Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

В жовтні 2024 року адвокат Овчінніков Антон Анатолійович (далі - адвокат, представник позивача, Овчінніков А.А.), діючи в інтересах [PERSON] (далі - позивач, спадкоємець, [PERSON] ), звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовною заявою до Київської міської ради (далі - відповідач, КМР), третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солошенко Андрій Віталійович (далі - третя особа, ПН КМНО Солошенко А.В.) про визначення додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном на чотири місяці. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] 29.09.2023 позивач звернувся до ПН КМНО Солошенка А.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у якій зазначив, що він постійно проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS] , у тому числі на час відкриття спадщини. Разом із заявою, позивачем було надано заповіт, посвідчений 30.03.2000 ПН КМНО Телегою Т.М., відповідно до якого [PERSON] заповідає своєму синові [PERSON] все своє майно, у чому б воно не полягало і де б воно не знаходилось. 20.08.2024 позивач звернувся до ПН КМНО Солошенка А.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , проте, того ж дня приватним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із тим, що дана заява подана спадкоємцем після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, а також у зв`язку із відсутністю документів, що дозволяють встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивач зазначає, що пропустив вказаний строк з поважних причин, адже був впевнений в тому, що на час дії воєнного стану строк для прийняття спадщини становить 10 місяців. З огляду на вказані обставини позивач вимушений звернутись до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 29.10.2024 для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Мицик Ю.С. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 30.10.2024. Ухвалою від 30.10.2024 суд призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання та встановив сторонам у справі строки для подання заяв по суті. Також ухвалою від 30.10.2024 суд задовольнив клопотання представника відповідача та витребував від ПН КМНО Солошенка А.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи №3/2023 від 29.09.2023 (номер у спадковому реєстрі 71323809), яка була заведена після смерті [PERSON] [INFO] від КМР до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує щодо позову та просить відмовити у задоволення позовних вимог з огляду на те, що позивачем пропущено строк на звернення із заявою про прийняття спадщини та не обгрунтовано поважність причин пропуску зазначеного строку. 25.11.2024 до суду надійшла відповідь на відзив у якій представник позивача зазначає, що пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці, тобто якщо до загального шестимісячного строку від смерті спадкодавця на прийняття спадщини додати чотири місяці то останнім днем в силу п. 3 постанову КМУ від 28.02.2022 №164 є 10.12.2023. З урахуванням вищевказаних обставин, а також беручи до уваги, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , воля останньої на випадок її смерті, викладена у формі заповіту, підлягає обов`язковій реалізації на користь позивача, оскільки свобода та реалізація положень заповіту після відкриття спадщини мають фундаментальне значення у спадкових правовідносинах. Документ сформований в системі «Електронний суд». 26.11.2024 на виконання ухвали суду від 30.10.2024 від ПН КМНОУ Солошенка А.В. до суду надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи №3/2023, що заведена 29.09.2023 до майна померлої [PERSON] . Ухвалою від 16.01.2025 суд закрив підготовче провадження, призначив справу до судового розгляду по суті та встановив загальний порядок дослідження доказів. В судовому засіданні представник позивача адвокат Чередниченко Д.О. вимоги позову підтримав та просив його задовольнити. Додатково зазначив, що станом на дату виникнення відповідних правовідносин було зупинено перебіг строку для прийняття спадщини, однак через постійні зміни в законодавстві у зв`язку із введенням в країні воєнного стану, позивач не був обізнаний про скасування постанови КМУ в цій частині, а тому звернення до третьої особи з відповідною заявою відбулось поза шестимісячним строком. Представник КМР Лимич Л.Г. заперечувала щодо задоволення позову та просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Третя особа ПН КМНО Солошенко А.В. в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи був повідомлений завчасно та належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. [INFO] у віці 84 років у місті Києві померла мати позивача - [PERSON] , [INFO] , про що Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис про смерть № 3200 (а.с. 13). Факт родинних відносин, а саме те, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Шевченківським бюро ЗАГС 03.08.1962 (а.с. 9). 30.03.2000 [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого остання заповіла своєму синові [PERSON] все своє майно, яке до дня смерті виявиться належним їй, у чому б воно не полягало і де б воно не знаходилося, у тому числі частку квартири [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності (а.с. 111). 20.09.2023 позивач звернувся до ПН КМНО Солошенка А.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 84). На підставі зазначеної заяви нотаріусом була відкрита спадкова справа № 3/2023 (а.с. 92-129). 20.08.2024 позивач звернувся до ПН КМНО Солошенка А.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку квартири [ADDRESS] (а.с. 122). 20.08.2024 ПН КМНО Солошенком А.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] на майно померлої [PERSON] , у зв`язку із тим, що заява подана спадкоємцем після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, а також у зв`язку із відсутністю документів, що дозволяють встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 128). Так, за загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених у ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. В силу статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом частин першої та другої статті 1220, частиною першою статті 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Здійснення права на спадкування у повній мірі залежить від прийняття спадкоємцями спадщини у порядку, визначеному главою 87 (статті 1268-1287) ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частина перша статті 1270 ЦК України встановлює строк для прийняття спадщини, який складає шість місяців і починається з часу відкриття спадщини. Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі№ 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи. Відповідно до статті 64 Конституції України, статей 12-1 і 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статей 7 і 34 Закону України «Про нотаріат», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова №164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану». З 29 червня 2022 року діяли зміни щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану. Ці зміни були запроваджені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року №719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану». Так, пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Постановою Кабінету Міністрів України від 09 травня 2023 року №469 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану» пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» виключено. І хоча пункт 3 Постанови було виключено на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 469 від 09.05.2023, позивач, як пересічна людина, що не має обов`язку слідкувати за змінами законодавства та давати їм оцінку, мав законні сподівання на те, що він не пропустить строк звернення із заявою при прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, 6) незначний проміжок часу між закінченням строку прийняття спадщини та зверненням особи до нотаріуса й подачею позову у справі, 7) обмеження протягом певного часу доступу до нотаріальних реєстрів, 8) нечіткість норм національного законодавства стосовно строку на прийняття спадщини в період дії воєнного стану. Зокрема, обмеження протягом певного часу доступу до нотаріальних реєстрів та нечіткість норм національного законодавства стосовно строку на прийняття спадщини в період дії воєнного стану можуть бути прийняті судом якості доводів поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Зазначені висновки містяться у постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року, справа №522/13476/23, провадження №61-7645св24. Варто звернути увагу, що Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 у справі №676/47/21 зазначив, що правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку "присікає" право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як "зупинення перебігу строку на прийняття спадщини" та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини. Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270,1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд констатує, що строк на подання заяви про прийняття спадщини пропущено позивачем на досить незначний проміжок часу (менше півтора місяця). Враховуючи вказане, засади справедливості, добросовісності та розумності, встановлені статтею 3 ЦК України, верховенства права та збереження справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та вважає за необхідне визначити позивачу додатковий строк тривалістю в два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті його матері. Задовольняючи позов частково та визначаючи такий строк, суд вважає його об`єктивно достатнім для реалізації позивачем свого права на спадкування.

Outcome: partial