Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась адвокат Івашківська Альона Олександрівна, діючи в інтересах [PERSON] , з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позов мотивовано тим, що позивачка з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.06.2021 було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який за домовленістю між батьками проживає з матір`ю. З моменту розірвання шлюбу батько припинив утримувати сина, який на даний час навчається та повністю перебуває на утриманні позивачки. У 2022 році позивачка з сином покинули територію України та переїхали до Німеччини, де наразі проживають. Позивачка немає стабільної роботи та разом з сином проживає на соціальну допомогу від держави Німеччина. Дитина відвідує спортивну секцію, займається бойовим мистецтвом, навчається танцям та програмуванню. Позивачка на утримання сина в середньому на місяць витрачає 8\~700, 00 гривень, не враховуючи соціальні виплати. Вищевикладене й\~стало підставою\~для звернення\~адвоката позивачки\~до суду\~із вимогою\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] аліментів\~на утримання\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в розмірі\~8\~700,\~00\~гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 02.01.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення із ухвалою суду від 02.01.2025 та копією позовної заяви із додатками, отримано відповідачем особисто 30.01.2025, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 21) Отже, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. 07.02.2025, у строк визначений судом ухвалою від 02.01.2025, від адвоката відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов із зазначенням про часткове визнання позовних вимог. Адвокат відповідача зазначив, що позивачкою не надано доказів на підтвердження витрат на утримання дитини в розмірі 8\~700, 00 гривень, що ставить під сумнів заявлені витрати. Крім того, адвокат відповідача повідомив, що відповідач за станом здоров`я був змушений припинити свою підприємницьку діяльність з 17.03.2020 та на даний час офіційно не працевлаштований та має хронічні проблеми зі здоров`ям. Так адвокат відповідача повідомив про можливість відповідачем, враховуючи повідомлені ним обставини, сплачувати на утримання сина аліменти в розмірі 2\~000, 00 гривень щомісячно. З матеріалів справи вбачається, що вищевказаний відзив було доставлено до електронного кабінету адвоката позивачки 07.02.2025, що підтверджується відповідною квитанцією про доставку документів № 2641754. (а.с. 29) Ухвалою суду від 10.02.2025 адвокату відповідача відмовлено у задоволенні заяви про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 12.02.2025, у строк визначений судом ухвалою від 02.01.2025, від адвоката позивачки на адресу суду надійшла відповідь на відзив із викладеними у ній поясненнями, міркуваннями і аргументами щодо наведених адвокатом відповідача відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення. Адвокат позивачки повідомила, що позивачка в середньому на місяць витрачає на утримання дитини 8\~700, 00 гривень, не враховуючи соціальні виплати, а також харчування та інші потреби дитини, оренду житла. Дана сума не покриває всі витрати на утримання дитини, а заявлена сума визначена, як частина з обов`язкових платежів та покупок на місяць для дитини. Більша частина витрат покривається з коштів позивачки. Так адвокат позивачки підтримала позовні вимоги в повному обсязі. З матеріалів справи вбачається, що вищевказана відповідь на відзив була доставлена до електронного кабінету адвоката відповідача 12.02.2025, що підтверджується відповідною квитанцією про доставку документів № 2673661. (а.с. 90-91) Заперечення на відповідь на відзив у строк, визначений ухвалою суду від 02.01.2025, не надходили. При цьому судом враховано, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.06.2021 у справі № 127/13078/21, яке набрало законної сили 27.07.2021, розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем, зареєстрований 21.06.2013, що підтверджується відомостями з ЄДРСР, які перебувають у публічному доступі. (а.с. 4) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 13.03.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькій області Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 392. (а.с. 5) Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 23.08.2022, позивачка разом із сином [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 6-7) З довідки про відвідування школи, виданої 21.10.2024, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , відвідує середню школу у м. Меккенбойрен з 11.09.2024. (а.с. 8, 10) З наданих адвокатом відповідача до відзиву документів вбачається, що відповідач має певні захворювання, у зв`язку із чим проходить відповідні обстеження та отримує лікування. (а.с. 32-59) З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 31.01.2025, вбачається, що відповідач знятий з обліку як фізична особа-підприємець з 17.03.2020. Вказане також підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, доступ до якого є публічним. (а.с. 60-61) З інформації з Пенсійного фонду України вбачається, що станом на 31.01.2025 відповідач з березня місяця 2020 року доходу не отримує. (а.с. 62-65) Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З позовної заяви вбачається, що позивачкою, з якою проживає дитина, обрано спосіб стягнення аліментів з її батька саме в твердій грошовій сумі. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я та\~матеріальне становище\~платника аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~рухомого та\~нерухомого майна,\~грошових коштів; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~1\~і ч.\~2\~ст.\~77\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст.\~83\~ЦПК України сторони\~та інші\~учасники справи\~подають докази\~у справі\~безпосередньо до\~суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі, в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання до суду, сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі від 02.01.2025 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до\~ч.\~2\~і ч.\~3\~ст.\~12\~ЦПК України\~учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~п.\~2,\~п.\~4,\~п.\~6\~і п.\~7\~ч.\~2\~ст.\~43\~ЦПК України\~учасники справи\~зобов`язані: сприяти\~своєчасному,\~всебічному,\~повному та\~об`єктивному встановленню\~всіх обставин\~справи; подавати\~усі наявні\~у них\~докази в\~порядку та\~строки,\~встановлені законом\~або судом,\~не приховувати\~докази; виконувати\~процесуальні дії\~у встановлені\~законом або\~судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені, в даному випадку, адвокатом позивачки в позовній заяві і у відповіді на відзив та адвокатом відповідача у відзиві, а також докази надані разом із цими заявами по суті справи. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.06.2013, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.06.2021 у справі № 127/13078/21, було розірвано. Позивачка із відповідачем мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю позивачкою по справі. При визначені розміру аліментів та матеріальних можливостей відповідача судом враховано, що платник аліментів є працездатною людиною, водночас має проблеми із здоров`ям і не працевлаштований. Учасниками справи суду не повідомлено, що відповідач має на утриманні інших дітей, крім спільного із позивачкою сина, непрацездатних батьків, дружини. У матеріалах справи відсутні належні докази дійсного матеріального становища платника аліментів. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач припинив свою підприємницьку діяльність 17.03.2020 та з того часу офіційного доходу не має. Водночас, судом прийнято до уваги, що на матеріальний стан відповідача можуть вказувати не лише його офіційні доходи, але й його спосіб життя, яким майном він володіє і користується тощо, адже все це разом демонструє його фінансову спроможність. Разом з тим, на час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачкою, ні відповідачем відомостей щодо: наявності на праві власності, володінні та/або користуванні у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого і нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, а також інші обставини, що мають істотне значення. Позивачкою не надано доказів здійснення витрат платником аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Сторонами по справі не повідомлено суду про матеріальне становище дитини та її стан здоров`я. Надані адвокатом позивачки докази разом із відповіддю на відзив не є належними та достовірними в розумінні положень ст.ст. 77 і 79 ЦПК України, адже такі викладені іноземною мовою, що унеможливлює їх оцінку, встановлення судом чи містять вони інформацію саме щодо предмета доказування і чи можна на їх підставі встановити дійсні обставини справи. (а.с. 79-84, 85зв.-89) Утримання дитини є обов`язком батьків, а не правом. Зважаючи на звернення до суду позивачки із даним позовом, право на що гарантоване Конституцією України, вбачається спір між батьками щодо розміру аліментів необхідних на утримання їх спільної дитини. При цьому судом прийнято до уваги, що прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 01.01.2025 становить 3\~196, 00 гривень. Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів і мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Твердження адвоката позивачки про те, що позивачка витрачає на утримання дитини в середньому 8\~700, 00 гривень на місяць не підтвердженні жодними належними й допустимими доказами. При цьому судом звернуто увагу на те, що у позові дана сума зазначається як сума, що витрачається позивачкою в середньому щомісячно на утримання дитини, а у відповіді на відзив як частина з обов`язкових платежів та покупок на місяць для дитини. Дана обставина судом прийнята до уваги, адже обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків в рівній мірі. При визначенні розміру аліментів судом, зокрема, враховано проживання позивачки із малолітнім сином за кордоном у Федеративній Республіці Німеччина, куди вони вимушено виїхали, як вбачається із позовної заяви, у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України. Судом враховано, що розмір витрат на утримання дитини у Німеччині та в Україні різниться. Тому судом прийнято до уваги й прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, встановлений законодавством Німеччини, з метою визначення дійсних витрат на утримання дитини за даних обставин. Водночас, як вбачається із позовної заяви, позивачка у Німеччині отримує грошову допомогу, розмір якої суду не повідомлено, що свідчить про недобросовісне виконання позивачкою своїх процесуальних обов`язків щодо доказів, адже у відповідності до п. 2 і п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Позивачкою та/або її адвокатом не було повідомлено суд про неможливість подання будь-яких доказів у встановлений законом строк. Тому судом прийнято до уваги публічно доступну інформацію щодо розміру грошової допомоги, що надається урядом Німеччини для українських громадян. Позивачкою не надано жодних доказів, які вказували б на необхідність і можливість стягнення аліментів з відповідача саме у визначеному нею розмірі. Судом прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків незалежно від матеріального становища і неможливість його виконання не звільняє від такого обов`язку. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч. 2 ст. 182 СК України. Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, суд не вправі визначити на дитину розмір аліментів менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом прийнято до уваги, що аліменти на утримання дитини необхідні щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для її життя. Розмір аліментів,\~зокрема,\~обумовлюється фінансовими\~можливостями обох\~батьків,\~які в\~рівній мірі\~зобов`язані утримувати\~дитину,\~забезпечувати її\~потреби необхідні\~для її\~віку,\~розвитку тощо. При цьому, чинне сімейне законодавство передбачає достатнім розмір аліментів на утримання обома батьками однієї неповнолітньої дитини в сумі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім того, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України), а стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Враховуючи вищевикладене, достатніх підстав для стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дитини в розмірі 8 700, 00 гривень щомісячно, судом не встановлено. Отже суд, дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи в заявах по суті справи, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Суд дійшов до переконання в наявності підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 3 500, 00 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, враховуючи їх необґрунтованість та недоведеність належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання батька окремо від дитини не повинно впливати на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. Згідно з\~ст.\~179\~СК України\~аліменти є\~власністю дитини,\~а не\~того з\~батьків,\~на ім`я\~кого вони\~виплачуються.\~При цьому\~на отримувача\~аліментів покладається\~обов`язок розпоряджатися\~аліментами лише\~за цільовим\~призначенням в\~інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або\~одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивачка на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», часткове задоволення позову, а також положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 487, 27 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (40, 23 %). До ухвалення рішення у справі ні позивачка, ні відповідач не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених інших судових витрат; про причини неможливості надання таких доказів. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення учасникам справи терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України). Отже, доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: partial