Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою і просить встановити факт проживання її - [PERSON] із спадкодавцем - [PERSON] на момент її смерті - [INFO] однією сім`єю протягом п`яти років за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи тим, що вона - [PERSON] мала рідного дядька - [PERSON] , який помер [INFO] . Його рідною сестрою була її мати - [PERSON] , яка померла [INFO] . Її дядько був одружений із [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Овруч. Вона придбала квартиру [ADDRESS] . Приблизно останні вісім років до своєї смерті [PERSON] дуже тяжко хворіла, з квартири майже не виходила, самостійно себе майже не обслуговувала. Так як у неї в м. Овруч нікого з рідних не було, вона взяла обов`язок по її піклуванню та догляду на себе. Всі роботи по господарству були на ній, так як вона через хворобу не могла цього робити. Вона купувала продукти харчування, ліки, робила все для задоволення її життєвих потреб. Їй доводилось прати, мити, витирати. Вона та померла були зареєстровані в м. Овруч за різними адресами проживання, але фактично тривалий час проживали разом. Після смерті [PERSON] вона за свій рахунок здійснила поховання та на власний розсуд розпорядилася речами покійної. З дня смерті і по даний час вона утримує квартиру, що належала померлій, сплачує всі комунальні послуги, проводить ремонт. На даний час, в квартирі проживає та доглядає за нею її син - [PERSON] . Так як вона проживала спільно із [PERSON] протягом останніх п`яти років до дня її смерті, то згідно чинного законодавства має право на отримання майна як спадщини, що належало померлій. Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 13.09.2024 було залучено до участі у справі [PERSON] та [PERSON] , в якості співвідповідачів. Відзивів на позовну заяву відповідачем та співвідповідачами не надано. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, з підстав зазначених в позовній заяві. При цьому, позивач пояснила, що [PERSON] була її далекою родичкою, жінкою її рідного дядька. З 2006 року вона тяжко хворіла, була лежачою. Вона її доглядала 5 років. Забирала її до себе, інколи відвозили її на свою квартиру, де вона перебувала день чи два. У неї є два сина, які проживають в Росії. Вони раз у рік приїзджали і теж доглядали за матір`ю по неділі дві. Померла [PERSON] в 2011 році. Відповідач - Овруцька міська рада та співвідповідачі: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином відповідно до положень ст. ст. 128-130 ЦПК України, повідомлялися про час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки та оголошеннями про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд, вислухавши пояснення сторони позивача, показання свідків та перевіривши і дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). У ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно із ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. В п. 1 Постанови «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» 5 від 31 березня 1995 року Пленум Верховного Суду України також роз`яснив, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю її - [PERSON] з [PERSON] протягом останніх п`яти років, до дня смерті останньої. Метою встановлення вказаного факту є оформлення права на спадщину. За приписами ч.ч.1,2 ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до вимог ч.4 ст.3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі №205/4245/17 (провадження №61-17628св19) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18). Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . На час її смерті відкрилася спадщина на належну їй квартиру [ADDRESS] , в якій вона була зареєстрована та проживала. З копії заповіту від 07.09.2001, зареєстрованого в реєстрі за №2-1950, вбачається, що [PERSON] все своє майно заповіла в рівних частках своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] , які у встановлений законом шестимісячний строк - 19.12.2011 та 26.12.2011 відповідно звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Відповідно, вони є такими, що прийняли спадщину за заповітом після смерті матері на підставі ч. 1 ст.1269 ЦК України. 20.08.2022 до Овруцької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася [PERSON] , тобто позивач, яка зазначила, що є спадкоємцем після померлої тітки - двоюрідної сестри її матері. Вказані обставини підтверджуються копіями спадкової справи №610/2011 до майна померлої [INFO] [PERSON] та договору купівлі-продажу від 25.10.1997, зареєстрованого в реєстрі 5817. Копія архівної довідки Державного архіву Житомирської області №Б/123 від 25.01.2018, свідчить, що у книзі реєстрації актових записів про народження по Давидківській сільській раді Ушомирського району (нині Коростенського району Житомирської області) за 1924 рік зазначено, що [PERSON] «так у документі» народилася [INFO] . Батьки: [PERSON] «так у документі» [PERSON] «так у документі», 1903 року народження, українець, та [PERSON] «так у документі», 24 роки, українка (а. с. 10). Копія повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 24.01.2018 підтверджує факт укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 8). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.07.1949, виданого на російській мові, вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] (позивач). Її батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а. с. 12). Копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 06.11.1979 підтверджує зміну прізвища [PERSON] з « [PERSON] » на « [PERSON] » в зв`язку з укладенням шлюбу (а. с. 4). Копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.09.2004, в свою чергу, підтверджує факт смерті [PERSON] [INFO] (а. с.9). Суд відмічає, що вищевказані документи ніяким чином не підтверджують ступінь споріднення позивача з померлою спадкодавцем - [PERSON] , а саме, що остання є її тіткою (двоюрідною сестрою матері) чи дружиною її рідного дядька. Суперечливими є і заяви позивача, зокрема, в позовній заяві вона зазначила, що спадкодавець є дружиною її рідного дядька, а в заяві про прийняття спадщини, що є двоюрідною сестрою її матері. Відповідно до положень ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що добре знає [PERSON] і її чоловіка, вони товаришували сім`ями, ходили один до одного в гості. У [PERSON] була тьотя, вона знала її, і одного її сина. Коли тьотя захворіла, то [PERSON] і її сім`я за нею доглядали. Брали до себе часто. Коли вона злягла, то перевезли її до себе взагалі. Іноді приїздили її сини. Тьотя лежачою була півроку, а 5 років була хвора, в неї був перелом бедра. [PERSON] приїзджала її погодувати, переодягти. На ніч вона залишалася сама. Чи давала [PERSON] їй гроші, вона не знає, так як вона отримувала пенсію. Чи вистачало також не знає. Речі її були, мабуть і там, і там. Свідок [PERSON] показав, що він знайомий з сім`єю позивача, перебуває в товариських відносинах. Йому відомо, що мати [PERSON] - [PERSON] була родичкою [PERSON] . Він часто приходив до чоловіка [PERSON] і бачив, що у них часто була [PERSON] . Вона була дуже довго лежачою. Тоді вона була у них постійно і її нікуди не возили. На похоронах він не був, не знає звідки її хоронили, але до смерті вона була у [PERSON] . За її утримання нічого не знає, стіл був один. Свідок [PERSON] показала, що вона знає [PERSON] . [PERSON] переїхала в м. Овруч і жила з [PERSON] , мамою [PERSON] , а потім купила квартиру. [PERSON] доглядала [PERSON] , коли вона зламала шийку бедра. Була вона і в себе вдома, і у [PERSON] . Бачила вона одного сина [PERSON] . Також [PERSON] розповідала, що приїздили і сини, годували її, мили, купували їй все. Декілька раз вона бачила, що [PERSON] була у [PERSON] , потім стали її рідше забирати. [PERSON] витрачала на неї свої гроші, пенсії її, здається, не брала. Свідок [PERSON] , син позивача, показав, що [PERSON] була дружиною рідного дядька мами. Захворіла вона в 2006 році, була лежачою. Спочатку вона була на квартирі, а потім батьки стали забирати її до себе. Частина її речей була на квартирі. Іноді її завозили додому. Померла вона у батьків і хоронили її батьки. Сини не приїздили ні на похорони, ні після. Хворіла вона 5 років. В її квартирі він проживає з 2014 року. Аналізуючи показання свідків, суд відмічає, що вони в певній мірі суперечливі і з достовірністю не підтвердили факт спільного проживання [PERSON] саме однією сім`єю разом з [PERSON] протягом п`яти років до дня смерті останньої. Жоден із свідків не підтвердив, що між позивачем та спадкодавцем - [PERSON] протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини склалися саме відносини, що притаманні сім`ї, не доведено наявності усіх наведених вище фактів у їх сукупності, а саме: ведення спільного господарства, тобто наявності спільних витрат, спільного бюджету та інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Крім того, сама позивач зазначила, що за час хвороби [PERSON] раз на рік приїздили і її сини, які забирали матір і також доглядали за нею. Вказані обставини підтвердили і свідки: [PERSON] та [PERSON] .. Крім того, з огляду на положення ст.ст. 1223, 1258 ЦК України [PERSON] та [PERSON] мають першочергове право на спадкування після смерті [PERSON] по відношенню до позивача, оскільки вони є дітьми спадкодавця та спадкоємцями за заповітом, і прийняли спадщину після смерті матері, а відтак встановлення факту спільного проживання однією сім`єю із спадкодавцем, про який просить позивач, не тягне за собою будь-яких юридичних наслідків, що узгоджується з вищевказаними правовими нормами. За таких обставин, оцінюючи правовідносини, що склалися між сторонами, норми права, що їх регулюють, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Позивач від сплати судового збору звільнена на підставі п.10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed