Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

30.05.2024 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: Управління - служба у справах дітей Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. 28.10.2024 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ за підсудністю надійшла вказана цивільна справа. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона протягом 2020-2022 років проживала у цивільному шлюбі з [PERSON] . [INFO] у них народився син [PERSON] . Жили вони не в дуже гарних умовах, її цивільний чоловік [PERSON] на той час звільнився з роботи, і їм фінансово допомагали її батьки. Близько четвертої години 24.02.2022 року президент російської федерації оголосив про «спеціальну воєнну операцію». Вона з дитиною вимушена була виїхати за кордон щоб врятувати життя дитині. За кордон в Італію вони з сином виїхали в червні 2022 року. З батьком дитини вони спілкувалися до серпня 2022 року, а потім взагалі ніяких дзвінків, і вже майже два роки взагалі не спілкуються. За весь цей час батько дитини ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». Син не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, навіть не цікавився життям, не відвідував і не відвідує сина вдома, що підтверджується поясненнями свідків. Вищезазначене свідчить, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень вона одна не може забезпечити, тому батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Місце перебування відповідача їй не відоме. Вона не має наміру чинити перешкоди для спілкування відповідача з сином, але останній взагалі не переймається його існуванням. Прохала: 1) постановити рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] ; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини. 30.10.2024 року ухвалою судді прийнято цивільну справу до свого провадження та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, зобов`язано Управління - службу у справах дітей Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради надати суду висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . 10.02.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 26.02.2025 року. 26.02.2025 року в судове засідання позивач не з`явилася, 26.02.2025 року подала заяву про розгляд справи у її відсутність. 26.02.2025 року в судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернуто до суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», та оголошення про виклик на офіційному сайті Судової влади України, будь-яких заяв чи клопотань до суду за увесь час знаходження справи на розгляді не надав, відзив на позов не подав, про причини неявки не повідомив. 26.02.2025 року в судове засідання представник третьої особи Управління - служба у справах дітей Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради не з`явився, 24.02.2025 року подали заяву про розгляд справи у відсутність представника, надали висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. Відповідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в с. К. Роздори Пологівського району Запорізької області народилася позивач - [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 06.12.2013 року. [INFO] народився відповідач - [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю №626008 від 04.06.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру. Протягом 2020-2022 років сторони проживали у цивільному шлюбі. [INFO] у сторін народилася дитина - син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.07.2021 року. Позивач разом з дитиною фактично мешкають як ВПО за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1241-5003254266 від 24.04.2024 року та №1241-5003254280 від 24.04.2024 року. Згідно копії Акту про фактичне місце проживання, складеного 25.04.2024 року директором ТОВ «ОК «Наше місто» Дембрівською Н.С., комісія у складі мешканців будинку за адресою: [ADDRESS] підтверджує проживання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та її сина [PERSON] , батько дитини за даною адресою не проживає і сумісного побуту не веде. Позивач посилається на те, що вона з дитиною вимушена була виїхати за кордон щоб врятувати життя дитині. За кордон в Італію вони з сином виїхали в червні 2022 року. З батьком дитини вони спілкувалися до серпня 2022 року, а потім взагалі ніяких дзвінків, і вже майже два роки взагалі не спілкуються. За весь цей час батько дитини ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Син не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, навіть не цікавився життям, не відвідував і не відвідує сина вдома. Згідно Висновку про позбавлення батьківських прав, затвердженого 06.02.2025 року Адміністрацією Шевченківського району Дніпровської міської ради, встановлено, що на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини, які відбулися 04.12.2024, 08.01.2025 та 05.02.2025 винесено на розгляд питання про надання відповідного висновку. Мати [PERSON] з дитиною проживають за адресою: [ADDRESS] , офіційно працевлаштована, має постійний дохід. З наданих заяв [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що за пів року, які [PERSON] разом з сином проживають за даною адресою не бачили, щоб батько дитини [PERSON] навідував його, гуляв з ним, або забирав до себе. З заяви [PERSON] вбачається, що в період 2022 по 2024 роки, які вони проживали в Італії, батько дитини [PERSON] не цікавився, не телефонував, не допомагав фінансово. Батько [PERSON] проживає окремо, вихованням та утриманням сина не займається. З метою запрошення на засідання комісії батька дитини, службою у справах дітей направлено лист відділу по Дніпровському району служби у справах дітей Запорізької міської ради за місцем реєстрації батька. З наданої інформації вбачається «Вдалось потрапити у під`їзд, але двері в помешкання ніхто не відчинив, було залишено запрошення з`явитися до відділу служби. З`ясувати думку [PERSON] щодо позбавлення прав стягнення аліментів не виявилось можливим». За інформацією ВП №4 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області [PERSON] значиться за адресами: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] . Службою у справах дітей направлено листи до служб у справах дітей Запорізької міської ради. З наданої інформації вбачається «Здійснити акт обстеження умов проживання родини [PERSON] виявилося неможливим, оскільки ніхто двері не відчинив за адресою: [ADDRESS] . Були залишені письмові запрошення, однак жодної реакції на них не отримано, до відділу [PERSON] не з`явився та не зателефонував. Здійснити акт обстеження умов проживання родини [PERSON] виявилося неможливим, оскільки двері ніхто не відчинив за адресою: [ADDRESS] . Жінка з сусідньої квартири [PERSON] повідомила, що родина мешкала за вказаною адресою 3 роки, нещодавно виїхала у Фінляндію. Були залишені письмові запрошення, однак жодної реакції на них не отримано, до відділу [PERSON] не з`явився та не зателефонував. При виході спеціалістів відділу по Хортицькому району служби у справах дітей Запорізької міської ради за адресою: [ADDRESS] , зі слів сусідів встановлено, що за даною адресою [PERSON] не проживає, помешкання орендує інша родина, місце знаходження [PERSON] невідомо». На засіданні комісії було заслухано думку матері дитини, яка повідомила, що самостійно займається вихованням та утриманням сина. Батько [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні, не цікавиться життям, не відвідує сина вдома. Тому Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Суд, задовольняючи позов в повному обсязі, виходить з наступного. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно ч.4,5,6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи . Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готування її до самостійного життя, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно ч.1 п.2 ст.164 СК України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно ч.2,3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічні висновки висловив Верховний суд у Постанові від 02.10.2019 року по справі № 461/7387/16-ц. Також, у Постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 ч.1 ст.164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні, про що зазначено у Постанові Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17. Судом встановлено, що до суду звернулася позивач [PERSON] , яка є матір`ю дитини - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, з позовом про позбавлення батьківських прав відповідно ст.165 СК України батька дитини - [PERSON] з підстави, передбаченої ч.1 п.2 ст.164 СК України, а саме: ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд доходить висновку, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з ним; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти, тобто взагалі не приймає участі у його вихованні. Факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини знайшов своє підтвердження в судовому засіданні під час встановлення обставин та перевірки їх доказами і підтверджується наданими суду письмовими доказами, які суд вважає достовірними, належними та допустимими. При цьому, суд бере до уваги, що відповідач не заінтересований щодо результатів розгляду даної справи, оскільки жодного разу не з`явився в судові засідання, відзив на позов не подав, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи. Тому, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, з огляду на те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх обов`язків по вихованню дитини, причому робить це без поважних причин, він жодного разу з дитиною не бачився, не надавав жодної допомоги, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, про дитину не піклується, його життям не цікавиться та не виявляє такого бажання, фінансово дитину не утримує, дитина перебуває на повному утриманні матері. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, виходить з того, що відповідач після позбавлення батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а тому суд відповідно ч.3 ст.166 СК України приймає рішення про стягнення з відповідача аліментів на дитину з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому суд стягує з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30.05.2024 року і до його повноліття. Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач відзив на позов не подав, а тому суд вирішив справу за наявними матеріалами. Відповідно ч.1 ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами частин першої, п`ятої та шостої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказів того, що відповідач свідомо не ухиляється від виконання обов`язку щодо виховання дитини останнім не надано, як і будь-яких заперечень з приводу обставин справи. Таким чином, суд вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачем у справі сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн. за подання позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, також позивач звільнена від сплати судового збору в сумі 1211,20 грн. за подання позовної вимоги про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». А тому у зв`язку з задоволенням позову в порядку розподілу судових витрат судовий збір в сумі 1211,20 грн., який був сплачений позивачем за вимогою про позбавлення батьківських прав, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, також суд покладає на відповідача сплату судового збору в сумі 1211,20 грн. за вимогою про стягнення аліментів та стягує його з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved