Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

[PERSON] \~звернулась до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю нерухомого майна, визнання права власності. В обґрунтування позову позивач вказувала на те, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] . Шлюб між позивачем та померлим [INFO] [PERSON] було укладено 18.11.2015 року. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно спадкодавця. Так, спадкоємцями майна [PERSON] за законом є позивач та два сини померлого від попереднього шлюбу, відповідачі у справі - [PERSON] та [PERSON] . До складу спадкової маси увійшла, поміж іншого, квартира [ADDRESS] . Вказана квартира належала [PERSON] на праві особистої приватної власності. Позивач вказує, що спадкове майно - квартира [ADDRESS] , за час її шлюбу з спадкодавцем істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних з чоловіком трудових затрат, а також особистих грошових затрат позивача. Зокрема, позивач мала значно вищий рівень доходів, ніж її померлий чоловік, працювала офіційно та підробляла неофіційно за кордоном. Всі зароблені кошти вкладала в ремонт квартири. Крім цього, останні роки свого життя її померлий чоловік тяжко хворів, його здоров`я стрімко погіршувалось, він часто перебував на стаціонарному лікуванні, а відтак - весь ресурсний тягар ремонтних робіт позивач несла самостійно. З врахуванням наведеного, позивач просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру [ADDRESS] та визнати за позивачем право власності на 1/3 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . 05.01.2023 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає. Зокрема, матеріали заявленого [PERSON] позову базуються виключно на обставинах, які не підтверджені належними засобами доказування, та на припущеннях. З поданих до суду позивачем доказів вбачається, що 18.11.2015 року [PERSON] з померлим батьком відповідача - [PERSON] уклали шлюб, а з 18.08.2016 року позивач була зареєстрована на постійне місце проживання у квартирі [ADDRESS] , яка належала на праві особистої власності [PERSON] . Однак, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували її дійсні витрати із здійснення невід`ємних покращень квартири в період шлюбу. В той же час, до 2014 року [PERSON] здавав квартиру в найм квартирантам. У 2014 році [PERSON] вирішив зробити у квартирі ремонт і впродовж цього року робив ремонт для того, щоб переселитись у квартиру, оскільки на той час він проживав по [ADDRESS] . Відтак, позивач вселилась у квартиру вже після того, як [PERSON] провів у ній капітальний ремонт, а тому її капіталовкладення у здійснення невід`ємних покращень квартири під час шлюбу з [PERSON] , якщо й були, то носять мінімальний характер та не можуть впливати на істотне збільшення вартості квартири. Крім цього, відповідач вказує, що твердження позивача про значно вищий її рівень доходів, ніж [PERSON] , повністю спростовується долученими до матеріалі справи доказами, оскільки єдиним офіційним доходом позивача була заробітна плата провідника пасажирського потяга у Філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», яка коливалась від 4809,83 грн. до 12249,17 грн. При цьому, середня заробітна плата, за офіційними даними Мінфіну, по Волинській області у грудні 2021 року становила 14568,00 грн. Тобто, рівень доходів [PERSON] навіть був меншим, ніж середній по області за відповідний період. Крім цього, позивач не підтвердила будь-якими доказами, так звані, «неофіційні» доходи у Республіці Польща. [PERSON] у період шлюбу з позивачем, крім пенсії, мав ще й дохід у вигляді заробітної плати. Твердження позивача про погіршення стану здоров`я [PERSON] за останні роки життя та понесення ремонтних робіт нею самою також не заслуговують на увагу, оскільки капітальний ремонт квартири був проведений [PERSON] у 2014 році без будь-якої фінансової участі позивача. Враховуючи наведене, відповідач [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки в основу позовних вимог покладено виключно необґрунтовані припущення, а відтак - такий позов є безпідставним та не підлягає до задоволення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні повністю заперечували проти задоволення пред`явлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на пред`явлений позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзиву на пред`явлений позов не подав. Суд, заслухавши учасників справи, показання свідків, з`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази, наявні серед матеріалів справи, прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову. Так, згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 18.11.2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що 18.11.2015 року складено відповідний актовий запис за № 588 /т. 1 а.с. 6/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10.12.2021 року Ковельським відділом реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), [PERSON] помер [INFO] в м. Ковелі Волинської області /т. 1 а.с. 7/. Відповідно до витягу № 25677216 від 24.03.2010 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належала [PERSON] /т. 1 а.с. 8, 9/. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та виданій на їх підставі свідоцтва про право на спадщину № 70955690 від 19.12.2022 року встановлено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Ковелі Волинської області заведено спадкову справу № 68926699 (номер у нотаріуса 43/2021) /т. 1 а.с. 46/. Судом встановлено, що позивач та відповідачі є спадкоємцями майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] в м. Ковелі Волинської області. Зазначені вище обставини визнаються сторонами по справі. Згідно вимог ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. На підтвердження своїх позовних вимог, позивач вказує на те, що за час перебування її у шлюбі з [PERSON] вона здійснювала витрати з ремонту та невід`ємних покращень квартири, у зв`язку з чим просить визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 1/3 частку у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру. Згідно п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~57\~СК України,\~особистою приватною\~власністю дружини,\~чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.02.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-153, [PERSON] , на підставі заповіту посвідченого державним нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори Волинської області 11.05.1993 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1264, успадкував квартиру [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] /т. 1 а.с. 8/. Таким чином, [PERSON] став одноосібним власником вищевказаної квартири до реєстрації шлюбу з [PERSON] , а тому вказана квартира була особистою приватною власністю [PERSON] , який помер [INFO] в м. Ковелі Волинської області. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що ремонт спірної квартири (невід`ємні покращення) було проведено до укладення шлюбу позивача з померлим [PERSON] . Зокрема, будучи допитаною в якості свідка, позивач [PERSON] визнала та підтвердила ту обставину, що ремонт квартири було закінчено до укладення шлюбу з [PERSON] . Цю ж обставину підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Крім цього, позивач, як і деякі свідки, стверджувала, що проживала з [PERSON] до укладення шлюбу однією сім`єю у фактичних шлюбних відносинах, під час чого і проводився ремонт спірної квартири. В той же час, позовна заява не містить викладу обставин та належних обґрунтувань про те, що спірна квартира істотно збільшила свою вартість під час такого спільного проживання до укладення шлюбу, як не містить і відповідного покликання на такий факт, чи необхідність встановлення такого факту. Навпаки, в позовній заяві позивач стверджує, що вартість квартири істотно збільшилась саме за час шлюбу позивача та [PERSON] , що, як встановлено в судовому засіданні, не відповідає дійсності. Крім цього, в своїй позовній заяві позивач покликається на те, що вона мала значно вищий рівень доходів, ніж [PERSON] , а тому весь фінансовий тягар проведення ремонтних робіт квартири несла вона сама. Проте, такі доводи позивача не підтверджені належними та допустимими доказами. Зокрема, як вбачається з Індивідуальних відомостей про застраховану особу, за період з 2011 по 2016 роки позивач [PERSON] мала середньостатистичну заробітну плату, що не може свідчити про її надвисокі доходи /т. 1 а.с. 19-21/. Документи, які, на думку позивача та її представника, свідчать про додаткові доходи (заробітки) за кордоном, виконані на іноземній мові, не мають офіційного перекладу, а тому не можуть сприйматись судом як належні докази таких обставин /т. 1 а.с. 22, 23/. Показання допитаних в судовому засіданні свідків також не підтверджують однозначно тієї обставини, що позивач мала значно вищі доходи, ніж [PERSON] . Не підтверджують таких обставин і висновки експертів № 10/12/з від 18.12.2022 року та № КСЕ-19/103-23/2407 від 05.03.2024 року, оскільки такі висновки лише підтверджують наявність невід`ємних покращень спірної квартири, але не вказують на те, хто з учасників ремонтних робіт приймав більшу фінансову участь у таких покращенях /т. 1 а.с. 68-90, 159-166/. За вказаних обставин, такі доводи позивача суд вважає безпідставними та належним чином не доведеними. Таким чином, стороною позивача суду не надано належних та допустимих доказів того, що внаслідок трудових чи грошових затрат саме позивача квартира [ADDRESS] істотно збільшилась у своїй вартості, що, в цілому, позбавляє суд підстав для визнання цієї квартири спільною сумісною власністю подружжя. Крім цього, позивач у пред`явленому позові просила суд визнати за нею право власності на 1/3 частку у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру. Однак, позивачем та її представником жодним чином не обґрунтовано та не долучено відповідних доказів того, що частка позивача у спільному майні має становити саме 1/3, а не, приміром, 1/2, 1/4, чи 1/6, тощо. Позивач визначила такий розмір своєї частки виключно на власний розсуд, не навівши відповідних обґрунтувань та доказів. Решта доводів позивача та її представника не спростовують зазначених висновків суду, а тому відхиляються за безпідставністю. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, на які вона покликалась як на підставу своїх позовних вимог, в той час як заперечення відповідача знайшли своє підтвердження. Тому суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача, а відтак про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому. Відмовляючи в задоволенні позову, суд, на підставі ст. 133, 141 ЦПК України, покладає на позивача понесені нею судові витрати по справі, а також належним чином підтверджені та обгрунтовані судові витрати відповідача.

Outcome: approved