Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

09.10.2024 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська звернувся Маріупольський міський центр зайнятості з позовом до [PERSON] про стягнення суми незаконно отриманої допомоги по безробіттю, в якому позивач просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь Маріупольського міського центру зайнятості суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 63888 грн. 16 коп. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08 травня 2020 року [PERSON] звернулась до Маріупольського міського центру зайнятості з особистою заявою про надання статусу безробітного, на підставі якої їй було надано статус безробітної, та ознайомлено відповідача під особистий підпис з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного. Як зазначив позивач, відповідач перебувала на обліку в Центрі зайнятості у період з 08 травня 2020 по 17 лютого 2021, та відносно неї Центром зайнятості були прийняті наступні рішення: - HT 200508 від 08 травня 2020: надати статус безробітного з 08 травня 2020; призначити допомогу по безробіттю з 08 травня 2020 по 02 травня 2021; відкласти ДБ (надання компенсаційних виплат при звільненні) з 08.05.2020 по 06.06.2020; - НТ 200611 від 11 червня 2020: розпочати виплату допомоги по безробіттю з 07.06.2020; - НТ 210217 від 17 лютого 2021: припинити виплату допомоги по безробіттю та припинити реєстрацію з 17.02.2021, у зв`язку з поданням заяви про припинення реєстрації; - HT 210224 від 24 лютого 2021: повернути кошти з 08 травня 2020 по 16 лютого 2021, сума боргу 63888,16 грн. За результатами звірки з даними ЄДРЗО було виявлено, що в період перебування на обліку, а саме з 07.04.2020 відповідач працювала на умовах договору про отримання статусу незалежного партнера з ТОВ «ГЕРБАЛАЙФ УКРАЇНА», про що фахівцями Центру зайнятості було складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №3177 від 29.12.2020. На запит Маріупольського міського центру зайнятості до Київського обласного центру зайнятості надійшов лист із підтвердженням факту виконання робіт відповідно до договору отримання статусу незалежного партнера від 07.04.2020. Відповідно до висновків акту розслідування страхових випадків, [PERSON] отримувала дохід з 07.04.2020, та не повідомила про цей факт під час перебування на обліку у Центрі зайнятості. Наказом Центру зайнятості №87 від 25.02.2021 прийнято рішення про відшкодування [PERSON] допомоги по безробіттю у сумі 63888 грн. 16 коп. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути зі [PERSON] на користь Маріупольського міського центру зайнятості суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 63888 грн. 16 коп., а також понесені судові витрати по справі. Відповідач у встановлений судом строк не подала до суду відзив на позов. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2024 року, цивільну справу №203/5623/24, провадження №2/0203/2059/2024, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М., яка передана судді канцелярією суду 15.10.2024 року. Відповідно до ч. 8 ст. 187 ЦПК України, судом з метою визначення підсудності було зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру. Відповідно до відповіді від 15.10.2024 року, з Єдиного державного демографічного реєстру, відомості про місце реєстрації [PERSON] , відсутні. Ухвалою суду від 15.10.2024 року було витребувано у Міністерства соціальної політики України (info@mlsp.gov.ua) інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відносно відповідача [PERSON] , [INFO] ; місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] . 15.10.2024 року наданий запит до Маріупольської міської ради про місце реєстрації [PERSON] . 22.10.2024 року на адресу суду з Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради надійшла відповідь, відповідно до якої місце реєстрації [PERSON] значиться за адресою: [ADDRESS] 14.11.2024 року (передано судді канцелярією суду 15.11.2024 року) до суду надійшла інформація з Міністерства соціальної політики України, що станом на 13.11.2024 року в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб інформація про [PERSON] , відсутня. Ухвалою суду від 15.11.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Разом з позовом подав до суду клопотання, в якому просить суд розглядати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. У судові засідання, призначені на 19.12.2024 року, 25.02.2025 року, відповідач, яка була повідомлена належним чином про дату, час та місце судового засідання, не з`явилась, відзив на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим, за наявності підстав, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08 травня 2020 року [PERSON] звернулась до Маріупольського міського центру зайнятості із заявами про надання статусу безробітного та про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю. Відповідно до відомостей з додатку до ПК №1 про відвідування особою центру зайнятості, надані послуги та прийняті рішення, відповідач [PERSON] перебувала на обліку в Центрі зайнятості у період з 08 травня 2020 по 17 лютого 2021, та відносно неї Центром зайнятості були прийняті наступні рішення: - HT 200508 від 08 травня 2020: надати статус безробітного з 08 травня 2020; призначити допомогу по безробіттю з 08 травня 2020 по 02 травня 2021; відкласти ДБ (надання компенсаційних виплат при звільненні) з 08.05.2020 по 06.06.2020; - НТ 200611 від 11 червня 2020: розпочати виплату допомоги по безробіттю з 07.06.2020; - НТ 210217 від 17 лютого 2021: припинити виплату допомоги по безробіттю та припинити реєстрацію з 17.02.2021, у зв`язку з поданням заяви про припинення реєстрації; - HT 210224 від 24 лютого 2021: повернути кошти з 08 травня 2020 по 16 лютого 2021, сума боргу 63888,16 грн. За результатами звірки з даними ЄДРЗО було виявлено, що в період перебування на обліку, а саме з 07.04.2020 відповідач працювала на умовах договору про отримання статусу незалежного партнера з ТОВ «ГЕРБАЛАЙФ УКРАЇНА», про що фахівцями Центру зайнятості було складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №3177 від 29.12.2020. На запит Маріупольського міського центру зайнятості до Київського обласного центру зайнятості надійшов лист із підтвердженням факту виконання відповідачем робіт відповідно до договору про отримання статусу незалежного партнера від 07.04.2020. Відповідно до висновків акту розслідування страхових випадків, [PERSON] отримувала дохід з 07.04.2020, та не повідомила про цей факт під час перебування на обліку у Центрі зайнятості. Наказом Центру зайнятості №87 від 25.02.2021 було прийнято рішення про відшкодування [PERSON] допомоги по безробіттю у сумі 63888 грн. 16 коп. Маріупольським міським центром зайнятості 25.02.2021 року за вих. №02/770/06-16/21 [PERSON] було направлено лист-повідомлення, стосовно добровільної сплати отриманої допомоги по безробіттю. На час складання позовної заяви сума заборгованості на розрахунковий рахунок Центру зайнятості не надходила. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення незаконно отриманої суми державної допомоги по безробіттю. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Згідно з положеннями ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно з положеннями ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з Положенням про Державну службу зайнятості, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 14.06.2019 №945, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.07.2019 за №733/33704, до основних завдань Державної служби зайнятості відноситься здійснення контролю за використанням роботодавцями та безробітними коштів Фонду (п. 12 ч. 1 р. ІІ Положення). Регіональні центри зайнятості та їхні філії, базові центри зайнятості забезпечують організацію: ведення обліку осіб, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, та наданих їм послуг; здійснення реєстрації безробітних, ведення обліку наданих їм послуг; надання соціальних послуг та виплату матеріального забезпечення відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі Закон України №1533-ІІІ) та «Про зайнятість населення» (далі Закон України №5067-VI); проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в установленому законодавством порядку; стягнення відповідно до закону коштів Фонду, виплачених особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачених на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей поданих особою (п. 1 ч. 3 р. ІІІ Положення). Маріупольський міський центр зайнятості є базовим центром зайнятості, входить у централізовану систему державних установ державної служби зайнятості, виконує завдання і функції у сфері зайнятості населення, трудової міграції та соціального захисту від безробіття, а також функції виконавчої дирекції Фонду. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 та п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про зайнятість населення», держава гарантує у сфері зайнятості населення соціальний захист у разі настання безробіття, кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується, зокрема, шляхом участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», загальнообов`язкове державне соціальне страхування система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту громадянам, в тому числі матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Згідно з положеннями ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», до зайнятого населення належать, особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою. До зайнятого населення також належать: непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, особою з інвалідністю І групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства; батьки вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за нею відповідно до законодавства. Згідно з положеннями ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю»; особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників. Статус безробітного надається зазначеним вище особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону №1533-ІІІ та цього Закону. Згідно з положеннями ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати центр зайнятості, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону, яка передбачає припинення реєстрації безробітного, зокрема, у разі зайнятості особи. Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Відповідно до частин 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, несуть відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків. Так, згідно з положеннями пунктів 1, 9 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг) реєстрація такого безробітного припиняється, а сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг відповідно до законодавства України. Статтею 39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що спори, які виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку. У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідач з 07.04.2020 року фактично належала до зайнятого населення, однак не повідомила позивача під час постановки та перебування на обліку як безробітної про наявність між нею та ТОВ «ГЕРБАЛАЙФ УКРАЇНА» цивільно-правових відносин та отримання нею доходу. Тому 25.02.2021 року Маріупольським міським центром зайнятості видано наказ №87, відповідно до якого прийнято рішення щодо повернення нарахованого та виплаченого відповідачу матеріального забезпечення у сумі 63888,16 грн, яке складається з допомоги по безробіттю за період з 08.05.2020 року по 02.05.2021 року, що підтверджується бухгалтерською довідкою. З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу лист-повідомлення від 25.02.2021 №02/770/06-16/21 з пропозицією повернути отримані кошти, однак відповідачем у добровільному порядку вони повернуті не були. Відповідно правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 27.02.2019 року у справі №464/9098/16-ц, укладаючи договір цивільно-правового характеру 05.08.2014 року, особа мала усвідомлювати момент укладення договору, наслідки укладення такого договору, метою якого є отримання грошової винагороди за виконану роботу. Чим порушила положення ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» та ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», не повідомивши спеціалістів центру зайнятості про свою зайнятість, намір виконувати роботу, за яку отримувати винагороду. Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами , зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами. Відповідно до положень статей 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз викладеного вище вказує, що кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується, зокрема, шляхом участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття. Статусу безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. До зайнятого населення належать, зокрема, особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством. Так, відповідач як зареєстрована безробітна мала обов`язок, зокрема, своєчасно повідомити Центр зайнятості про обставини, що впливають на умови виплати допомоги по безробіттю, а саме: про той факт, що вона працювала відповідно до цивільно-правового договору, отримувала дохід, на підставі чого не мала права перебувати на обліку в Центрі зайнятості як безробітна, отримувати допомогу по безробіттю. Проте на момент реєстрації відповідача в Центрі зайнятості як безробітної, вона цей факт приховала, відповідача не повідомила про отримання доходу на підставі укладеного цивільно-правового договору. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задовольнити у повному обсязі. З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до частин 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн. V. Висновки суду за результатами розгляду справи та вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, та відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved