Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори (далі по тексту - відповідач), третя особа: [PERSON] про зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 11 травня 1994 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Маринкою В. М. За цим договром позивач придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] загальною площею 26,7 кв.м., житловою площею 13,2 кв.м. 25.04.1994 позивач зареєстрував своє місце проживання у квартирі [ADDRESS] та проживає за вказаною адресою. У 2005 році позивач виявив, що втратив оригінал договору купівлі-продажу квартири від 11.05.1994, посвідченого державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Маринкою В. М. та зареєстрованого в реєстрі за № 7к-1445. 25.02.2005 державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Босою Ю. П. було видано [PERSON] дублікат вказаного договору купівлі-продажу квартири. В подальшому [PERSON] маючи намір зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру [ADDRESS] , виявив, що у тексті дублікату договору купівлі-продажу квартири від 11.05.1994, а саме в п. 1 допущено помилку в номері будинку, а саме замість «в доме номер 19 А» вказано «в доме номер 19». З метою виправлення технічної помилки, допущеної у тексті дублікату договору купівлі-продажу від 11.05.1994, виданого 25.02.2005, позивач звернувся до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори, де йому повідомили, що нотаріуси, які посвідчували договір купівлі-продажу та видавали його дублікат вже не працюють, а нотаріальну справу з посвідчення вказаного правочину передано на зберігання до архіву. 28.03.2024 позивач звернувся до Київського державного нотаріального архіву з заявою у якій просив виправити технічну помилку в адресі нерухомого майна, допущеного в тексті договору купівлі-продажу квартири від 11.05.1994, проте отримав відповідь, що архів не має повноважень по виправленню помилки в адресі і такі дії вчиняються нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію. На підставі вищевикладеного позивач просив зобов`язати Шістнадцяту Київську державну нотаріальну контору виправити технічну помилку допущену в п. 1 договору купівлі-продажу квартири від 11.05.1994, посвідченого державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Маринкою В. М. та зареєстрованого в реєстрі за № 7к-1445 та у п. 1 дублікату договору купівлі-продажу квартири від 11.05.1994, виданого 25.02.2005 державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Босою Ю. П., вказавши замість номеру будинку «19» номер будинку «19 А». Ухвалою суду від 18.11.2024 позовну заяву залишено без руху. Позивач належним чином та у встановлений судом строк усунув вказані недоліки. Ухвалою суду від 09.12.2024 у справі відкрито провадження та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. 28.01.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що виправлення технічної помилки у тексті нотаріального документа має право робити виключно той нотаріус, який вчиняв нотаріальну дію. Зі змісту доданої Позивачем до позовної заяви фотокопії Договору купівлі-продажу квартири, вбачається, що він був посвідчений 11 травня 1994 року державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Маринкой В. М., а тому, відповідно до вищенаведених положень Правил ведення нотаріального діловодства, виключно цей нотаріус має право виправляти технічну помилку, допущену у посвідченому нею Договорі. На момент звернення Позивача до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про виправлення помилки у тексті зазначеного Договору, державний нотаріус Маринка В. М. в нотаріальній конторі не працювала, у зв`язку із її звільненням у період 1994-1995 pоках. Таким чином, виправлення будь-якої технічної помилки у тексті нотаріального документа, який посвідчувався або видавався державним нотаріусом Маринкою В. М. , у тому числі у вказаному Позивачем Договорі, іншим нотаріусом нотаріальної контори на сьогоднішній день є неможливим. Аналогічна ситуація складається і з виправленням помилки в дублікаті Договору купівлі-продажу квартири, оскільки державний нотаріус Боса Ю. П. , яка видавала цей дублікат, в Шістнадцятій київській державній нотаріальній конторі не працює, у зв`язку із її звільненням 09.11.2007. Виправлення помилки у тексті Дубліката договору купівлі-продажу квартири будь-яким іншим державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори на сьогоднішній день є неможливим. На підставі наведеного, вважають, що задоволення позовних вимог Позивача про зобов`язання Відповідача, а фактично когось з державним нотаріусів Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори, вчинити дії по виправленню помилки у тексті нотаріального документа, який ним не посвідчувався/не видавався, призведене до того, що державний нотаріус буде діяти з порушенням норм чинного законодавства України, які він зобов`язаний дотримуватися у своїй діяльності відповідно до ст. ст. 2, 7 Закону України «Про нотаріат», що в свою чергу є неправомірним втручання у діяльність нотаріуса. Обраний Позивачем спосіб захисту, шляхом зобов`язання Відповідача виправити помилку у нотаріальних документах, не грунтується на нормах чинного законодавства, а отже є неналежним способом захисту його прав. Також просять застосувати строк позовної давності, оскільки про порушення своїх прав та інтересів Позивач довідався ще 25 лютого 2005 року, просили відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 04.02.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено відзив до матеріалів справи, відповідно до ст. 178 ЦПК України. 11.02.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому зазначає, що саме державна нотаріальна контора відповідає за наслідки, спричинені діями чи бездіяльністю нотаріусів, які перебувають чи перебували з нею у трудових правовідносинах, звільнення державного нотаріуса не є обставиною, яка спричиняє неможливість виправлення технічної помилки, допущеної в тексті нотаріального документа, оскільки такі дії може вчинити інший державний нотаріус, якому в порядку, визначеному пунктами 4.1, 4.2 розділу ІV Правил ведення нотаріального діловодства № 3253/5, передані справи звільненого нотаріуса. Виправлення технічної помилки, допущеної нотаріусом в нотаріальному документі, не належать до нотаріальних дій, перелік яких визначено ст. 34 Закону України «Про нотаріат», отже зобов`язання відповідача виправити технічну помилку, допущену в нотаріальному документі не буде втручанням в нотаріальну діяльність, оскільки не стосуватиметься вказівок щодо вчинення певної нотаріальної дії. Щодо застосування строків позовної давності позивача зазначає, що на момент отримання дублікату договору не звернув увагу на помилку в номері будинку, в якому придбав квартиру, таку помилку було виявлено лише у 2018 році. Підставою позову є не сам факт наявності технічної помилки в тексті договору, а незаконна відмова відповідача у її виправленні. Про таку відмову позивач дізнався з листа Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори від 28.05.2024, таким чином твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з позовом є безпідставним. Просив задовольнити позовні вимоги. 18.02.2025 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у якому просили застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 25.02.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено відповідь на відзив до матеріалів справи, відповідно до ст. 179 ЦПК України. Ухвалою суду від 25.02.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено заперечення на відповідь на відзив до матеріалів справи, відповідно до ст. 180 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача надав пояснення, повідомив, що усі доводи викладені у позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні позивач підтримав доводи свого адвоката, просив задовольнити позов. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд справи належним чином, у відзиві просив розглянути справу у відсутності представника. Третя оосба у судове засідання не зв`явилася, повідомлена у встановленому законом порядку. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 11 травня 1994 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчено державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Маринкою В. М. (а. с. 12). Відповідно до п. 2 цього Договору вказана квартира належить продавцю ( [PERSON] ) на підставі договору купівлі-продажу засвідченого Шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою від 08 вересня 1993 року за номером 1к-2766 зареєстровано у Киїіському міському бюро технічної інвертаризації 21 вересня 1993 року під номером 3591 (а. с. 14). У 2005 році позивач виявив втрату оригіналу договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Маринкою В. М. 25.02.2005 державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Босою Ю. П. було видано [PERSON] дублікат вказаного договору купівлі-продажу квартири (а.с. 16). [PERSON] виявив, що у тексті дублікату договору купівлі-продажу квартири від 11.05.1994, а саме в п. 1 допущено помилку в номері будинку, а саме замість «в доме номер 19 А» вказано «в доме номер 19». Позивач звернувся до Київського державного нотаріального архіву з заявою у якій просив виправити технічну помилку в адресі нерухомого майна, допущеного в тексті договору купівлі-продажу квартири від 11.05.1994, проте отримав у відповідь архівну довідку про те, що архів не має повноважень по виправленню помилки в адресі і такі дії вчиняються нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після засвічувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису та печатки на такому застереженні (а. с. 17). З метою виправлення технічної помилки. допущеної у тексті дублікату договору купівлі-продажу від 11.05.1994, виданого 25.02.2005, позивач звернувся до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори, де йому повідомили, що справи контори за 1994 рік передані на зберігання до Київського державного нотаріального архіву та зазначили, що виправлення технічної помилки у тексті нотаріального документа, який переданий нотаріальною конторою до архіву та передача нотаріальних документів з архіву до нотаріальної контори для вправлення технічної помилки, чинним законодавством України не передбачено (а. с. 18-20). Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до пункту 1.1. розділу I Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.12.2010 № 3253/5 (далі Правила) нотаріальне діловодство - діяльність контор, нотаріальних архівів, приватних нотаріусів зі створення, обліку та зберігання документів на різних носіях (паперових та електронних) у процесі здійснення нотаріальної діяльності. Відповідно до пункту 6.16. розділу VI Правил у разі виявлення нотаріусом у тексті нотаріального документа, який створений ним у результаті вчинення нотаріальної дії, технічної помилки, яка не змінює змісту документа та не впливає на права особи (іб), щодо якої (их) було вчинено нотаріальну дію (описка, друкарська або граматична помилка), нотаріус може виправити таку помилку. Помилка у тексті нотаріального документа виправляється у всіх примірниках такого документа одночасно. Виправлення помилки повинно відповідати відомостям, що містяться в документах, які були подані нотаріусу для вчинення нотаріальної дії, або отримані безпосередньо з єдиних та державних реєстрів. Виправлення технічної помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні. При цьому всі виправлення мають бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене. Згідно з ст. 7 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Відповідно до ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених цим Законом. А також відповідати вимогам ст. 47 ЗУ «про нотаріат». Як вбачається з листа завідувача Шістнадцятої Київської державної нотаріальної конториШапченко М. І. від 28.05.2024 № 1274/01-16 позивачу було роз`яснено про неможливість вчинення дії, а саме виравлення технічної помилки в договорі купівлі-продажу квартири. Згідно архівної довідки виданої завідувачем Київського державного нотаріального архіву Гуль Л. від 29.03.2024 № 1117/01-17 позивачу повідомлено, що Київський державний нотаріальний архів немає повноважень для виправлення помилки в адресі, яка зазначена в договорі купівлі-продажу посвідченого Шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою від 11.05.1994 зв реєстровим № 7к-1445. На підставі наведеного суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції. Такий висновок суду узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року справа № 161/9939/17, суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Тобто суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Відповідно до постанови Верховного Суду від 19 березня 2018 року викладено висновок, що суд не може зобов`язати нотаріуса здійснити конкретні дії із зазначенням конкретного рішення, яке має бути ухвалене. Суд не може зобов`язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат». Отже, обраний позивачем спосіб захисту, шляхом зобов`язання Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори виправити помилку у договорі купівлі-продажу та дублікаті договору купівлі-продажу є неналежним способом захисту його прав. Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Що стосується заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає за доцільне врахувати наступне. Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особадовідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила та за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Одночасно суд відзначає, що за змістом статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 367/2271/15-ц). Враховуючи те, що судом встановлено необґрунтованість позовних вимог [PERSON] до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори, третя особа: [PERSON] про зобов`язання вчинити дії, у даному випадку позовна давність не застосовується. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). З урахуванням приписів статті 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача. Оскільки в позові відмовлено повністю, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed