Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.01.2025 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] . Ухвалено: Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 61 845 грн авансу. Відмовити в решті позовних вимог. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1695,68 грн судового збору. Повернути [PERSON] 1453,84 грн надмірно сплаченого судового збору. При ухвалені заочного рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі 7500 грн, оскільки позивачем не були надано розрахунок судових витрат. Представник позивача адвокат Луконіна Н.В. зазначила, що розрахунки будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. 27 січня 2025 року позивач звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на її користь 24280,00 грн витрат на правничу допомогу. Ухвалою від 03.02.2025 заяву залишено без розгляду з підстав порушення позивачем встановленого законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме не направлення на адресу відповідача документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу. 07 лютого 2025 року адвокат Луконіна Н.В. повторно звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення та просить поновити строк для звернення з даною заявою, визнавши причини пропущення строку поважними. Як підставу поважності пропуску строку звернення із даною заявою адвокат зазначає перебування цивільної інфраструктури міста під постійними обстрілами, надходження повідомлень про замінування державних установ, у тому числі судів та поштових відділень ДП «Укрпошта», перебування у зв`язку з цим позивачки у фізичному та психологічному стані, що позбавляє її можливості займатися приватними справами. Суд урахував, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки у зв`язку із запровадженням такого, не може безумовно вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків. Представник позивача зазначає, що підприємство, на якому працює позивач, було під обстрілами. Однак, у суду відсутня будь-яка підтверджуюча інформація щодо місця роботи позивача. Пояснення причин пропуску процесуальних строків зводиться до загального опису стану, який наразі існує на всій території України без зазначення конкретних причин, які б об`єктивно мали ознаки поважності. Окрім того, заяву було подано представником позивача через підсистему «Електронний суд». Разом з тим, наразі представником позивача до заяви додано підтвердження надіслання відповідачеві копії заяви з додатками. А тому, ураховуючи позицію Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22 та з метою уникнення надмірного формалізму, суд вважає за можливе прийняти до розгляду дану заяву. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. У контексті вказаної статті процесуального закону, враховуючи характер вирішуваного питання і сукупність наявних в матеріалах справі доказів, суд вважав за необхідне викликати сторони в судове засідання. Заява про ухвалення додаткового рішення в порядку ст. 141 ЦПК України разом з додатками була направлена відповідачеві [PERSON] , що підтверджується квитанцією АТ «Укрпошта» та описом вкладення. Сторони були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду заяви, однак в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала заяву про розгляд питання без її участі. Відповідач своїх заперечень не подав. Дослідивши надані докази, суд ураховує наступне. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст.2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України) 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Як слідує із матеріалів справи позивач у справі скористалася правничою допомогою під час розгляду цієї справи та понесла витрати у зв`язку із цим. Відповідно до ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом,витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У\~постановах від 19 лютого 2022 року N 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі N 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду\~виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved