Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

АТ «ТАСКОМБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3834820587 від 16 липня 2020 року. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 16 липня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3834820587. Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору цей договір, паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» складають єдиний кредитний договір. Відповідно до умов Паспорту кредиту та Кредитного договору позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 26077 грн. 50 коп., строк користування 30 місяців, річні проценти 0,01% від суми боргу за договором, щомісячні проценти 2,75вання та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних позичальником умов кредитування. 17.07.2020 право вимоги за кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016. Дана інформація відома відповідачу. Неодноразовими телефонними повідомленнями банку позичальника було сповіщено про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни, однак зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і не була погашена. Станом на 08.11.2024 заборгованість відповідача за кредитним договором № 3834820587 від\~16\~липня 2020\~року,\~становить 24\~645,28\~грн.\~Враховуючи вищевикладене\~позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором № 3834820587 від 16 липня 2020 року, що в частині тіла кредиту, річних процентів, щомісячних процентів станом на 18.11.2024 становить 24 645,28 грн. та понесені позивачем судові витрати. 27 лютого 2025 року від представника відповідача адвоката Ковтуна М.В. до суду надійшли письмові пояснення у яких останній зазначив, що у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 639/4836/17 (провадження № 61-21697св19) викладено правовий висновок, що договір факторингу є підставою для сингулярного правонаступництва, в силу якого не відбувається припинення попереднього кредитного зобов`язання. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу на стороні кредитора у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного з їх учасників. Отже, у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі відступлення права вимоги новий кредитор замінює собою особу у всіх правах та обов`язках, що існували на момент здійснення відступлення і не припинилися внаслідок такої заміни кредитора у зобов`язанні. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до кредитного договору №3834820587 від 16.07.2020 сторони погодили, що кредит надається строком на 30 місяців, тобто до 20.01.2023 (згідно порядку повернення кредиту, викладеного у Паспорті кредиту). Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 30 місяців, починаючи з дня укладення договору. Даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору. Проте з доданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що після спливу терміну дії кредитного договору позивачем здійснено 13 нарахувань відсотків в розмірі 717,13 грн. на загальну суму 9322,69 грн. та 1 нарахування в розмірі 1434,26 грн., а всього на загальну суму 10756,95 грн. Щодо стягнення\~відсотків у\~зазначеному розмірі,\~то ці\~позовні вимоги є безпідставними, з огляду на наступне. У пунктах\~91-93\~Постанови Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~28\~березня 2018\~року у\~справі №\~444/9519/\~12-ц\~зроблено висновок,\~що після\~спливу визначеного\~договором строку\~кредитування чи\~у разі\~пред`явлення\~до позичальника\~вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи вищезазначене, можливо дійти висновку, що оскільки відповідно до кредитного договору термін повернення кредиту визначено до 20.01.2023, то правові підстави для стягнення заборгованості по відсотках з цієї дати відсутні. Такі висновки у подібних правовідносинах викладені у постанові Полтавського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року у справі №525/291/23. Крім цього, після закінчення терміну дії кредитного договору відповідачем здійснено два платежі загальною сумою 1374,4 грн., а саме 999,55 грн. та 374,90 грн., які позивачем зараховані на погашення відсотків. Проте з огляду на вищевикладене обґрунтування неправомірності нарахування позивачем у цей період відсотків, то кошти у розмірі 1374,4 грн. слід зарахувати на погашення тіла кредиту. Ухвалою суду від 17 грудня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» у судове засідання не з`явився, проте від позивача до суду надійшла заява, у якій позивач просив справу розглянути без участі його представника, у заяві також зазначено, що позивач позов підтримує повністю проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшла заява в якій останній просив розглядати справу без його та відповідача участі. При ухваленні рішення у даній справі просив врахувати обставини та заперечення проти позову, викладені у письмових поясненнях. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі\~ст.\~264\~ЦПК України\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує\~такі питання:\~1)\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються; 2)\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; 3)\~які правовідносини\~сторін випливають\~із встановлених\~обставин; 4)\~яка правова\~норма підлягає\~застосуванню до\~цих правовідносин; 5)\~чи слід\~позов задовольнити\~або в\~позові відмовити; 6)\~як розподілити\~між сторонами\~судові витрати; 7)\~чи є\~підстави допустити\~негайне виконання\~судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, 16 липня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 3834820587 (а.с. 5, 7-8). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору кредитодавець зобов`язався надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно п. 1.3 Кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту №4820587, який є невід`ємною частиною цього договору. Згідно п. 2.1 Кредитного договору всі інші умови кредитного договору викладені в паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР». Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору цей Договір, паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» складають єдиний кредитний договір. Відповідно до умов Паспорту кредиту та Кредитного договору позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 26077 грн. 50 коп., строк користування 30 місяців, річні проценти 0,01% від суми боргу за договором, щомісячні проценти 2,75% від суми кредиту (а.с. 7, 32-33). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. Згідно Договору про відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК», право вимоги за кредитним договором № 3834820587 від 16 липня 2020 року відступлено АТ «ТАСКОМБАНК» (а.с. 9-10). Відповідно до умов реєстру прав вимоги до Договору відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, АТ «ТАСКОМБАНК» є новим кредитором відповідача [PERSON] за кредитним договором з усіма наступними додатками та змінами (а.с. 11). 16.07.2020 відповідачу позивачем було надіслано повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 3834820587 від 16 липня 2020 року (а.с. 12). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.\~512\~ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно вимог ч. 1 ст.\~513\~ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514\~ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст.\~517\~ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, АТ «ТАСКОМБАНК» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3834820587 від 16 липня 2020 року. Згідно ч. 1 ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст.\~536\~ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Статтею 627\~ЦК України передбачено, що відповідно до ст.\~6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Статтею 1050\~ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3834820587 від 16 липня 2020 року, станом на 08.11.2024 року заборгованість [PERSON] становить 24645,28 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 7374,18 грн.; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 17271,09 грн. (а.с. 12-13). Відносно розрахунку заборгованості наданого позивачем, суд зазначає наступне. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 355/385/17 зазначено, що в статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Таким чином, обов`язок щодо повернення коштів за кредитним договором має абсолютний характер і його невиконання можливо виключно у визначених законом випадках. Отже, зважаючи на встановлену статтею 204 ЦК України і не спростовану при вирішенні цієї справи презумпцію правомірності укладених між сторонами кредитних договорів такі договори у розумінні статей 11, 509 ЦК України є належною підставою для виникнення та існування обумовлених ними прав і обов`язків сторін. Доказів повного виконання умов кредитного договору №3834820587 від 16 липня 2020 року та повернення коштів відповідач не надав, що в загальному, свідчить про обґрунтованість позовних вимог в цій частині. Проте загальний розмір заборгованості позивачем визначено невірно і такий підлягає перерахунку. Так, відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. На основі аналізу цих правових норм Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 444/9519/12 (постанова від 28.03.2018 року) вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа № 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Кредитний договір №3834820587 від\~16\~липня 2020\~року укладено на строк користування кредитом 30 місяців з 16 липня 2020 року по 20 січня 2023 року. Відтак, в межах строку кредитування відповідач повинен був повернути кредит та сплатити відсотки і саме в межах цих строків має відбуватись нарахування відсотків, умови пролонгації строку кредитування договір не містить, тоді як позивач обраховує зазначені відсотки за договором позики до 08 листопада 2024 року, що не відповідає зазначеним вище висновкам Великої Палати Верховного Суду. Як уже зазначалось вище, за кредитним договором №3834820587 від 16 липня 2020 року, відповідач отримав кредит у розмірі 26077,50 гривень на строк 30 місяців із сплатою річних процентів у розмірі 0,01%, та сплатою щомісячних процентів 2,75% від суми кредиту, що становить 717,13 гривень в місяць. При цьому, позивачем було здійснено нарахування щомісячних відсотків після спливу терміну дії кредитного договору, що призвело до надмірного нарахування відсотків за кредитним договором у сумі 10756,95 грн. (13 нарахувань відсотків в розмірі 717,13 грн. на загальну суму 9322,69 грн. та 1 нарахування в розмірі 1434,26 грн.). Крім того, після закінчення терміну дії кредитного договору відповідачем здійснено два платежі загальною сумою 1374,4 грн. (21.01.2023 та 01.06.2023), а саме 999,55 грн. та 374,90 грн., які позивачем не мали бути зараховані на погашення відсотків, а мають бути зараховані в погашення тіла кредиту. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо судових витрат на оплату судового збору, суд зазначає, що позивач надав суду докази сплати ним судового збору в сумі 3028,00 грн. (платіжна інструкція № 2000 від 08.11.2024 року). Оскільки позов задоволено частково (на 51%), зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до заявлених позовних вимог, а саме в сумі 1545 грн.

Outcome: partial