовуватися за цільовим призначенням. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Пунктом 10 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ. З урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що після постановлення судового рішення, яким з [PERSON] стягуються періодичні платежі у виді аліментів, кардинально змінилися обставини (дитина проживає з позивачем (боржником) та знаходяться на його утриманні), що впливають на присуджені платежі, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача, шляхом припинення примусового стягнення з нього аліментів за судовим рішенням, в частині стягнення аліментів на утримання [PERSON] . \~ \~ \~ \~На підставі\~вищезазначеногосуд вважає за необхідне, припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частині його доходів, які стягуються за судовим рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року по справі № 194/1839/15 З урахуванням ст. 141 ЦПК України суд пропорційно задоволених вимог стягує судовий збір у розмірі 1211,20 грн. з відповідача на користь держави, оскільки позивачем не правильно сплачений судовий збір при поданні позову, а саме не за двома різними вимогами нематеріального характеру. На підставі ст.ст. 2, 4, 10, 12-13, 17, 18, 76-81, 141, 197, 200, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, -

Outcome: partial