Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

25 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов позов, яким представник ТОВ «СВЕА ФІНАНС» Паладич А.О. просить : стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитними договорами №R01.00603.005633533 від 27 серпня 2019 року і №№R01.00603.005633643 від 27 серпня 2019 року у сумарному розмірі 95\~117,58 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 серпня 2019 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір №R01.00603.005633533, згідно якого відповідач отримав кредит на поточні потреби у сумі 10497,38 грн. Крім того, 27 серпня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №R01.00603.005633643, згідно якого відповідач отримав кредит на поточні потреби у сумі 38248,46 грн. АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за договорами виконало, разом з тим, відповідач у порушення умов договорів свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого у [PERSON] утворилась заборгованість за кредитним договором №R01.00603.005633533 від 27 серпня 2019 року у сумі 16060,81 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 7463,81 грн.; заборгованості за відсотками у сумі 8597 грн. та кредитним договором №R01.00603.005633643 від 27 серпня 2019 року у сумі 79056,77 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 36821,84 грн.; заборгованості за відсотками у сумі 42234,93 грн. 25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна») укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно умов якого до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором кредитним договором №R01.00603.005633533 від 27 серпня 2019 року та кредитним договором №R01.00603.005633643 від 27 серпня 2019 року. З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборго-ваність за даними кредитними договорами, а також судові витрати. Ухвалою суду від 03 грудня 2024 року у цивільній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом та повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи представник позивача до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Натомість направив до суду заяву, згідно якої просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, якою просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги визнав. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Судом встановлено, що 27 серпня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № R01.00603.005633533, відповідно умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 10497,38 грн. строком на 12 місяців шляхом перерахування грошових коштів у сумі 10497,38 грн. на рахунок № [NUMBER] в АТ «Ідея Банк». Пунктом 1.3 вказаного договору передбачено, що позичальник сплачує проценти за ставкою 35,12 %, річних від залишкової суми кредиту. Порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення зазначені у паспорті споживчого кредиту, підписаного 27 серпня 2019 відповідачем. Крім того, 27 серпня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № R01.00603.005633643, відповідно умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 38248,46 грн. строком на 48 місяців шляхом перерахування грошових коштів у сумі 38248,46 грн. на рахунок № [NUMBER] в АТ «Ідея Банк». Пунктом 1.3 вказаного договору передбачено, що позичальник сплачує проценти за ставкою 35,19 %, річних від залишкової суми кредиту. Порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення зазначені у паспорті споживчого кредиту, підписаного 27 серпня 2019 відповідачем. 25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна») укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно умов якого до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № R01.00603.005633533 від 27 серпня 2019 року у загальному розмірі 16060,81 грн., та за кредитним договором № R01.00603.005633643 від 27 серпня 2019 року у загальному розмірі 79056,77 грн., що підтверджується Витягом з Реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 01.02-31/23 від 25 липня 2023 року. Договір факторингу № 01.02-31/23 від 25 липня 2023 року у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. Доказів протилежного суду не надано. Відповідно позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19 червня 2019 року у справі №643/17966/14-ц,\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Згідно ст.\~6, ч. 1 ст.\~627\~та ч. 1 ст.\~628 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ч. 1, ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України\~визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ч. 1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України) Згідно ч. 1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі\~ст. 514 цього кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У ч. 1\~ст. 1077 ЦК України\~вказано, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторин-гу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно ч. 1\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За змістом ст.\~509 та ч. 3 ст.\~526 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості та виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст.\~598,\~599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконан-ням, проведеним належним чином. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на викладене, беручи до уваги визнання відповідачем позову, та всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № R01.00603.005633533 від 27 серпня 2019 року у розмірі 16060 грн. 81 коп., та за кредитним договором № R01.00603.005633643 від 27 серпня 2019 року у розмірі 79056 грн. 77 коп. Відповідно ч. 1 ст. 133 та ч.2\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі\~\~2 422,40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved