Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

Короткий виклад обставин справи: [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою у якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , строком на шість місяців, якім визначити такі обмеження: - заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці проживання (перебування) та місці реєстрації [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися на 100 метрів до місця проживання (перебування), місці реєстрації, інших місць частого відвідування [PERSON] , [INFO] ; - заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Заяву обґрунтовано тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (після зміни імені та прізвища [PERSON] ) з 11.12.2007р. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06.10.2015р. шлюб між ними було розірвано. Вказує, що декілька років потерпає від насильства із сторони свого колишнього чоловіка, який систематично вчиняє психологічне насильство, вчиняє сварки, ображає її нецензурною лайкою та погрожує фізичною розправою, вчиняє психологічний тиск та наносить їй тілесні ушкодження. Вироком Ужгородського міськрайонного суду від 19.08.2015р. у справі 308/8064/15-к її колишнього чоловіка було засуджено за нанесення їй умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Наведене підтверджується інформацією, наданою Ужгородським РУП. Вона неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів, проте, це не дало належного результату, заінтересована особа продовжує вчиняти відносно неї насильство, востаннє колишній чоловік наніс їй тілесні ушкодження 31.12.2024р. поблизу ТЦ «Алма». Відомості про вказану подію внесені до ЄДРДР. Процесуальні дії по справі, заяви сторін: Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.01.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Призначено справу до судового розгляду та витребувано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (88000, м. Ужгород, вул. Небесної Сотні, 5):- інформацію про зміну прізвища та імені [PERSON] , [INFO] на [PERSON] . 18.02.2025 до суду з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на виконання вимог ухвали про витребування надійшла інформація, в якій серед іншого зазначено, що за Даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян наявний актовий запис про зміну імені відносно [PERSON] , [INFO] (після зміни [PERSON] ) складений 09.11.2021 року за №8 Великоберезнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ). В судове засідання 21.02.2025 заявник [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. При цьому, в прохальній частині позовної заяви просить розглянути заяву без її участі. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання 21.02.2025 повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч. ч. 9, 11 ст.128 ЦПК України. Згідно приписів ч.1 ст.350-5\~ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Враховуючи подані заяви, у відповідності до частини 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом: Cудом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06.10.2015 (справа №308/8293/15-ц) вирішено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задовольнити. Шлюб, зареєстрований 11.12.2007 року Держівською сільською радою Миколаївського району Львівської області актовий запис №18, між [PERSON] та [PERSON] розірвати. Відновити прізвище [PERSON] , що існувало до реєстрації шлюбу 11.12.2007 року, а саме « [PERSON] ». Стягнути з [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, в розмірі по 1000 (одна тисяча) грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 13.07.2015 року і до досягнення ними повноліття.\~ Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.08.2015 року (справа №308/8064/15-к) [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, і призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Згідно копії талону №7171/1071 травматологічного пункту КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради [PERSON] , [INFO] звернулася о 20.30 год. 31.12.2024 в травматологічне відділення, їй встановлено діагноз: параорбітальна гематома, зліва обширна гематома, лівої щоки забій, струс головного мозку. Вказане підтверджується і записом лікаря невролога від 31.12.2024, в якому зазначено, що на основі клінічних даних у хворої мав місце струс головного мозку, від госпіталізації відмовилася. З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12024078030001231 вбачається, що 31.12.2024 року внесено відомості за заявою [PERSON] за ч.1 ст. 125 КК України, викладено обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 31.12.2024 року в чергову частину Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшла заява гр. [PERSON] , [INFO] , про те, що просить прийняти міри до колишнього чоловіка [PERSON] ( [PERSON] ) який за адресою м. Ужгород поблизу ТЦ «Алма» наніс тілесні ушкодження. Відповідно до відповіді начальника Ужгородського РУП ГУНП у Закарпатській області від 13.01.2025 на запит [PERSON] про надання інформації від 08.01.2025, згідно даних Інформаційно-комунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" (журналу єдиного обліку прийняття та реєстрації заяв і повідомлень) Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області, повідомлено наступну інформацію: - 14.07.2017 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: [ADDRESS] , звернулась гр. [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , з тілесними ушкодженнями, які зі слів заявниці наніс колишній чоловік, гр. [PERSON] , [INFO] . За результатами розгляду даного звернення відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження №12017070030002032 за ч.1 ст. 125 КК України від 05.08.2017року). - 26.07.2017року до чергової частини Ужгородського районного управління поліції надійшла заява від гр. [PERSON] [INFO] , мешканки [ADDRESS] , про те, що колишній чоловік, гр. [PERSON] , забрав сумку з особистими речами. Дане звернення зареєстровано в Інформаційно-комунікаційній системі "Інформаційний портал Національної поліції України" (журналі єдиного обліку заяв та повідомлень) Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області за №15844. За результатами розгляду даного звернення було прийнято рішення згідно Закону України «Про звернення громадян». - 28.07.2017року до чергової частини Ужгородського РУП надійшла заява від гр. [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] , про те, що колишній чоловік гр. [PERSON] , [INFO] , переслідував та погрожував фізичною розправою. За результатами розгляду даного звернення було прийнято рішення згідно Закону України «Про звернення громадян». - 11.12.2024року до чергової частини Ужгородського РУП надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: [ADDRESS] , гр. [PERSON] , [INFO] , неадекватно поводиться та стукає в двері квартири. Заявник: [PERSON] , [INFO] . За результатами розгляду даного звернення відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження № 12024078030001193 за ч.1 ст. 125 КК України від 11.12.2024року). - 31.12.2024 року надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: м. Ужгород, Набережна Слов?янська, 39А, в приміщенні супермакету «Алма», колишній чоловік, гр. [PERSON] , [INFO] , вдарив заявницю. Заявник: [PERSON] , [INFO] . Дане звернення зареєстровано в Інформаційно-комунікаційній системі "Інформаційний портал Національної поліції України" Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області за №32337. За результатами розгляду даного звернення відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження № 12024078030001231 за ч. 1 ст. 125 КК У країни від 31.12.2024року). З відповіді начальника Ужгородського РУП ГУНП у Закарпатській області від 17.01.2025 на заяву [PERSON] слідує, що згідно даних інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» Ужгородського РУП встановлено, що [PERSON] відносно колишнього чоловіка громадянина [PERSON] ( [PERSON] ) зареєстровано 11 звернень, з яких 5 розглянуто згідно ЗУ «Про звернення громадян» та 6 зареєстровано в ЄРДР за ч.1 ст. 125 КК У. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів: Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою 13 розділу ІV «Окреме провадження» ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.294\~ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно з п.1 ч.1 ст.\~350-2\~ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Частиною 2\~ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству»,\~визначено перелік\~осіб на\~яких поширюється\~дія законодавства\~про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству\~незалежно від\~факту спільного\~проживання серед\~яких мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~21\~Закону України\~«Про запобіганню\~та протидію\~домашньому насильству» постраждала особа має право на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24\~Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1\~Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Положеннями ст.26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» передбачено,\~що обмежувальним\~приписом визначаються\~один чи\~декілька таких\~заходів тимчасового\~обмеження прав\~кривдника або\~покладення на\~нього обов`язків,\~зокрема:\~1)\~заборона перебувати\~в місці\~спільного проживання\~(перебування)\~з постраждалою\~особою; 2)\~усунення перешкод\~у користуванні\~майном,\~що є\~об`єктом права\~спільної сумісної\~власності або\~особистою приватною\~власністю постраждалої\~особи; 3)\~обмеження спілкування\~з постраждалою\~дитиною; 4)\~заборона наближатися\~на визначену\~відстань до\~місця проживання\~(перебування),\~навчання,\~роботи,\~інших місць\~частого відвідування\~постраждалою особою; 5)\~заборона особисто\~і через\~третіх осіб\~розшукувати постраждалу\~особу,\~якщо вона\~за власним\~бажанням перебуває\~у місці,\~невідомому кривднику,\~переслідувати її\~та в\~будь-який\~спосіб спілкуватися\~з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису. При цьому «оцінка ризиків» та «наявність ризиків» є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису. За умовами ч.4 ст.263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 30 січня 2020 року у справі № 545/744/19, від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 сформульовано правову позицію про те, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22) зазначено, що: «обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Частиною 1 ст.\~270\~ЦК України визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Стаття 13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права (рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145). Відповідно до положень ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення насильства відповідно до Закону. Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Як встановлено судом [PERSON] звертаючись до суду із даною заявою про видачу обмежувального припису посилається на те, що [PERSON] (після зміни імені та прізвища [PERSON] ) її колишній чоловік, застосовує до неї домашнє насильство, вчиняє сварки, ображає її нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою, вчиняє психологічний тиск та наносить їй тілесні ушкодження. На підтвердження вчинення [PERSON] ( [PERSON] ) домашнього насильства, до матеріалів справи долучено копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст. 125 КК України, від 31.12.2024, копію вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.08.2015 відносно [PERSON] за ч.2 ст. 125 КК України, відповіді на запити, з яких слідує, що [PERSON] одинадцять разів зверталася в Ужгородське РУП із зверненнями відносно свого колишнього чоловіка [PERSON] ( [PERSON] ) щодо тілесних ушкоджень, переслідувань, погроз, шість з яких було зареєстровано в ЄРДР за ч.1 ст. 125 КК України У пункті 16 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про запобіганню\~та протидію\~домашньому насильству» передбачено, що терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства. Таким чином, наведеними вище доказами підтверджується, що факт вчинення [PERSON] ( [PERSON] ) домашнього насильства фізичного характеру стосовно колишньої дружини [PERSON] . Суд розцінює вищенаведені дії [PERSON] ( [PERSON] ) по відношенню до заявниці [PERSON] , як прояв психологічного насильства та приходить до висновку, що є високою вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до\~Закону\~України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», врахувуючи практику Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці, та пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство. За статтею 3 Європейської Конвенції Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення про яке влада знала чи повинна була знати. Згідно правового висновку, зробленого Верховним Судом у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Таким чином, видача обмежувального припису не ставиться в залежність від набрання постановою у справі про адміністративне правопорушення законної сили, оскільки захисна і превентивна функція такого припису покликані убезпечити потерпілу особу від можливого повторного вчинення щодо неї протиправних дій до часу прийняття відповідних остаточних рішень, зокрема і в адміністративних провадженнях. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає обґрунтованими доводи заявниці про необхідність застосування обмежувального припису відносно [PERSON] ( [PERSON] ) по відношенню до його колишньої дружини [PERSON] , з метою запобігання загрозі продовження чи повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, для забезпечення дієвого та ефективного захисту інтересів заявниці, та приходить до висновку про задоволення заяви в цій частині та доцільність встановлення такого обмежувального припису тривалістю у чотири місяці, у зв`язку із чим заява підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст.\~350-5\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно з ч. 4 ст.\~350-6\~ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника (ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України).

Outcome: partial