Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між сторонами, укладений 18.09.1993 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі; визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. В обґрунтування вимог позивач вказує, що сімейне життя сторін не склалось, сторони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо та спільного господарства не ведуть. В кінці 2023 року дружина переїхала проживати до Автономної Республіки Крим, де на цей час проживає, створила сім`ю з іншим чоловіком. За таких обставин [PERSON] вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечить його інтересам. Позивач зазначив, що від шлюбу вони з дружиною мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Малолітня донька проживає разом з ним з моменту переїзду відповідачки на тимчасово окуповану територію, перебуває на його утриманні. Відповідачка має намір забрати доньку, проте позивач проти цього заперечує, оскільки вважає, що доньці краще проживати з ним. Вони весь час проживали в м. Житомирі, донька ходить до ліцею, в позашкільний час дівчинка відвідує різноманітні гуртки, тут її постійне місце проживання, до якого дитина звикла, а відтак проживання з батьком відповідає її інтересам. На думку позивача особиста прихильність доньки до нього більша, ніж до матері, дитина проживає в звичному для неї середовищі, не бажає переїздити, а відтак, виходячи з інтересів дитини, позивач просить суд визначити місце проживання доньки з батьком. ІІ. Процедура та позиції сторін Згідно з ухвалою суду від 24.06.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідно до ухвали суду від 20.01.2025, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання позивача про заслуховування в судовому засіданні думки малолітньої дитини, підготовче судове засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті. 12.02.2024 представник органу опіки та піклуванняБаб'як М.М. направив висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої [PERSON] (а.с. 69-70). Позивач та його представник адвокат Левчук Т.В. в судовому засіданні 17.02.2025 позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково адвокат Левчук Т.В. вказала, що сторони стосунки не підтримують, батько з дитиною проживають разом вже більше року, матір участі в житті дитини не бере, батько повністю опікується дитиною. Наскільки позивачу відомо, відповідач виїхала на тимчасово окуповану території до Автономної Республіки Крим в 2023 році, з [PERSON] жодних зв`язків не підтримує, позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини вказала, що виходячи з найкращих інтересів дитини, місце проживання дівчинки доцільно визначити з батьком. Просила врахувати, що дівчинка не бажає змінювати місце проживання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вказав, що подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки судячи з обставин, дружина знайшла собі іншого чоловіка. Вона сама залишила їх з донькою нічого не пояснюючи, що було для них стресом. Подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. Зазначив, що він заперечує, щоб дружина забрала доньку проживати до себена тимчасово окуповану територію, у зв`язку з чим між ними наявний спір. Вважає, що виходячи з інтересів доньки, доцільне визначити місце проживання дівчинки з ним, оскільки це є її рідною домівкою, де вона виросла, до якої вона звикла, крім того, донька добровільно переїздити не бажає. Відповідач в судові засідання не з`являлась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, судові повістки направлялись за зареєстрованим місцем її проживання (а.с. 27, 41, 55-56, 65-66). Крім того, під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] виїхала на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим, а відтак відповідно до положень п. 19 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, ст. 12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" її виклик в судове засідання здійснювався шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 54, 64). Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до норм ч.ч. 8, 11 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається такою, що про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення за згодою сторони позивача. Представник органу опіки та піклування Баб`як М.М. в судовому засіданні 17.02.2025 вказав, що під час підготовки висновку листувався з відповідачкою через застосунки «Вайбер» і «Телеграм», відповідач обізнана про розгляд справи, пояснила, що дізналась про справу через мережу Інтернет, вона проти позовних вимог заперечує, висловлювала намір забрати дівчинку до Криму, що свідчить про наявність між батьками спору щодо визначення місця проживання доньки. Повертатись до міста Житомира відповідачка немає наміру, в м. Євпаторія вона працевлаштована, орендує житло. В частині визначення місця проживання дитини позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. Вважає, що виходячи з фактичних обставин справи, поспілкувавшись з дитиною, яка висловила бажання проживати з батьком, не хоче переїздити на проживання в інше місце, проживає в комфортному для неї соціальному середовищі, враховуючи інтереси дитини вважає за доцільне визначити місце проживання дівчинки саме з батьком. Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Під час розгляду справи в судовому засіданні 17.02.2025 в присутності батька була вислухана думка дитини - [PERSON] , яка вказала, що до грудня 2023 року вони проживали разом з мамою і татом. В кінці грудня 2023 чи на початку 2024, вона вже точно не пам`ятає, мама, нічого не пояснюючи, забрала свої речі і залишила їх з татом. З того часу вона з мамою не бачилась. Відтоді вони з татом проживають разом, в них гарні стосунки. За період відсутності мама їй телефонувала всього двічі - на день народження і на Новий Рік. Дівчинка зазначила, що в телефонній розмові мама сказала, що хоче забрати її до себе в Крим, проте вона заперечувала. В судовому засіданні дівчинка висловила бажання, що вона не хоче нікуди переїздити і залишати свою домівку, вказала, що хоче проживати разом татом. ІІІ. Обставини, встановлені судом, та докази на їх підтвердження Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який був зареєстрований 18.09.1993 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомир, актовий запис № 1816, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 11 ). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Зі змісту довідки № 28 Ліцею №35 міста Житомира від 21.05.2024 вбачається, що [PERSON] сам виховує доньку [PERSON] , ученицю 5-го класу, з грудня 2023 мати дівчинки не виявляє інтересу до навчання дитини, не підтримує зв`язків з ліцеєм (а.с. 15). Відповідно до довідки №23, виданої 30.05.2023 ГО «Дитячо-юнацький клуб спортивного танцю «Голден Старс», [PERSON] займається у танцювальному клубі з 11.12.2023, благодійні внески сплачує батько [PERSON] (а.с.14). Згідно з довідкою №29 Ліцею №35 міста Житомира від 03.06.2024 вбачається, що [PERSON] , учениця 5-го класу, відвідує хореографічну студію «Гармонія» (а.с. 16). Зі змісту листа №05/06/2024 від 05.06.2024 вбачається, що [PERSON] з 2014 року працює в ТОВ «Таксі 579» (а.с.22). Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 12.06.2024 неповнолітня дитина проживає разом з [PERSON] , за місцем її проживання створені належні умови для доньки, мати дівчинки виїхала на тимчасово окуповану територію, з дитиною спілкується рідко через мобільні за стосунки «Messenger», «Viber» (а.с. 23). Згідно з Висновком Виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання [PERSON] , який затверджений рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради №127 від 05.02.2025, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком (а.с. 69-70). ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню, та мотиви суду Щодо розірвання шлюбу. Згідно зі статею 51 Конституції України та статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. В силу ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Положеннями ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з позовом, на розірванні шлюбу наполягає, вважає його збереження неможливим, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Щодо визначення місця проживання дитини Відповідно до частин 1, 2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). Верховний Суд у постанові від 30.03.2021 року у справі №542/1428/18 зазначив, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Право взаємного спілкування одного з батьків та дитини становить основоположний елемент «сімейного життя» у розумінні статті 8 Конвенції. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини в цій справі, суд враховує об`єктивні та наявні докази, бере до уваги, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, при цьому суд враховує інтереси малолітньої дитини, її вік, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, на потребу в належному матеріальному забезпеченні. Виходячи з фактичних обставин цієї справи, суд враховує, що [PERSON] забезпечений власним житлом, має достатній рівень матеріального забезпечення, бере до уваги, що дівчинка протягом тривалого часу проживає саме з батьком, прихильна до нього, він бере активну участь в забезпеченні її побутових та виховних потреб, відвідує навчальний та позашкільні заклади. Суд бере до уваги думку дівчинки, яка виявила бажання проживати разом з батьком, не виявляє бажання залишити місце постійного проживання і переїхати в інше місто. Суд враховує, що дівчинка від народження проживає в м. Житомирі, в будинку, який є для неї рідною домівкою, тобто перебуває в комфортному для неї середовищі, має друзів, соціальні зв`язки, відвідує навчальний заклад та позашкільні гуртки, батьком створені належні умови для її зростання та гармонійного розвитку. Суд вважає за необхідне зазначити, що примусова зміна місця проживання дівчинки може бути для неї стресовою ситуацією і мати негативні наслідки для її психоемоційного стану.Суд враховує, що мати залишила родину, протягом тривалого часу не приділяла належної уваги доньці, що призвело до послаблення стійкого зв`язку з дівчиною, яка виявляє бажання проживати з батьком. Отже, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, наміри і можливості виховувати дитину як повноцінного члена суспільства, виходячи із першочергового значення та оцінки саме найкращих інтересів дитини, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, на підставі внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог і визначає місце проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Крім того, суд зауважує, що мати дитини, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні доньки, може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування, а у разі наявності спору - за рішенням органу опіки та піклування або за судовим рішенням. V. Розподіл судових витрат На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 2422,00 грн.

Outcome: approved