Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

АТ «Ідея Банк» звернулося в суд з позовом до відповідача\~\~ [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Свій позов обґрунтовує тим, що 13.07.2021 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту та страхування №А02.00202.008309799. Згідно з кредитним договором, відповідач отримала кредит в розмірі 64 400 (шістдесят чотири тисячі чотириста) гривень 00 копійок, зі сплатою 15% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені кредитним договором. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно з кредитним договором. Однак, відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 30 серпня 2024 року становить 120147,34 грн, з яких: 60259,02 грн - заборгованість за простроченим боргом; 21809,13 грн - заборгованість за простроченими процентами, 38079,19 грн заборгованість за простроченою платою за обслуговування кредиту. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 09 липня 2024 року, яка відповідачем не виконана. Просить суд стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача АТ «Ідея Банк» 120147,34 грн. заборгованості за кредитним договором №А02.00202.008309799 від 13.07.2021 року та судовий збір в розмірі 3028 грн, що сплачений по справі. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 14 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом)сторін. Представник позивача АТ «Ідея-Банк» у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, відзиву не подала, про причини неявки суд не повідомила, хоча повідомлялася про час та місце розгляду справи за адресою зареєстрованого її місця проживання. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилася в судове засідання, заяви про розгляд справи за її відсутності чи клопотання про відкладення розгляду справи не подала, відзиву на позов не подала, про причини неявки не повідомила та враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Як визначено у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] 13 липня 2021 року було укладено Договір кредиту та страхування №А02.00202.008309799 (а.с. 15-17). Відповідно до п.1.1-1.4 вказаного Договору, сторони уклали договір на наступних умовах: тип кредиту І-Кредит ЗК; сума кредиту 64400,00 гривень; процентна ставка та тип 15 % річних змінювана; строк кредиту 36 місяців- до 13.07.2024 р. Згідно умов договору Позичальник зобов`язується повернути отримані кошти, сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитом та інші платежі в порядку, в строки та на умовах, передбачених Договором. Цільове призначення - споживчі потреби. Пунктом 1.7 Договору передбачено, що під час користування кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до Додатку № 1 як «Обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку, інші комісії за відкриття та ведення рахунку сплачуються згідно з діючими Тарифами Банку. Комісія за обслуговування кредиту щомісячно, в розмірі 2,50 % середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку, зазначена в п. 1.7 цього Договору, включена до складу щомісячних ануїтетних платежів. Договір набуває чинності з моменту списання коштів з позичкового рахунку для виконання п.1.9 та діє до повного виконання. Договір підписаний сторонами і скріплений мокрою печаткою Позичальника. Додатком №\~1\~до Договору\~є Графік\~щомісячних платежів,\~який підписаний\~відповідачем [PERSON] \~(а.с.18-20). В матеріалах справи міститься також паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем та в якому зазначені дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (а.с.18-19). Факт укладення договору та видача грошових коштів [PERSON] підтверджується копією меморіального ордеру від 13 липня 2021 року №4546462, згідно якого АТ «Ідея банк» здійснило перерахування на рахунок [PERSON] грошових коштів в сумі 61333,33 грн відповідно до кредитного договору №А02.00202.008309799 (а.с.21). Відповідно до меморіального ордеру від 13 липня 2021 року №4546464 АТ «Ідея Банк» на рахунок СК «ПЗУ ЖИТТЯ» здійснило також перерахування коштів у сумі 3066,67 грн, призначення платежу: страхувальник - [PERSON] (а.с.21 зворот). Дані меморіальні ордера підтверджують те, що АТ «Ідея Банк» у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання за договором №А02.00202.008309799 від 13 липня 2021 року та видав [PERSON] кредитні кошти. До позовної заяви банк додав Публічну пропозицію АТ «Ідея Банк» про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка [PERSON] не підписана (а.с.4-14). Відповідно до виписки з особового рахунку\~ [PERSON] за період з 1 січня 2000 року по 29 серпня 2024 року останнє погашення відповідачем заборгованості по кредиту здійснено було 19.05.2023 року (а.с.22-23). Згідно Довідки-розрахунку станом на 30 серпня 2024 року заборгованість відповідача становить 120147,34 грн, з яких: 60259,02 грн - заборгованість за простроченим боргом; 21809,13 грн - заборгованість за простроченими процентами, 38079,19 грн заборгованість за простроченою платою за обслуговування кредиту (а.с.24). У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 09 липня 2024 року вих. № 12.4.2/А02.00202.008309799, на адресу [PERSON] направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно з даною вимогою, АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятидений строк з дня направлення цієї вимоги будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора (а.с.25,26). Спір у даній справі виник у зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язання з повернення кредитної заборгованості. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких правових норм. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (статті\~11,\~626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (стаття 525 ЦК України). Статтею 629 ЦК України\~передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями\~610,\~612 ЦК України\~встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 530 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048\~ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини 1\~статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (частина 3\~статті 1049 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що Відповідач отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі, однак в порушення умов цього кредитного договору остання не виконала своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів, та у зв`язку з цим в неї наявні боргові зобов`язання перед позивачем. Як слідує із матеріалів справи, станом на 30.08.2024 р. залишок заборгованості Відповідача за наданим кредитом склав 60259,02 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 21809,13 грн. -заборгованість за процентами. Будучи повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідачка в судове засідання не з`явилася, проти позову не заперечила, доказів належного виконання зобов`язання за договором не надала, факт відсутності заборгованості за Договором не спростувала, що в свою чергу підтверджує правомірність вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами. З урахуванням викладеного, вимога про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 82068,15 грн. підлягає задоволенню. Щодо стягнення заборгованості зі сплати комісії. Наданий позивачу кредит є споживчим, тому на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Пунктом 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання, обслуговування та повернення кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29, 31.33 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) дійшла такого висновку: «З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (п. 31.25 постанови). Пунктом 1.7\~кредитного договору\~ [PERSON] встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Таку плату встановлено без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Необхідність внесення відповідачем плати за обслуговування кредитної заборгованості передбачена у Графіку щомісячних платежів, які є додатком №1 до договору. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті \~12 Закону України «Про споживче кредитування». У кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та на які банком встановлена комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено плату за обслуговування кредиту і банком не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного договору, суд вважає, що положення п. 1.7 договору №А02.00202.008309799 від 13 липня 2021 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 55136,16 гривень є нікчемними відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією у розмірі 38079 грн.19 коп. задоволенню не підлягає. Відповідно до норм ЦПК України, саме на сторону лягає обов`язок довести ті обставини на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач вказує, що відповідач порушуючи умови договору, свої зобов`язання належним чином не виконувала в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним. Станом на час розгляду справи відповідач не надала доказів сплати нею зазначеної суми заборгованості за кредитом. Будучи повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідач в судове засідання не з`явилася, проти позову не заперечила, не надала суду контррозрахунок суми заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити чи інший доказ, наприклад, висновок експертизи про невірність наданого позивачем розрахунку, відтак, у суду відсутні законні підстави для того, що піддати сумніву нараховану позивачем суму боргу за тілом кредиту та відсотками. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у розмірі 82068,15 грн. (60259,02 прострочений борг та 21809,13 прострочені проценти). При вирішенні питання розподілу судових витрат суд зазначає наступне. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із наведеного слідує, що з відповідачки [PERSON] на користь позивача Акціонерного товариства\~«Ідея Банк»\~ підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме судовий збір в розмірі 2068 гривень 31 копійка.

Outcome: partial