Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

Заявник [PERSON] , заінтересована особа: Саратська державна нотаріальна контора Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернувся до суд із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, та просить суд: - встановити факт належності правовстановлюючого документу та визнати, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області, Борісовим І.І. 16 листопада 2000 року, зареєстроване в реєстрі за №5021, належить [PERSON] , [INFO] , на 1/3 частку успадкованого майна; - встановити факт належності правовстановлюючого документу та визнати, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області, Борісовим I.I., 16 листопада 2000 року, зареєстроване в реєстрі за №5022, належить [PERSON] , [INFO] , на 1/3 частку успадкованого майна; - встановити факт належності правовстановлюючого документу та визнати, що сертифікат на право на земельну частку (пай), яка знаходиться в складі земель колективного сільгосппідприємства «Путь Ілліча», село Фараонівка Саратського району Одеської області розміром 4,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) серії ОД №0206962 видане Саратською Райдержадміністрацією Одеської області на підставі рішення від 30 серпня 1996 року №271, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів 03 вересня 1997 за №509, належить [PERSON] , [INFO] , на 1/3 частку успадкованого майна. Заявник обґрунтовує свою заяву наступним, 16 листопада 2000 року [PERSON] отримав у державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Борісова І.І. свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №5021, на 1/3 частку житлового будинку з господарськими спорудами, житловою площею 56 м.кв., розташований в [ADDRESS] (без номера) на земельній ділянці площею 0,27 га., зареєстроване в реєстрі за №5021. У вище вказаному Свідоцтві державним нотаріусом було не вірно вказано прізвище Заявника, а саме у свідоцтві вказано, "гр. [PERSON] ", хоча прізвище Заявника [PERSON] . 16 листопада 2000 року [PERSON] отримав у державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Борісова І.I., свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №5022, на право на земельну частку (пай) яка знаходиться в складі земель колективного сільгосппідприємства «Путь Ілліча», село Фараонівка Саратського району Одеської області розміром 4,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), котре належало померлій [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0206962 виданого Саратською Райдержадміністрацією Одеської області на підставі рішення від 30 серпня 1996 року №271, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів 03 вересня 1997 за №509. Крім того, державним нотаріусом було не вірно вказано прізвище померлої, а саме у свідоцтві зазначено, що [INFO] померла [PERSON] , замість вірного [PERSON] . У сертифікаті на право на земельну частку (пай) яка знаходиться в складі земель колективного сільгосппідприємства «Путь Ілліча», село Фараонівка Саратського району Одеської області розміром 4.9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), було вказано, що право на земельну частку (пай) передано 1/3 частку [PERSON] , замість вірного [PERSON] . Як вбачається з паспорту Заявника серії [NUMBER] із перекладом із румунської мови на українську, [INFO] народився [PERSON] . 28 грудня 2023 року Заявник звернувся до Саратської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою №474/01-16 з приводу виправлення помилки у Свідоцтві про право на спадщину за заповітом, виданого [PERSON] , державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області 16 листопада 2000 року, зареєстровано в реєстрі за №5022, в зазначенні прізвища, ім`я, по батькові спадкоємця, а саме « [PERSON] » на вірне « [PERSON] ». 28 грудня 2023 року Заявник отримав від державного нотаріуса лист за № 927/01-16 де роз`яснено, що виправлення технічної помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні. Проте, виправлення помилки, яка змінює зміст документа та впливає на права особи щодо якої було вчинено нотаріальну дію та у зв`язку зі зміною печатки державної нотаріальної контори та призначенням на посаду іншого нотаріуса, виправлення помилок у тексті вищевказаного документу не уявляється можливим. Листом від 28.12.2023 року державним нотаріусом було запропоновано Заявнику звернутися до суду для захисту свої прав. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.12.2024 року відкрито провадження у цивільній справі. Представник заявника [PERSON] [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, доводи викладені у заяві підтримала. Представник заінтересованої особи, Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився, однак подав до суду заяву, якою просив справу розглянути за їх відсутності. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. 16 листопада 2000 року [PERSON] отримав у державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Борісова І.І. свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №5021, на 1/3 частку житлового будинку з господарськими спорудами, житловою площею 56 м.кв., розташований в [ADDRESS] (без номера) на земельній ділянці площею 0,27 га., зареєстроване в реєстрі за №5021./а.с.8/ У вище вказаному Свідоцтві державним нотаріусом було не вірно вказано прізвище Заявника, а саме у свідоцтві вказано, "гр. [PERSON] ", хоча прізвище Заявника [PERSON] . 16 листопада 2000 року [PERSON] отримав у державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Борісова І.I., свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №5022, на право на земельну частку (пай) яка знаходить в складі земель колективного сільгосппідприємства «Путь Ілліча», село Фараонівка Саратського району Одеської області розміром 4,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), котре належало померлій [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0206962 виданого Саратською Райдержадміністрацією Одеської області на підставі рішення від 30 серпня 1996 року №271, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів 03 вересня 1997 за №509./а.с.9/ У вище вказаному Свідоцтві державним нотаріусом було не вірно вказано прізвище Заявника, а саме у свідоцтві вказано, "гр. [PERSON] ", хоча прізвище Заявника [PERSON] . Крім того, державним нотаріусом було не вірно вказано прізвище померлої, а саме у свідоцтві зазначено, що [INFO] померла [PERSON] , замість вірного [PERSON] . У сертифікаті на право на земельну частку (пай) яка знаходиться в складі земель колективного сільгосппідприємства «Путь Ілліча», село Фараонівка Саратського району Одеської області розміром 4.9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), було вказано, що право на земельну частку (пай) передано 1/3 частку [PERSON] , замість вірного [PERSON] ./а.с.10/ Як вбачається з паспорту Заявника серії [NUMBER] із перекладом із румунської мови на українську, [INFO] народився [PERSON] ./а.с.7/ 28 грудня 2023 року Заявник звернувся до Саратської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою №474/01-16 з приводу виправлення помилки у Свідоцтві про право на спадщину за заповітом, виданого [PERSON] , державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області 16 листопада 2000 року, зареєстровано в реєстрі за №5022, в зазначенні прізвища, ім`я, по батькові спадкоємця, а саме « [PERSON] » на вірне « [PERSON] ». 28 грудня 2023 року Заявник отримав від державного нотаріуса лист за № 927/01-16 де роз`яснено, що виправлення технічної помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні. Проте, виправлення помилки, яка змінює зміст документа та впливає на права особи щодо якої було вчинено нотаріальну дію та у зв`язку зі зміною печатки державної нотаріальної контори та призначенням на посаду іншого нотаріуса, виправлення помилок у тексті вищевказаного документу не уявляється можливим. /а.с.11/ Листом від 28.12.2023 року державним нотаріусом було запропоновано Заявнику звернутися до суду для захисту свої прав. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п.12\~постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 вказаної постанови, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Згідно із листом Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт належності [PERSON] правовстановлюючих документів, а саме: свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області, Борісовим І.І. 16 листопада 2000 року, зареєстроване в реєстрі за №5021, на 1/3 частку успадкованого майна; свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області, Борісовим I.I., 16 листопада 2000 року, зареєстроване в реєстрі за №5022, на 1/3 частку успадкованого майна; сертифікат на право на земельну частку (пай) серії, яка знаходиться в складі земель колективного сільгосппідприємства «Путь Ілліча», село Фараонівка Саратського району Одеської області розміром 4,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) серії ОД №0206962 видане Саратською Райдержадміністрацією Одеської області на підставі рішення від 30 серпня 1996 року №271, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів 03 вересня 1997 за №509, на 1/3 частку успадкованого майна. Встановлення факту належності правовстановлюючих документів необхідно заявнику для проведення дій юридичного характеру, зокрема оформлення спадкових прав. Тому, з метою уникнення порушення прав заявника, реалізація яких залежить від доведеності факту належності правовстановлюючого документу, суд приходить до переконання про необхідність встановлення цього факту судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved