Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивачка [PERSON] подала на розгляд суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, у якій просить: визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на земельні ділянки загальною площею 0,7713 га, що виділені для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що розташовані на території с. Сабанівка Радехівського району (на даний час - Шептицького району) Львівської області, які належали [PERSON] , на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії III-ЛВ № 075402, виданого 25 червня 1998 року, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, зокрема, що чоловік останньої - [PERSON] , помер [INFO] . На момент смерті проживав у житловому будинку по [ADDRESS] , разом із дружиною [PERSON] , дочкою [PERSON] , зятем [PERSON] , внуком [PERSON] та внучкою [PERSON] . [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори. Позивачка зазначає, що нещодавно вирішила провести у відповідність усі правовстановлюючі документи та виявила, що у неї відсутнє право власності на земельні ділянки, які належили [PERSON] , зокрема земельні ділянки загальною площею 0,7713 га, що виділені для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що розташовані на території с. Сабанівка. Однак, при зверненні до нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. Заяви та клопотання учасників справи 04.02.2025 представник позивачки [PERSON] - адвокат О. Мулявка подав на розгляд суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує(а.с.75). 04.02.2025 відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на розгляд суду надіслано заяви, в яких останні просять суд розгляд справи здійснювати у їхній відсутності, позовні вимоги визнають(а.с.78,80,82). 20.02.2025 представник позивачки [PERSON] - адвокат О. Мулявка подав на розгляд суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на вимоги частини 1, 3 статті 211, частини 1 статті 223 та частини 2 статті 247 ЦПК України суд доходить висновку про можливість проведення розгляду справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Процесуальні дії суду у справі Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 02.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.68-69). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 04.02.2025 розгляд справи відкладено на 20.02.2025(а.с.76). Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане повторно, серії [NUMBER] від 16.06.1976(а.с.12). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.02.1965(а.с.12). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 23.05.2006 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, що підтверджується актовим записом № 05. Після розірвання шлюбу дружині залишено прізвище « [PERSON] »(а.с.13). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.05.1987(а.с.18). Відповідно до копії свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] від 31.08.2013 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується актовим записом № 52. Після розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] »(а.с.19). Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.10.1997 вбачається, що [PERSON] помер [INFO] в с. Сабанівка(а.с.20). Відповідно до копії заповіту, складеного 11.08.1997 у с. Сабанівка, [PERSON] на випадок свої смерті зробив таке розпорядження: все майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що за законом матиме право заповів - [PERSON] (а.с.22). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності в цілому належить жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами(а.с.23). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 74672956 від 09.11.2023 вбачається, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 39/99(а.с.24). Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії III-ЛВ № 075402, виданого 25 червня 1998 року, виданого на підставі рішення ХІV сесії XXІ демократичного скликання від 29.12.1993 Тетевчицької сільської Ради народних депутатів виконавчого комітету від 10 червня 1997 року №22 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №70 вбачається, що [PERSON] передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,7713 гектарів розташована на території Тетевчицької сільської ради для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства(а.с.25). Згідно довідки №286 від 01.11.2024 виданою Радехівською міською радою Львівської області встановлено, що [PERSON] постійно і до дня смерті - [INFO] , проживав у [ADDRESS] . Разом з ним в одному будинку проживали та були зареєстровані дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , зять [PERSON] , внук [PERSON] та внучка [PERSON] (а.с.35). Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 744/02-31 від 24.10.2024 встановлено, що державний нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно у зв`язку із відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на житловий будинок, господарських будівель та споруд(а.с.54). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування і неможливістю реалізації цього права через невизнання його нотаріусом, який відмовив позивачу у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Нормою статті 527 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Спадкоємцями за законом є особи, які входять у першу та другу черги спадкоємців за законом (статті 529, 530 ЦК УРСР), утриманці (стаття 531 ЦК УРСР), усиновлені та усиновителі (стаття 532 ЦК УРСР). Згідно з приписами частини 1 статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Нормою частини 1 статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з якими відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України. Застосовані судом норми права регулюють вищенаведені спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] на день смерті належали земельні ділянки загальною площею 0,7713 га, що виділені для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що розташовані на території с. Сабанівка Шептицького району Львівської області, на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії III-ЛВ № 075402, виданого 25 червня 1998 року. За життя [PERSON] зробив особисте розпорядження, яким все своє майно, заповів дружині - [PERSON] . Суд зауважує, що [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , адже подала до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Однак, позивачка позбавлений можливості юридично оформити право на спадкове майно у визначений законом спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити. На підставі статей 525, 529, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України та

Outcome: approved