Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства « Ідея банк» ( далі банк, АТ «Ідея банк»), який 19 жовтня 2024 року уточнив, та просив зобов`язати банк здійснити перерахунок заборгованості за Угодою про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування № С-607-009487-20-980 від 16 грудня 2020 року з огляду на нікчемність п. 9.8.2. Розділу «Умови споживчого кредитування без забезпечення» Публічної пропозиції АТ «Ідея банк» про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (введеної в дію з 28 жовтня 2020), пункту 1.2.1 Тарифів на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб нових клієнтів банку (чинних з 19 жовтня 2020 року по 09 червня 2021 року) щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту, зарахувавши сплачені кошти за комісією, в рахунок погашення основного боргу за Угодою № С-607-009487-20-980 від 16 грудня 2020 року. В обґрунтування позовних вимог вказав, що між ним та банком 16 грудня 2020 року укладено угоду про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування № С-607-009487-20-980. Відповідно до умов п. 1 Угоди, банк відкрив йому (клієнту) в рамках банківського обслуговування поточний рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватись за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовувати в рамках цієї Угоди та ДКБОФО. Згідно з умовами договору, банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку на таких умовах: максимальний кредитний ліміт - 200 000 грн, строк дії договору 12 місяців з можливість автоматичної пролонгації, ліміт на моменту укладення договору 20 000 грн, процентна ставка 24 % річних, та комісія за обслуговування основної картки, згідно Тарифів банку. Розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється тарифами та ДКБОФО. Відповідно до умов преамбули Публічної пропозиції банку про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБОФО), яка затверджена протоколом засідання Правління банку №10/23-02 від 23.10.202 року та введена в дію з 28.10.2020 року, Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб разом складають: Публічна пропозиція, Правила користування міжнародними платіжними картками, Тарифи банку, договір про надання банківських послуг, заява про приєднання та заява про відкриття. Відповідно до умов п. 9.8 Розділу «Умови споживчого кредитування без забезпечення» публічної пропозиції, за користування кредитом позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах визначених згідно з Графіком за договором кредиту (п. 9.8.2). Згідно умов п. 9.9 Публічної пропозиції, позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості. Іншою складовою Договору, є Тарифами на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб, чинні з 19 жовтня 2020 року по 09 червня 2021 року, в п. 1.2.1. визначено, що щомісячний тариф на обслуговування кредитної заборгованості (від залишку заборгованості станом на розрахункову дату) становить 4%. Таким чином, окрім сплати процентів, угода встановлює сплату комісії. Вважає, що такі умови договору, з огляду на положення абз. 3 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування» є нікчемними. Посилаючись на наведене та порушення його прав, як споживача послуг відповідача, просив задовольнити позовні вимоги з урахуванням уточнень поданих 19 жовтня 2024 року. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 травня 2024 року задоволено клопотання позивача та витребувано у АТ «Ідея Банк»: -деталізований розрахунок заборгованості [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за кредитним договором № С-607-009487-20-980 від 16 грудня 2020 року, станом на момент звернення з позовом до суду 29 березня 2024 року; - належним чином засвідчені копії виписок з банківських рахунків позичальника [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) станом на 29 березня 2024 року за кредитним договором № С-607-009487-20-980 від 16 грудня 2020 року, що відображають рух коштів на ньому та усі операції; - належним чином засвідчену копію кредитного договору № С-607-009487-20-980 від 16 грудня 2020 року (індивідуальну частину та графік платежів), укладеного із [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 серпня 2024 року витребувано\~у АТ «Ідея Банк» належним чином засвідчені копії графіку платежів та паспорту споживчого кредиту в редакції чинній на дату укладення кредитного договору (16 грудня 2020 року), які є невід`ємними частинами кредитного договору (угоди про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування) за №С-607-009487-20-980 від 16 грудня 2020 року. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 вересня 2024 року застосувати до відповідача захід процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 гривень 40 копійок, який стягнуто в дохід державного бюджету. Повторно витребувано у АТ «Ідея Банк» належним чином засвідчені копії графіку платежів та паспорту споживчого кредиту в редакції чинній на дату укладення кредитного договору (16 грудня 2020 року), які є невід`ємними частинами кредитного договору (угоди про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування) за №С-607-009487-20-980 від 16 грудня 2020 року. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2024 року, скасовано ухвалу суду від 10 вересня 2024 року про вжиття заходів процесуального примусу щодо банку, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 грудня 2024 року, яку занесену до протоколу судового засідання, заяву про збільшення позовних вимог залишено без розгляду, у зв`язку з пропуском строків її подання. Відповідач подав відзив на позов. Вказав, що між сторонами спору 16 грудня 2020 року укладено угоду про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування №С-607-009487-20-980. У вказаному договорі відсутній п. 1.5, на нікчемність якого вказує позивач, згідно первісних позовних вимог. У відповідності до п. 1 Угоди, банк відкрив поточний рахунок № [NUMBER] , на який і встановив відновлювальну кредитну лінію. Процентна ставка - 24 відсотки річних (п.3.3). Позивач посилається на практику Верховного Суду, якою встановлено нікчемність зовсім іншого виду комісії з обслуговування кредитної заборгованості. Правила Розділу 9 Публічної пропозиції не регулює питання карткових кредитів, а тому не застосовується до даної Угоди. Згідно Тарифів, які відомі позивачу та долучені до матеріалів справи, умовами встановлення кредитного ліміту є сплата щомісячно комісії 4 % від залишку заборгованості станом на дату розрахунку (обслуговування заборгованості), тобто сплата 4% згідно Тарифів, була та є обов`язковою у випадку наявності залишку заборгованості станом на розрахункову дату. Тому позивач зобов`язана сплачувати згідно Тарифів 4 % щомісячно (обслуговування кредитної заборгованості) у випадку наявності залишку заборгованості станом на розрахункову дату, а не за послуги зазначені у висновках Верховного Суду. Сплата та наявність 4% залежить виключно від дій позивача та стану заборгованості за кредитним договором. Також вказана на необґрунтованість розміру витрат на правову допомогу виходячи із складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг. Посилаючись на наведене, відповідач просив відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце його була повідомлена належним чином. Попередньо у поданому відзиві просила здійснювати розгляд справи за їх відсутності. Судом встановлено, що 16 грудня 2020 року між позивачем та банком укладено Угоду про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування № С-607-009487-20-980 (далі Угода). Відповідно до умов п. 1 Угоди, банк відкрив позивачу в рамках банківського обслуговування поточний рахунок у валюті гривня [NUMBER] , операції за яким можуть здійснюватись за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовувати в рамках цієї Угоди та ДКБОФО. Згідно з умовами договору, банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку на таких умовах: максимальний кредитний ліміт - 200 000 грн, доступний ліміт на моменту укладення договору 20 000 грн, процентна ставка 24 % річних, та комісія за обслуговування основної картки, згідно Тарифів банку (п.п. 3.1, 3.2, 3.3 Угоди). Складовою Договору, є Тарифами на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб, в п. 1.2.1 та п.1.2.2 яких визначено, що щомісячний тариф за обслуговування кредитної заборгованості (від залишку заборгованості станом на розрахункову дату) становить 4% та за обслуговування основної картки в місяць 10 грн щомісячно, в останній банківський день місяця при наявності заборгованості. З виписки по рахунку [PERSON] [NUMBER] за період з 16 грудня 2020 року по 29 березня 2024 року вбачається, що позивачу щомісячно нараховувалась комісія за обслуговування карткового рахунку та здійснювалось погашення комісії за кредит з СКР. Згідно розрахунку заборгованості позивача за Угодою встановлено, що позивачу нараховується комісія у розмірі 4% щомісячно від суми заборгованості станом на останній банківський день. Розмір нарахованої комісії становить 35555, 22 грн, сплачено - 16 898,88, заборгованість за комісією станом на 29 березня 2024 року - 1009,18 грн. Банк не заперечив факт нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог пункту 6\~статті 3 ЦК України\~справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства. \~Відповідно до вимог частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити\~гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна\~із сторін вчиняє на власну користь. \~ \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами статей\~526,\~530,\~610, частиною першою статті\~612 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). \~Відповідно до вимог частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. \~Відповідно до вимог частини другої\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. \~Таким чином,\~Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. \~На виконання вимог, у тому числі,\~пункту 4 частини першої статті\~1\~та частини другої статті\~8 Закону України «Про споживче кредитування»\~Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж\~постановою\~визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». У\~кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом.\~ Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. \~Відповідно до вимог частин першої та другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець\~на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим\~Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. \~Відповідно до вимог частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим\~Законом, є нікчемними. \~З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за\~надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць.\~Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року),\~\~щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до\~частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». \~Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня\~\~2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20) та Велика Палата Верховного Суду у справі № 496/3134/19 від 13 липня 2022 року. Згідно з умовами п. 3.3 Угоди, сторони погодили сплату процентів за користування коштами кредиту у розмірі 24 % річних та комісію за обслуговування основної картки, згідно Тарифів банку . Як вбачається із Тарифів на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних, встановлено плату за обслуговування, а саме обслуговування кредитної заборгованості (від залишку заборгованості станом на розрахункову дату) у розмірі - 4% щомісячно разом з обов`язковим платежем та за обслуговування основної картки в місяць 10 грн щомісячно, в останній банківський день місяця при наявності заборгованості. Тобто, плата за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 4% здійснюється щомісячно, разом з обов`язковим платежем, починаючи з місяця, наступного за місяцем відкриття рахунку. Водночас, у даному документів відсутні відомості про те, за які саме послуги справляється така плата та у чому вони полягають. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до\~частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12\~Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що позивачу\~\~встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за\~законом\~повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення п. 1.2.1 Тарифів до кредитного договору, укладеного між\~позивачем\~та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно разом з обов`язковим\\ щомісячним платежем,\~є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту\~цивільного\~права залежить\~як від змісту\~права чи\~інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i\~від\~характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі\~право чи інтерес мають бути захищені\~судом у\~спосіб, який\~є\~ефективним, тобто таким,\~що відповідає змісту відповідного права\~чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.