Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а саме визнати за ними право спільної сумісної власності на житловий будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 61, 5 кв. м, житловою площею 37,7 кв. м. В обгрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що вони є власниками квартири в одноквартирному будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло. Вказали, що фактично мешкають у житловому будинку, який має один поверх, один вхід/вихід. На присадній ділянці розташовані господарчі будівлі та споруди, які знаходяться в їх володінні та користуванні. Позивачі додали, що цей будинок виділений їх сім?ї, а саме [PERSON] і наданий ордер на вселення у зазначений будинок, де зазначений склад сімї: [PERSON] - глава сім?ї, [PERSON] - син. Позивачі зазначили, що 18 лютого 2020 року їм було видано свідоцтво про право власності на житло, де виконком Краснопавлівської селищної ради посвідчує, що власниками трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою; [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності є вони. Згідно рішення виконкому Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області №33 від 23 квітня 2020 року « Про переведення житлової квартири [ADDRESS] в житловий будинок садибного типу та присвоєння окремої адреси» вирішено дозволити гр. [PERSON] та [PERSON] перевести житлову квартиру [ADDRESS] , яка належить їм на підставі Свідоцтва про право власності на житло, присвоїти житловому будинку садибного типу, що належить їм на праві власності адресу: [ADDRESS] . Однак, на виконання зазначеного рішення в селищній раді позивачами не було отримано правовстановлюючого документа про право власності на належний нам житловий будинок. Згідно з Інформації з Державного реєстру відомості щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Рішенням №637 Лозівської міської ради Харківської області від 29 липня 2021 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 6323955405:00:001:0036, загальною площею 0, 2866 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах села Миронівка Лозівського району Харківської області. Цим же рішенням, [PERSON] передано у приватну власність вищезазначену земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Позивачі вказали, що з питань державної реєстрації на житловий будинок зверталися до державного реєстратора прав на нерухоме майно, але в проведенні реєстраційних дій їм було відмовлено. Так, ними був виготовлений технічний паспорт на домоволодіння, де зазначено, що за адресою об?єкта існує будинок садибного типу. Була проведена технічна інвентаризація будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами. При проведенні технічної інвентаризації статус об?єкта нерухомості визначено згідно рішення виконкому Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області та технічного паспорта. Згідно довідки №76 КП «Тепловодосервіс» за технічними показниками зазначений об?єкт є відокремленим, має окремий вхід та може бути виділений в натурі в окремий об?єкт як одиниця нерухомого майна. Реконструкція та перепланування в будинку не проводились. Самочинні перепланування відсутні. Рік спорудження будинку 1986. Позивачі звернулись до Лозівської міської ради Харківської області з заявою про видачу їм свідоцтва про право спільної сумісної власності на житловий будинок на їх ім?я, але було відмовлено у зв?язку з відсутністю законних підстав для задоволення заяви, бо в теперішній час органи місцевого самоврядування не наділені повноваженнями щодо зміни правовстановлюючих документів. Зважаючи на вище вказане позивачі були змушені звернутись до суду. Провадження по справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано сторонам строк для подання заяв по суті. Представник відповідача надала заяву, в якій вказала, що проти задоволення позову не заперечує та просить суд розглянути справу за наявними в матеріалах документами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до наступного. Позивачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія довідки(а.с.19). Вище вказаний будинок виділений їх сім?ї, а саме [PERSON] і наданий ордер №1102 на вселення у зазначений будинок на підставі рішення Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області від 03 травня 2006 року, де зазначений склад сімї: [PERSON] - глава сім?ї, [PERSON] - син(а.с.20-21). 18 лютого 2020 року [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло, де виконком Краснопавлівської селищної ради посвідчує, що власниками трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою; [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності є: [PERSON] та члени її сім?ї [PERSON] (а.с.22). Свідоцтво видане згідно з розпорядженням виконкому від 18 лютого 2020 року № 01. Згідно рішення виконкому Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області №33 від 23 квітня 2020 року « Про переведення житлової квартири [ADDRESS] в житловий будинок садибного типу та присвоєння окремої адреси» вирішено дозволити гр. [PERSON] та [PERSON] перевести житлову квартиру [ADDRESS] , яка належить їм на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане виконкомом Краснопавлівської селищної ради 18 лютого 2020 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, ідентифікаційний номер витягу 202955673 та 202955979 від 27 лютого 2020 року, у житловий будинок садибного типу, присвоїти житловому будинку садибного типу, що належить їм на праві власності адресу: [ADDRESS] (а.с.24). Однак, позивачами не було отримано правовстановлюючого документа про право власності на належний нам житловий будинок. Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, щодо об?єкта нерухомого майна, відомості щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , відсутні(а.с.23). Як зазначено позивачами, рішенням №637 Лозівської міської ради Харківської області від 29 липня 2021 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 6323955405:00:001:0036, загальною площею 0, 2866 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах села Миронівка Лозівського району Харківської області. Цим же рішенням, [PERSON] передано у приватну власність вищезазначену земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності(а.с.31). Позивачі вказали, що з питань державної реєстрації на житловий будинок зверталися до державного реєстратора прав на нерухоме майно, але в проведенні реєстраційних дій їм було відмовлено у зв?язку з тим, що надані ними документи не відповідають вимогам встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» від 26 жовтня 2011 року № 1141. [PERSON] та [PERSON] був виготовлений технічний паспорт на домоволодіння, де зазначено, що за адресою об?єкта існує будинок садибного типу. Була проведена технічна інвентаризація будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами. Вказано, що за період з 2020 року но 30 грудня 2022 року в домоволодінні будівельні роботи, здійснені без дозвільних документів відсутні. Загальна площа житлового будинку складає 61, 5 кв. м., житлова - 37, 7 кв. м.(а.с.25-28). При проведенні технічної інвентаризації статус об?єкта нерухомості визначено згідно рішення виконкому Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області від 23 квітня 2020 року №33 та технічного паспорта від 20 травня 2020 року. На окремій земельній ділянці за зазначеною адресою знаходиться один житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами для його обслуговування з окремим виїздом на вулицю. За технічними характеристиками є окремим об?єктом нерухомого майна. Згідно довідки №76 КП «Тепловодосервіс» за технічними показниками зазначений об?єкт є відокремленим, має окремий вхід та може бути виділений в натурі в окремий об?єкт як одиниця нерухомого майна. Реконструкція та перепланування в будинку не проводились. Самочинні перепланування відсутні. Рік спорудження будинку 1986(а.с.29). На даний час, позивачі звернулись до Лозівської міської ради Харківської області з заявою про видачу їм свідоцтва про право спільної сумісної власності на житловий будинок на їх ім?я, але було відмовлено у зв?язку з відсутністю законних підстав для задоволення заяви, бо в теперішній час органи місцевого самоврядування не наділені повноваженнями щодо зміни правовстановлюючих документів(а.с.30). Зважаючи на вище вказане, позивачі були змушені звернутись до суду. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. ст. 325, 328 ЦК України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Згідно приписів ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положеннями ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК Кодексу достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 1 ст.81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, дослідивши всі докази в їх сукупності, беручи до уваги викладене сторонами, зважаючи на те, що житлова квартира була переведена в статус житлового будинку садибного типу, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами підлягає задоволенню. Оскільки позивачами не заявлено вимоги про стягнення судового збору, суд не вбачає підстав для вирішення даного питання.

Outcome: approved