Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

У січні 2025 року АТ "Таксомбанк", інтереси якого представляє Федорюк І.І., звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №1765743813 від 24 листопада 2021 року в розмірі 106417, 37 грн. В обгрунтування позову зазначено, що 24 листопада 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" і [PERSON] було укладено кредитний договір №1765743813. Договір було підписано відповідачкою по справі. Сума кредиту 80951,95 грн., строк кредитування - 42 місяці, проценти при наданні кредиту - 5% від суми кредиту, річні проценти - 0,01% від суми боргу за договором, щомісячні проценти - 2, 49% від суми кредиту. Кредит було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів. За договором факторингу №171221 від 17 грудня 2021 року, укладеного між ТОВ "ФК "ЦФР" і АТ "Таксомбанк" первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами і договором забезпечення до них і сплачує первісномукредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору в порядку і строки, встановлені цим договором. За цим договором право вимоги до відповідачки перейшло до позивача. На 13 грудня 2024 року заборгованість позичльника за кредитним договором №1765743813 від 24 листопада 2021 року становить 106417, 37 грн. З яких - 64042, 51 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 10, 67 грн. - заборгованість за річними відсотками, 42 364,19 грн. - заборгованість за щомісячними відсотками. Відповідачка [PERSON] не подала відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 07 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та справу призначено до підготовчого засідання з викликом сторін. Ухвалою суду від 04 лютого 2025 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача Федорюк І.І. у судове засідання не з`явилася, просила справу розглядати у її відсутності, про що зазначила у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не прибула повторно, про причини неявки у судове засідання не повідомила, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлялася у встановленому законмо порядку. Враховуючи, що відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилася повторно, відзиву на позовну заяву не подала, суд провів заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини. Судом встановлено, що 24 листопада 2021 року між ТОВ "ФК"ЦФР" і [PERSON] було укладено кредитний договір № 1765743813. Сума кредиту - 80951,95 грн., початковий процент при наданні кредиту - 5,00%, щомісячні проценти - 2.49%, загальні - 0,01%. Темін надання кредитних коштів - до 23 травня 2025 року, загальна вартість кредиту - 165627,05 грн. Попередньо [PERSON] було підписано заяву-анкету на отримання послуг в ТОВ "ФК"ЦФР", паспорт кредиту. 17 грудня 2021 року між ПАТ "Таксомбанк" та ТОВ ФК "Центр фінансових рішень" укладено договір факторингу №171221 відповідно до умов якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх приймати та передавати грошові кошти в розпорядження клієнта. За реєстром прав вимоги до цього договору до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №1765743813. Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору №1765743813 від 24 листопада 2021 року, укладеного з позичальником [PERSON] на 13 грудня 2024 року становить 106417, 37 грн., з яких 64042, 51 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 10. 67 - заборгованість по відсотках, 42364, 19 грн. заборгованість за щомісячними відсотками. Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частинами 1,2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 статті 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 202, частини 1 статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовамидоговору єумови пропредмет договору,умови,що визначенізаконом якістотні абоє необхіднимидля договорівданого виду,а такожусі тіумови,щодо якихза заявоюхоча боднієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України). За частиною 1 статті 641 ЦК Українип пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна зі сторін майбутньог одоговору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Згідно частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). за статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Частинами 1,2 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). За змістом статей 629, 525, 612, 611 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Згідно частини 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи, 17 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» (позивачем у справі) було укладено договір факторингу №171221, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» відступило на користь позивача АТ «Таскомбанк» за плату права вимоги за кредитними договорами згідно реєстру прав вимоги та акту прийому-передачі реєстру прав вимоги від 17 грудня 2021. Відповідно до цього реєстру прав вимоги позивачу по цій справі передано права вимоги по 20447 позичальниках на загальну суму заборгованості в розмірі 512057517,95 грн., за що АТ «Таскомбанк» сплатило на користь ТОВ «ФК «ЦФР» передбачену п. 3.1 Договору факторингу суму в розмірі 467336417,92 грн. на підставі меморіального ордера №833437008 від 17 грудня 2021 року. Відповідно, для підтвердження факту відступлення права вимоги, Фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 у справі №5026/886/2012, від 02 листопада 2021 у справі №905/306/17. На підтвердження набуття АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги до боржника [PERSON] позивачем надано засвідчені копії відповідних документів. Зазначені документи є письмовими доказами згідно статті 95 ЦПК. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за кредитом, останній раз 24 березня 2023 року, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Відповідачка свої зобов`язання за договором кредиту належним чином не виконувала, внаслідок чого за розрахунком позивача на 13 грудня 2024 року заборгованість позичальника за кредитним договором №1765743813 від 24 листопада 2021 року становить 106417, 37 грн. З яких - 64042, 51 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 10, 67 грн. - заборгованість за річними відсотками, 42 364,19 грн. - заборгованість за щомісячними відсотками. За пунктом 5.6 Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, та п. 62 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 7, виписки з особових рахунків клієнтів є первинними документами і підтвердженням виконаних за день касових операцій. Згідно з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 03 квітня 2019 року у справі № 461/10303/15, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 544/4300/16-ц доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансовузвітність». У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі №554/4300/16-ц, суд констатував, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суди дали оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачкою [PERSON] свого зобов`язання за Кредитним договором № 1765743813 від 24 листопада 2021 року з повернення кредиту та сплати процентів за договором. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 статті 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи, що відповідач належним чином не виконав обов`язку за договором, що підтверджується розрахунками заборгованості, не надав суду жодного доказу на спростування цієї заборгованості, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, стягнення з [PERSON] 106417, 37 грн., з яких - 64042, 51 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 10, 67 грн. - заборгованість за річними відсотками, 42 364,19 грн. - заборгованість за щомісячними відсотками Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із платіжної інструкції №3085 вбачається, що позивачем 19 грудня 2024 року оплачено судовий збір в розмірі 2422, 40 грн., який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved