Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому зазначив, що рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради №195 від 22.05.2013 року "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг" Комунальне підприємство теплозабезпечення визначене виконавцем послуг з централізованого теплопостачання на території міста Коростеня. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі проживаючи у вказаній квартирі, яка знаходиться в житловому будинку, приєднаному до централізованої системи теплопостачання, являються абонентами Комунального підприємства теплозабезпечення, споживачами послуг з централізованого теплопостачання та використовують такі послуги фактично до сьогодні. Між позивачем і відповідачами встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, однак відповідачі вчасно не сплачують кошти за надані послуги і основана заборгованість, згідно виписки з особового рахунку № [NUMBER] (квартира [ADDRESS] , загальна площа квартири 59,4 кв.м.) з 1 жовтня 2018 року по 1 жовтня 2020 року, складає 17153,36 гривень. Щодо строків позовної давності для визначення суми боргу зазначає наступне. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів 15.01.24, 19:22 Єдиний державний реєстр судових рішень України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу СОVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». В подальшому чинним законодавством встановлено, що відповідно до пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк його дії. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні». В подальшому, відповідно до Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації. На даний час строк дії воєнного стану в України продовжено з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, згідно Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 6 листопада 2024 року № 4024/2024 Заборгованість, яка склалася у відповідачів в сумі 17153,36 гривень підтверджується роздруківкою особового рахунку № [NUMBER] на підставі якого надавалися послуги з теплопостачання. Письмовий договір з відповідачами не укладено. Чинне законодавство України передбачає різні форми договору (у тому числі усну),а споживач зобов`язаний сплачувати кошти за надані послуги, оскільки відповідно до ст.11 ЦЕ України зобов?язання виникають не лише з підстав, передбачених законодавством (зокрема угод), а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правова позиція щодо стягнення боргу за тепло без укладеного письмового договору викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі 6-582цс15 від 18.11.2015р. Просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] на користь Комунального підприємства теплозабезпечення борг за послуги з централізованого теплопостачання у розмірі 17153 гривень 36 копійок. Одночасно просить стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 гривень, а також поштові витрати у розмірі 200,00 гривень. 23.01.2025 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачам строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачами 05.02.2025 року, про що в справі містяться поштові повідомлення про вручення рекомендованих відправлень. У встановлений строк відзив на позов та будь-які клопотання, пов`язані з розглядом справи, не надійшли. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що стверджується наявною в справі довідкою. Квартира знаходиться в багатоквартирному будинку, забезпечується послугами централізованого опалення, відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 року, Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830, та «Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. №690 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2022 р. №85). Отже, між сторонами по справі виникли правовідносини, пов`язані з наданням послуг по теплопостачанню, які врегульовані вищевказаними нормативно-правовими актами. За надані послуги відповідачі не сплачують кошти, внаслідок чого утворилася заборгованість, згідно особового рахунку № [NUMBER] (квартира [ADDRESS] , загальна площа квартири 59,4 кв.м.) за період з 1 жовтня 2018 року по 1 жовтня 2020 року, у сумі 17153,36 гривень. Вказаний розмір заборгованості на час розгляду справи відповідачами не оспорено та не спростовано. Положеннями ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» містить чітке визначення поняття споживача послуг. Так, споживач житлово-комунальних послуг індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Одним з основних обов`язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії (ст.24 Закону України "Про теплопостачання", ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Згідно вказаного Закону з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Згідно з п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст.ст.67, 68, 162 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Враховуючи наведене, а також те, що відсутність між позивачем та відповідачами договору на надання послуг не може бути безумовною підставою для звільнення від оплати послуг, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Розподіл понесених позивачем судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. На підтвердження здійснення поштових витрат в матеріалах справи наявні: - опис вкладення кореспонденції на ім`я [PERSON] про відправку позовної заяви із додатками за трек номером 1150100106812; - фіскальний чек на суму 30,00 грн., за трек номером 1150100106812; - опис вкладення кореспонденції на ім`я [PERSON] про відправку позовної заяви із додатками за трек номером 1150100106847; - фіскальний чек на суму 30,00 грн., за трек номером 1150100106847 - опис вкладення кореспонденції на ім`я [PERSON] про відправку позовної заяви із додатками за трек номером 1150100106804; -\~фіскальний чек\~на суму\~30,00\~грн.,\~за трек\~номером 1150100106804. Платіжною інструкцією №2661 від 09.01.2025 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 3028,00 гривень. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved