Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач [PERSON] , звернулася до суду із вказаним позовом у якому просить визнати за нею право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 22 червня 2001 року вона придбала квартиру, розташовану за вищевказаною адресою. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано у Сєвєродонецькому БТІ, відповідно до законодавства, що діяло на той час. З метою реєстрації права власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивачка звернулася до державного реєстратора, проте у здійсненні реєстрації права було відмовлено у зв`язку з відсутністю зареєстрованого права власності на квартиру та неможливістю отримати інформацію у БТІ з тимчасово окупованої території. Тому, позивачка змушена звернутися до суду та просить задовольнити її позов. Ухвалою суду від 04 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області в порядку загального позовного провадження. На виконання ухвали суду про відкриття провадження, до канцелярії суду надійшло клопотання позивача про доручення доказів, а саме нотаріально завіреної копії договору купівлі-продажу від 22 червня 2001 року. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Через підсистему «Електронний суд», 20 лютого 2025 року представником позивача, адвокатом Неселовською В.В., надано заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток та усіх процесуальних документів в особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідно до ч.5 ст.14 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 22 червня 2001 року, між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 29, 9 кв.м., відповідно до умов якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбала вказану квартиру. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О. та зареєстрований в реєстрі під № 4326. На підставі зазначеного договору купівлі-продажу квартири, право власності [PERSON] на вищезазначену квартиру зареєстровано у Сєвєродонецькому БТІ, записано у реєстрову книгу за № 556 від 11 липня 2001 року. Технічним паспортом на вказану квартиру також підтверджується, що власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Позивачем засобами поштового зв`язку до суду надано нотаріально посвідчену копію договору купівлі-продажу спірної квартири від 22 червня 2001 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач, [PERSON] зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS] по теперішній час. На даний час позивач є внутрішньо-переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 12 квітня 2024 року за № 3001-5003263080. З метою отримання витягу з Державного реєстру права власності на зазначене вище нерухоме майно, позивач, 23 липня 2024 року звернулась до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію прав. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Кендзьора В.Я., Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради № 74481152 від 07 серпня 2024 року позивачу відмовлено у проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з відсутністю можливості здійснити запитування від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення або реєстрацію прав, оскільки архіви комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ на паперових носіях не були вивезені на підконтрольну Україні територію, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою територією російською федерацією. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (у редакції станом на час розгляду справи), м. Сєвєродонецьк Луганської області віднесено до тимчасово окупованої російською федерацією території України. Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Зі змісту рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій вбачається, що державним реєстратором не встановлено наявності зареєстрованого права власності на квартиру на спірну квартиру. Зробити запит до органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, про надання інформації (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідної для такої реєстрації у державного реєстратора немає можливості, оскільки м. Сєвєродонецьк Луганської області є тимчасово окупованою російською федерацією територією України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено судом, позивачка [PERSON] є власником квартири розташованої по [ADDRESS] . Відтак, заявлення позовних вимог про визнання права власності на квартиру, яка належала позивачу на праві власності, набутому відповідно до закону не суперечить вищезазначеним вимогам цивільного законодавства. Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Позивачкою право власності набуте у 2001 році. Наданий договір купівлі- продажу, технічний паспорт, посвідчені та видані органом, що здійснював реєстрацію права власності на той час, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачкою було доведено її право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачки на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивачка не може розпоряджатися своїм майном, а також ініціювати питання щодо отримання компенсації за зруйноване житло, що порушує її права як власника нерухомого майна, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved