Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог. Адвокат Сталевич Г.О. в інтересах позивачки [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, покликаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . На час смерті [PERSON] позивачка [PERSON] проживала разом з нею та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де така проживає по даний час. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно - житловий будинок з господарським будівлями та спорудами за зазначеною вище адресою. Вказує, що [PERSON] ще за життя склала заповіт, посвідчений 28.01.1992 року секретарем виконкому Тщенецької сільської ради Мостиського району Львівської області, зареєстрований в реєстрі за №4. Вказаним заповітом [PERSON] заповіла усе своє майно позивачці [PERSON] . Однак, відомості про позивачку « [PERSON] », які зазначені в її паспорті, та яка претендує на оформлення спадкового майна, не відповідає відомостям особи спадкоємця « [PERSON] », що зазначені у заповіті заповідачки [PERSON] . Зазначена обставина унеможливлює видачу нотаріусом на ім`я позивачки свідоцтва про право на спадщину з підстав неможливості визначити (ідентифікувати поза всяким обґрунтованим сумнівом) приналежність даного заповіту вказаній особі та саме з цих підстав нотаріус відмовив позивачці у видачі відповідного свідоцтва та рекомендував звернутись до суду із позовом про встановлення факту належності документа. Зазначає, що відповідно до відомостей свідоцтва про народження позивачки, її паспортних даних та відомостей пенсійного посвідчення, її прізвище значиться як « [PERSON] », а відмінність в написанні прізвища позивачки в заповіті є результатом допущеної помилки. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт належності позивачці [PERSON] заповіту, що був складений 28.01.1992 року [PERSON] , посвідчений секретарем виконкому Тщенецької сільської ради Мостиського району Львівської області, зареєстрований в реєстрі за №4. ІІ. Позиція учасників справи. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Сталевич Г.О. в судове засідання не з`явилися, однак представник подала письмову заяву про здійснення розгляду даної цивільної справи за відсутності сторони позивача з вказівкою на те, що вони підтримують заявлені позовні вимоги та просять такі задовольнити. Представник відповідача Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області - Павуцьо О. в судове засідання не з`явилася, а скерувала заяву про визнання позову, у якій така зазначила, що сторона відповідача визнає позовні вимоги [PERSON] та просить здійснювати розгляд даної цивільної справи у їх відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. у судове засідання не з`явився, скерував на адресу суду заяву про здійснення розгляду даної справи у його (нотаріуса) відсутності. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 04.11.2024р. постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області про встановлення факту, що має юридичне значення; залучено до участі у даній цивільній справі приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що [INFO] у с.Тщенець Мостиського району Львівської області померла [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Тщенецькою сільською радою Мостиського району Львівської області. На час смерті [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , де разом з нею проживала та була зареєстрована позивачка [PERSON] , 1954 року народження. Зазначені обставини підтверджено довідкою №105, виданою 11.06.2024р. виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області. Виписками із по господарських книг №1 по с.Тщенець Мостиського району Львівської області за 1991-1995р.р. підтверджено, що у зазначений період [PERSON] проживала у вказаному господарстві спільно зі своєю племінницею [PERSON] , [INFO] . За життя, зокрема 28.01.1992 року [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON] . Даний заповіт посвідчений секретарем виконкому Тщенецької сільської ради Мостиського району Львівської області, зареєстрований в реєстрі за №4. Вказаний заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі за №40836338. У заповіті було помилково зазначено прізвище позивачки « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] », згідно свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] та виданого їй 28.10.2002р. паспорта громадянина України серії [NUMBER] . Внаслідок вищевказаної помилки позивачка фактично не має можливості оформити спадщину за заповітом, оскільки її неможливо ідентифікувати за заповітом як спадкоємця. Матеріалами спадкової справи №89/2015, заведеної приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , підтверджено, що така була заведена саме на підставі звернення позивачки [PERSON] ; будь-які інші спадкоємці до даної спадщини із заявами про прийняття спадщини чи з будь-якими іншими заявами до нотаріуса не зверталися; повідомленням нотаріуса від 16.04.2024р. №260/02-14 позивачці роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на майно [PERSON] з підстав виявлених розбіжностей у прізвищі, зазначеному у заповіті та у паспорті спадкоємиці. V. Застосовані судом норми права. Згідно з ч.2 ст.8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положеннями ст.ст.1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. У відповідності до ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 1 ст.1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, які визначені в заповіті. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. За положеннями ст.1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідності до п.1 ч.2 ст.37 Закону України "Про нотаріат", у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють нотаріальні дії, в тому числі посвідчують заповіти. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду. Підсумовуючи вищенаведене, оцінивши відповідно до ст.89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача докази доводять факт належності позивачці [PERSON] заповіту, що був складений 28.01.1992 року [PERSON] , посвідчений секретарем виконкому Тщенецької сільської ради Мостиського району Львівської області, зареєстрований в реєстрі за №4. У зв`язку з вищенаведеним, позовні вимоги, заявлені в інтересах [PERSON] , як вважає суд, є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відтак, у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання.

Outcome: approved