Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду із цим позовом. Просить визнати за нею право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,8 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в с. Ріпнів Золочівського району Львівської області, в порядку спадкування за законом після смерті діда, [PERSON] , який помер [INFO] . Також від позивачка надійшло письмове пояснення до позовної заяви, згідно якого зазначає, що нею помилково в позовній заяві було вказано площу земельної ділянки 0,8 га замість 0,08 га, що просить суд врахувати при ухваленні рішення. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подавши суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, заявлений позов підтримує в повному обсязі, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач Буська міська рада Золочівського району Львівської області явку свого повноважного представника суду не забезпечив, направив суду заяву, в якій просить розглядати справу у відсутності представника, у вирішенні справи покладаються на думку суду, а також звертають увагу суду на те, що позивачка у своїх позовних вимогах просить визнати за нею право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,8 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (хоча згідно долучених до позовної заяви копій документів, під будівництво [PERSON] віділялася земельна ділянка площею 0,08 га) та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,17 га. У відповідності до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно Буським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління (Міністерства юстиції) 13.01.2021 року підтверджується, що [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження позивачки [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Милятинською сільською радою Буського району Львівської області 19.06.1995 року підтверджується, що її матір`ю є [PERSON] . Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 31.07.2024 року підтверджується дошлюбне прізвище позивачки « [PERSON] ». Свідоцтвом про народження матері позивачки [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Милятинською сільською радою Буського району Львівської області 28.10.1988 року підтверджується, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Буського районного управління юстиції Львівської області 19.10.2010 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Отже, вищевказаними свідоцтвами належним чином підтверджується, що позивачка [PERSON] є онукою [PERSON] , та відповідно має право на спадщину після його смерті за законом. Відповідно до рішенням виконкому Буської районної ради від 18.08.1977 року № 265, акту виносу в натуру плану земельної ділянки від 29.08.1977 року, плану земельної ділянки № 12, свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах виданого на підставі рішення загальних зборів колгоспників від 14.12.1976 року № 6 вбачається, що [PERSON] було виділено під забудову земельну ділянку площею 800 кв.м. (0,08 га), що розташована в с. Ріпнів Золочівського району Львівської області. Випискою з погосподарської книги виданою Милятинським старостинським округом від 26.08.2024 року № 74 підтверджується, що згідно даних погосподарських книг, які зберігаються в Милятинському старостинському окрузі Буської міської територіальної громади Золочівського району Львівської області земельна ділянка, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0,08 га та земельна ділянка під ОСГ площею - 0,17 га, що знаходяться за адресрою: [ADDRESS] , належали [PERSON] , який помер [INFO] . Таким чином, вищевказаними документами підтверджується, що [PERSON] дійсно за життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки площею 0,08 га, отримавши відповідні рішення та акти на земельну ділянку, копії яких наявні в матеріалах справи, однак зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на вказану земельну ділянку не встиг, оскільки помер [INFO] . Окрім цього, суд бере до уваги письмові пояснення позивачки щодо допущеної описки в площі земельної ділянки, а саме помилково зазначено площу 0,8 га замість 0,08 га, що також підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому суд приходить до висновку що в цій частині позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання права на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,08 га. Позовна вимога про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,17 га, задоволенню не підлягає з огляду на те, що документи які би підтверджували приватизацію [PERSON] земельної ділянки площею 0,17 га в матеріалах справи відсутні. Наявність лише однієї виписки з погосподарської книги про належність спадкодавцю земельної ділянки площею 0,17 га без наявності рішень відповідних рад щодо виділення такої земельної ділянки не є достатнім доказом розпочинання процедури приватизації земельної ділянки спадкодавцем, а тому в частині задоволення цієї позовної вимоги слід відмовити. Оскільки, приватизація вказаних земельних ділянок не завершена видачею правовстановлюючого документа, нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянки. У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред`явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи та часом її відкриття є день смерті особи. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування може здійснюватись за заповітом, або за законом. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За покійним [PERSON] рахується земельна ділянка площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с. Ріпнів Золочівського району Львівської області Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1, 2 ст. 126 ЗК України). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, то право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте, розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування, а саме: права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14.09.2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16.09.2008 року № 509-VІ). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України). Як вбачається з рішенням виконкому Буської районної ради від 18.08.1977 року № 265, акту виносу в натуру плану земельної ділянки від 29.08.1977 року, плану земельної ділянки №12, свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах виданого на підставі рішення загальних зборів колгоспників від 14.12.1976 року № 6, [PERSON] за життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки площею 0,08 га, однак не оформив у встановленому законом порядку права власності на спірну земельну ділянку. Таким чином, спадщина за законом після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] , останній за життя не набув права власності на спірну земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України. З копії спадкової справи заведеної Бродівською державною нотаріальною конторою за № 341/2005 вбачається, що матір позивачки [PERSON] за життя прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини за заповітом від 20.10.2005 року, однак спірну земельну ділянку за життя не оформила. В свою чергу, позивачка є спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , фактично прийняла спадщину згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України так як на час смерті спадкодавця була неповнолітньою, досягла віку 16 років. Відповідно позивачка має право спадкувати майно після смерті свого діда, [PERSON] , а інших спадкоємців судом не встановлено. В пункті 3.5. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 2 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відтак, суд приходить до переконання, що позов в частині визнання права на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,08 га є підставним та підлягає задоволенню, а у частині визнання права на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,17 га слід відмовити, оскільки дана вимога не підтверджується належними доказами.

Outcome: partial