\~Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої\~Палати Верховного Суду від\~05 червня 2018 року у\~справі\~№ 338/180/17 (провадження\~\~№14-144цс18), від\~11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у\~справі\~№ 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від\~01 жовтня 2019 року у\~справі\~№ 910/3907/18 (провадження\~\~№ 12-46гс19). Застосування судом того чи іншого способу захисту має\~приводити до\~відновлення\~порушеного права позивача без\~необхідності\~повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої\~Палати Верховного Суду від\~16 лютого 2021 року у справі\~№ 910/2861/18 (провадження\~№ 12-140гс19)). \~Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від10 квітня\~\~2019 року у\~справі\~№ 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс19) дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним\~судом не вимагається (абзац перший частини другої\~статті\~215 ЦК\~України); якщо\~недійсність\~певного правочину встановлена\~законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його\~нікчемним не є\~належним способом захисту права чи інтepecy\~позивача; за наявності\~спору щодо правових\~наслідків недійсного\~правочину, одна\~зі сторін\~якого чи\~інша\~заінтересована особа вважає\~його нікчемним, суд\~перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині\~судового рішення, застосувавши\~відповідні\~положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. У пунктах 74, 75 постанови Великої\~Палати Верховного Суду\~від\~04 червня\~\~2019 року у справі\~№ 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформульовано\~висновки про те, що такий\~cпociб\~захисту цивільних прав та інтересів,\~як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності\~спору щодо правових\~наслідків недійсного правочину, одна зі сторін\~якого чи\~інша заінтересована особа вважає\~його нікчемним, суд\~перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині\~судового рішення, застосувавши\~відповідні\~положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. \~Отже, якщо сторона правочину вважає\~його\~нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання\~нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням\~наслідків\~виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обгрунтовуючи\~\~своївимоги нікчемністю\~правочину Відповідно до вимог частини першої\~статті 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. \~З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані висновки щодо нікчемності\~пункту 1.2.1 Тарифів на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб нових клієнтів банку про встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину, зобов`язання банку здійснити перерахунок заборгованості позивача за Угодою про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування № С-607-009487-20-980 від 16 грудня 2020 року зарахувавши сплачені кошти за комісію, в рахунок погашення інших обов`язкових платежів згідно умов Угоди № С-607-009487-20-980 від 16 грудня 2020 року. Щодо позовних вимог про зобов`язати банк здійснити перерахунок заборгованості за Угодою № С-607-009487-20-980 від 16 грудня 2020 року з огляду на нікчемність п. 9.8.2. Розділу «Умови споживчого кредитування без забезпечення» Публічної пропозиції АТ «Ідея банк» про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб слід зазначити таке. Встановлено,\~що згідно\~умов Угоди № С-607-009487-20-980 від 16 грудня 2020 року банк взяв на себе зобов`язання надати позивачу кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку на погоджених між ними умовах. А тому до вищевказаної угоди не застосовуються правила розділу 9 Публічної пропозиції, які не регулюють карткові кредити. Враховуючи наведене, позовні вимоги про зобов`язання банк здійснити перерахунок заборгованості за Угодою № С-607-009487-20-980 від 16 грудня 2020 року з огляду на нікчемність п. 9.8.2. Розділу «Умови споживчого кредитування без забезпечення» Публічної пропозиції АТ «Ідея банк» про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (введеної в дію з 28 жовтня 2020), не підлягають до задоволення. Щодо витрат на правову допомогу адвоката слід зазначити наступне. Відповідно до\~вимог ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Положеннями ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В силу вимог п. п. 1, 2 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Положеннями ч. 8 статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. У позові позивач просив стягнути витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката позивач надав акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 29.03.2024 року на суму 10 000 грн та договір №1 про надання правової допомоги від 01 березня 2024 року. Згідно умов договору, сторони погодили розмір гонорару адвоката 2000 грн за одну годину роботи адвоката (п.п. 1, 2 Розділ 3). З акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 29.03.2024 року встановлено, що вартість наданих послуг адвоката становить 10 000 грн за 5 години роботи адвоката. Відповідно до вимог ч. 4 статті 137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). Водночас, суд вважає, що необґрунтованими та неспівмірними є розмір витрат на правничу допомогу заявлений позивачем до відшкодування, оскільки вказані витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Крім цього, зважаючи на складність справи, обсяг наданої правової допомоги, кваліфікацію адвоката, суд вважає, що вони не вимагали від адвоката значних зусиль та часу. З врахуванням наведеного та вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, беручи до уваги клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат на правову допомогу, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, часткове задоволення позову, суд вважає, що обгрунтованим та співмірним є розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн, який підлягає стягнення з відповідача в користь позивача. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті\~141 ЦПКУкраїни). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста\~статті 141 ЦПК України). Відповідно до вимог частини третьої\~статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. Враховуючи наведене та часткове задоволення позовних вимог, із банку на користь держави слід стягнути 605,60 грн судового збору, що становить 50 % розміру судового збору, який підлягав би сплаті позивачем за одну вимогу немайнового характеру.

Outcome: partial