Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «ІННОВА ФІНАНС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 63 608 грн. 00 коп., а також сплачений судовий збір. В обґрунтування вимог покликається на те, що 25.01.2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 2814870124. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст.\~3,\~11,\~12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 2.2 Договору позики Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику Позику на суму у розмірі: 6 600 грн. 00 коп. шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Позику у погоджений умовами Договору строк або достроково та сплатити проценти за користування Позикою, нараховані згідно п.2.6.1., п.2.62. цього Договору, його додатків. [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання внаслідок чого допустив заборгованість, яка станом на день звернення із позовом до суду становить 63 608 грн. 00 коп., з яких 8000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 55 608 грн. 00 коп. заборгованість за процентами, а також судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.12.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов. В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах позовної заяви просить суд розглядати справу у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги визнав частково, а саме тіло кредиту та відсотки в межах передбаченого договором строку дії договору. На підставі п.п.1-2 ч.3 ст.223 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.247 ЦПК України). З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Судом встановлено, що 25.01.2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 2814870124, який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1.1 Договору позики Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику Позику на суму у розмірі: 8000 грн. 00 коп. шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п.1.1.1.- п.1.1.5. цього Договору, його додатків, а саме: п.1.1.1. Тип кредиту - кредит; п. 1.1.2. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.; п. 1.2. Строк кредиту (строк дії Договору) 28 днів; п. 1.3.1. Дата надання кредиту: 25.01.2024 року; п. 1.3.2. Дата повернення позики 22.02.2024 року; п. 1.1.4. Дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми Лояльності ТОВ ІННОВА ФІНАНС 0,01% на день (3,65 річних) п. 1.1.5. Процентна ставка Позаакційна (базова) 2,5% на день (912,5 % річних). Цей договір було продовжено шляхом укладання Додаткової угоди (додатковий договір) № 28148701241до Договору надання грошових коштів у позику від 25.01.2024 № 2814870124 від 24.02.2024 року У зв`язку із зверненням (заявою) позичальника щодо продовження строку Позики Сторони домовились продовжити Строк Позики, у зв`язку з чим, пункт 1.2. Договору викласти в такій редакції: 1.2. Строк Позики (строк дії Договору) становить 41 днів. Пункту 1.3.2. Договору викласти в такій редакції: 1.3.2. Дата повернення позики 06-03-2024. Пункт 1.1.4. Договору викласти в такій редакції: 1.1.4. Дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми Лояльності ТОВ ІННОВА ФІНАНС - 2.2 % на день (803 % річних). Пункт 1.5. Договору викласти в такій редакції: 1.5. На період строку, визначеного п. 1.2. Договору, нарахування процентів здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 2.2 % (з урахуванням Програми Лояльності ТОВ ІННОВА ФІНАНС, Правил акції ТОВ ІННОВА ФІНАНС Користуйся більше плати меньше) від суми Позики за кожний день користування Позикою. 5. Пункт 1.6. Договору викласти в такій редакції: 1.6. У випадку користування Позикою понад строк, встановлений п. 1.2. Договору, з наступного дня після спливу строку вказаного в п. 1.2 цього Договору умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою у розмірі 2.2 % на день (з урахуванням Програми Лояльності ТОВ ІННОВА ФІНАНС, Правил акції ТОВ ІННОВА ФІНАНС Користуйся більше - плати меньше) перераховуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Позаакційна (Базова) процентна ставка в розмірі 2,5% на день від суми Позики за кожен день користування Позикою. Позивачем ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» доведено факт укладення 25.01.2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] договору надання грошових коштів у позику №2814870124, а також отримання відповідачем коштів у позику в сумі 8 000 грн. на підставі вищевказаного договору, що також не заперечується відповідачем. Таким чином, ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, здійснивши переказ коштів відповідачу на банківську картку, яка зазначена відповідачем у вказаному договорі. Однак, згідно матеріалів справи відповідач [PERSON] свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені цим договором, щодо повернення суми позики та проценти за користування позикою не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 63 608 грн. 00 коп., з яких 8000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 55 608 грн. 00 коп., проценти нараховувалися по за 314 днів прострочки, а саме за формулою (8000*2,5%*314). Доказів повернення відповідачем позивачу ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» отриманої у позику за вказаним договором суми позики матеріали справи не містять. Відповідно до статті 509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного Кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Як слідує із матеріалів справи, договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №\~524/5556/19, від 09 вересня 2020 року у справі №\~732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №\~404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №\~127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі №\~561/77/19. Відповідно до пунктів 1, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа; правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 523 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте, відповідач умови договору надання грошових коштів у позику №№2814870124 від 25.01.2024 своєчасно і в повному обсязі не виконував, кредит не сплачувала. Таким чином відповідачем були порушені вимоги ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умови договору, через що виникла заборгованість за кредитом. Розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 8 000 грн. підтверджений належними та допустимими доказами, а тому він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо заборгованості за відсотками, суд дійшов висновку, що сторони в договорі про надання кредиту погодили їх розмір та порядок нарахування, а тому позивач має право на їх стягнення з відповідача, водночас, щодо нарахованого розміру відсотків у сумі 55 608 грн. 00 коп., суд звертає увагу на наступне. Як зазначено у висновках, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа N\~444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наведений підхід до вирішення спорів у подібних відносинах підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа №\~910/4518/16), де викладені такі правові висновки. Поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін "користування чужими коштами" Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі №\~910/10156/17. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, "користування кредитом" - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Таким чином, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. З огляду на викладене, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №\~444/9519/12\~(пункт 54) та від 04.02.2020 у справі №\~912/1120/16\~(пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). Відповідно до положень п.1.2 та п.1.3.1 та 1.3.2 Договору надання грошових коштів у позику №2814870124 від 25.01.2024: строк позики (строк дії договору) становить 28 днів; орієнтовний строк повернення позики на останній день дії договору з моменту отримання позики або достроково, дата надання позики 25.01.2024, дата повернення позики 22.02.2024. Крім того, суд враховує те, що цей договір було продовжено шляхом укладання Додаткової угоди (додатковий договір) № 28148701241до Договору надання грошових коштів у позику від 25.01.2024 № 2814870124 від 24.02.2024 року У зв`язку із зверненням (заявою) позичальника щодо продовження строку Позики Сторони домовились продовжити Строк Позики, у зв`язку з чим, пункт 1.2. Договору викласти в такій редакції: 1.2. Строк Позики (строк дії Договору) становить 41 днів. Пункту 1.3.2. Договору викласти в такій редакції: 1.3.2. Дата повернення позики 06-03-2024. Отже за умовами договору та додаткового договору сторони встановили строк кредитування до 06.03.2024, однак ТОВ «Іннова Фінанс» просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку за 314 днів, що є безпідставним та необґрунтованим позивачем. Кредитним договором та додатковим договором не встановлено порядку пролонгації строку користування позики за відсутності ініціативи позичальника. Доказів того, що [PERSON] ініціювала пролонгацію строку користування позикою, матеріали справи не містять. Отже, слід виходити з того, що сторони не узгодили належним чином відповідальність за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України у виді сплати процентів за неправомірне користування кредитом. Оскільки договором надання грошових коштів у позику №2814870124 від 25.01.2024 визначений строк його дії, який становить 41 днів, саме протягом даного строку позивач ТОВ «Іннова Фінанс» мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки. Пунктом 1.1.4. Договору кредиту встановлено дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми Лояльності ТОВ ІННОВА ФІНАНС 0,01% на день (3,65 річних), а п. 1.1.5. Процентна ставка Позаакційна (базова) 2,5% на день (912,5 % річних). Додатковим договором було вирішено пункт 1.1.4. Договору викласти в такій редакції: 1.1.4. Дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми Лояльності ТОВ ІННОВА ФІНАНС - 2.2 % на день (803 % річних). Пункт 1.5. Договору викласти в такій редакції: 1.5. На період строку, визначеного п. 1.2. Договору, нарахування процентів здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 2.2 % (з урахуванням Програми Лояльності ТОВ ІННОВА ФІНАНС, Правил акції ТОВ ІННОВА ФІНАНС Користуйся більше плати меньше) від суми Позики за кожний день користування Позикою. 5. Пункт 1.6. Договору викласти в такій редакції: 1.6. У випадку користування Позикою понад строк, встановлений п. 1.2. Договору, з наступного дня після спливу строку вказаного в п. 1.2 цього Договору умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою у розмірі 2.2 % на день (з урахуванням Програми Лояльності ТОВ ІННОВА ФІНАНС, Правил акції ТОВ ІННОВА ФІНАНС Користуйся більше - плати меньше) перераховуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Позаакційна (Базова) процентна ставка в розмірі 2,5% на день від суми Позики за кожен день користування Позикою. З викладеного слідує, що оскільки протягом 41 день (в межах строку позики та дії договору) позику не повернуто, то нарахування процентів здійснюється за процентною ставкою 2,5% на день від суми позики. Таким чином, виходячи із суми позики у розмірі 8 000,00 грн., узгодженої процентної ставки у розмірі 2,5% за день та строку кредитування (строку договору) тривалістю 41 днів, заборгованість відповідача по відсоткам за договором надання грошових коштів у позику №2814870124 від 25.01.2024 становить: 8 000,00 грн. *2,5%*41 днів = 9\~534 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом у сумі 9\~534 грн., нараховані в межах строку кредитування, погодженого сторонами. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 14 560 грн. 00 коп., з яких: 8 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9\~534 грн. 00 коп.- заборгованість за відсотками. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов було задоволено частково, з відповідача на користь позивач підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 63 608 грн., а задоволено на суму 14 560 грн., тобто на 22,89% (14 560х100:63608). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 554 грн. 48 коп. (2422,40х22,89:100).

Outcome: partial