Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала Анкету - заяву до Договору про надання банківських послуг від 13.04.2019. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до договору виконав у повному обсязі, надавши кредит у розмірі 100000,00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна карта. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідачка [PERSON] станом на 25.08.2024 має заборгованість у розмірі 99124,12грн - за тілом кредиту, заборгованість за пенею пеня - 0,00грн, заборгованість за порушення грошового зобов`язання -0,00грн. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 08.11.2024, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 27.11.2024 від відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, з якого вбачається, що відповідачка заборгованість визнає частково. [PERSON] підтверджує, що 13.04.2019 дійсно звернулася до «Універсал Банк» задля отримання кредитних коштів. Однак не погоджується з розміром який просить стягнути Банк, оскільки частково повернула кредитні кошти на загальну суму 30180,65грн. Крім того зауважувала, що всі надані Банком розрахунки заборгованості не співпадають між собою по нарахованій сумі заборгованості. Не зрозуміло ані з позову ані з розрахунків, що входить у нараховану Банком суму заборгованості, якщо ліміт наданий банком не перевищує 100000,00грн, а на 29.03.2021 відповідачкою всього було використано 74875,47грн, про що свідчить витяг з додатку «monobank» особистого кабінету руху коштів по картці. Отже, враховуючи, що Банк зазначив, що суму заборгованості це є лише заборгованість по тілу кредиту, не нарахувавши відсотки, пеню та штраф, вважає що сума заборгованості яку необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача становить 44948,76грн = 75129,41грн (- дійсно використане тіло кредиту) - 30180,65грн (- погашено тіло кредиту). Також просила розстрочити стягненну суму, оскільки має двох дітей та не має доходу. 02.12.2024 та 04.12.2024 надійшли ідентичні відповіді на відзив від представника Банку Мєшніка К. І., з яких вбачається, що укладення договору та приєднання Боржника до Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», Тарифів за карткою «monobank» відбувається шляхом підписання Анкети-заяви, що і було зроблено відповідачкою. Тому всю актуальну інформацію відповідачка повинна була отримувати самостійно з сайтів банку. А відповідно із виписки про рух коштів вбачається, що всього за весь час користування карткою боржником було проведено поповнень карткового рахунку на суму 144981,15грн, та зроблено витрат по картці на суму 244105,27грн. Отже сума коштів, яка досі не була повернута Банку становить 99124,12грн = 244105,27грн - 144981,15грн. Зазначають, що банком не порушені жодні норми законів України, а тому вважають, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Учасники справи в судове засідання не з`явились, кожна сторона подала до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Представник позивача просив позов задовольнити повністю, а відповідачка просила задовольнити вимоги позову частково, врахувавши відзив на позовну заяву, заяву та наданий розрахунок. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Суд установив такі факти та їм правовідносини. 13.04.2019 [PERSON] звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала Анкету - заяву до Договору про надання банківських послуг Акціонерним товариством «Універсал Банк» та отримала кредит у розмірі 100 000,00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до пп. 2.1. п. 2 Розділу І Умов Банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування Платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов Договору в тому числі, платіжної системи Mastercard/Visa, та відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі нормативно-правових актів Національного Банку України. Згідно із пп. 2.2. п. 2 Розділу І Умов, відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України договір, що укладається між Банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі, але не виключно: договору банківського рахунку, депозитного договору, договору про надання кредиту. До відносин між Сторонами (в тому числі з питань внесення змін до Договору) застосовуються у відповідних частинах положення законодавства щодо договорів, елементи яких містяться у Договорі. У пп. 2.1., 2.4., 2.5. пункту 3 розділу II Умов визначено, що для надання послуг Банк видає Клієнту Картку (далі - Картка, або Платіжна картка). Підписанням Анкети-заяви Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг «monobank». Датою укладення Договору є дата підписання Клієнтом Анкети-заяви та отримання Картки. Платіжна карта передається Клієнту не активованою. Платіжна картка активується Банком при додаванні інформації з картки в мобільний додаток з авторизацією за номером телефону або при активації Клієнтом віртуальної картки в Мобільному додатку. З метою ідентифікації Клієнта при проведенні операцій з використанням Картки при активації Картки встановлюється ПІН-код. ПІН-код є аналогом власноручного підпису Клієнта. Клієнт погоджується, що використання карти і правильного ПІН-коду є належною і достатньою ідентифікацією держателя Платіжної картки. Згідно із п. 5 Розділу ІІ Умов, передбачено, що ліміт кредитування та строк його дії встановлюється згідно умов зазначених в цьому договорі. Сторони домовилися, що Банк має прав, на власний розсуд, переглядати ліміт до використання в межах суми ліміту кредитування, що зазначено в договорі. Інформація щодо зміні ліміту до використання (новий розмір ліміту та строки уведення в дію) зазначаються клієнту текстовим повідомленням в електронному вигляді на номер мобільного телефону клієнта та/або у Мобільному додатку. На суму наданого кредиту Банк нараховує відсотки. Відсотки нараховуються за кожен календарний день використання кредитного ліміту, з розрахунку 365/366 календарних днів у році, за процентними ставками, зазначених в Тарифах. Відповідно до пп. 5.3 та 5.8.1 Розділу І Умов Клієнт погоджується, що операції, здійснені з використанням коду доступу до додатка, визнаються вчиненими Клієнтом і оскарженню не підлягають, за винятком випадків, прямо передбачених законодавством України. Клієнт може скористатися послугами Банку через Мобільний, додаток та інші канали обслуговування в Інтернет для отримання інформації та здійснення операцій. Пункт 5.16 Умов передбачає, що у разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою. На залишок простроченої заборгованості банк нараховує, а клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із Тарифами, але не більше 50% від суму одержаного кредиту. У заяві-анкеті для отримання кредиту зазначено, що позичальник ознайомився та погодився з кредитним договором, Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту, що розміщені на офіційному сайті позивача. Отже, заповненням анкети-заяви відповідачка підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Посилаючись на те, що неналежно відповідачка виконує взяті на себе зобов`язання, АТ «Універсал Банк» просив стягнути з неї заборгованість в сумі 99124,12грн - за тілом кредиту, заборгованість за пенею пеня - 0,00грн, заборгованість за порушення грошового зобов`язання -0,00грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що Акціонерне товариство «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надавши відповідачці [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідачка своєчасно в повному обсязі грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відповідно до умов договору, не повернула. Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Зміст статей 610, 612 ЦК України регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо договором установлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то при простроченні повернення чергової частини позикодавець має право зажадати дострокового повернення частини позики, що залишилася, й сплати відсотків, що йому належать. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Однак суд звертає увагу на те, що приєднані до матеріалів справи банком розрахунки та надані відповідачкою, роздруковані з особистого додатку АТ «Універсал Банк» між собою не співпадають, не зрозуміло з яких сум банком нарахована сума витрат за спірний період, що становить 244105,27грн, якщо з додатку рух коштів по картці від 27 01.2025 за спірний період відповідачкою було знято всього 74875,47грн, а погашено 30180,65грн. Таким чином, з [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» підлягає стягненню не просто визначена АТ «Універсал Банк» заборгованість за наданим кредитом, а різниця між сумами отриманих нею коштів та сумами, що зараховані в погашення заборгованості. Відтак, різниця між сумами отриманих [PERSON] коштів та сумами, що зараховані в погашення заборгованості становить 44948,76грн, яка й підлягає стягненню з відповідачки на користь АТ «Універсал Банк». Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Таким чином аналізуючи всі зазначені норми законів, приймаючи до уваги викладене вище, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову. Відповідачка подала до суду заяву про розстрочення виконання рішення суду, по тим підставам, що є мамою двох дітей, на сьогодні без роботи, оскільки займається виховання своїх дітей, на момент розгляду справи перебуває в скрутному матеріальному становищі, тому сплатити всю суму заборгованості одним платежем не зможуть. Згідно із ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до вимог статей 133 та 141 ЦПК України з відповідачці на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00грн. Отже враховуючи матеріальне становище відповідачки, суд вважає за доцільне розстрочити виконання рішення суду зі стягнення загальної суми боргу та судового збору на 1 рік зі сплатою щомісячних платежів в розмірі 3998,06грн = 44948,76грн (заборгованість по кредитному договору) + 3028,00 (судовий збір) = 47976,76 : 12 місяців).

Outcome: partial