Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

адвокат Клокол В.І., діючи в інтересах [PERSON] на підставі ордеру серії АТ №1094642 від 28 лютого 2025 року, звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту смерті [PERSON] [INFO] , яка народилася в місті Дзержинськ Донецької області, і яка померла [INFO] в місті Донецьк Донецької області. Просить допустити негайне виконання рішення суду у справі, направивши копію рішення до заінтересованої особи. При цьому просила допитати заявницю [PERSON] у якості свідка. Заяву мотивує тим, що заявник [PERSON] є двоюрідною онукою [PERSON] [PERSON] та [PERSON] (бабуся заявниці) є рідними сестрами, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00049307723 від 7 лютого 2025 року та довідкою про народження від 13 лютого 2018 року №272/04-69. [PERSON] на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18 червня 1956 року змінила своє прізвище на « [PERSON] », від шлюбу [PERSON] та [PERSON] народилась [PERSON] (мати заявниці), що підтверджується свідоцтвом про народження (виданим повторно) серії [NUMBER] від 1 лютого 2008 року. [PERSON] на підставі свідоцтва про шлюб (виданого повторно) серії [NUMBER] від 8 лютого 2018 року змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11 березня 1981 року. [PERSON] змінила своє дівоче прізвище на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про шлюб (виданого повторно) серії [NUMBER] від 26 квітня 2024 року. [PERSON] відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 16 лютого 2000 року Ворошиловським РВ УМВС України в місті Донецьк, народилася [INFO] в м. Дзержинськ Донецької області. [PERSON] померла [INFO] на тимчасово окупованій території України в місті Донецьк від дифузного атеросклеротичного міокардіосклерозу та гіпертонічної хвороби у віці 86 років. Поховання двоюрідної бабусі заявниці здійснювала свекруха рідної сестри заявниці, яка проживає в м. Макєєвка, - [PERSON] . Факт смерті підтверджується фотокопією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 27 грудня 2023 року, виданого представниками нелегітимних органів окупаційної влади, фотокопією довідки про причину смерті, фотокопією лікарського свідоцтва про смерть №10 від 27 грудня 2023 року, виданого Міською клінічною лікарнею №2 м. Донецьк. Оригінали вказаних документів знаходяться на окупованій території у [PERSON] . Крім того факт смерті та поховання [PERSON] підтверджується скріншотами переписки в соціальній мережі WhatsApp заявниці з [PERSON] . Вказує, що заявниця просить встановити факт смерті [PERSON] з метою належного проведення державної реєстрації цього факту. Зазначає, що на момент смерті [PERSON] на всій території України діяв режим воєнного стану, а м. Донецьк Донецької області знаходилося в тимчасовій окупації, що унеможливило одержання заявником документу, який посвідчує факт смерті бабусі, та відтак у заявника немає документів, які дозволяють зареєструвати смерть згідно з вимогами законодавства та отримати свідоцтво про смерть, а тому просить встановити даний факт в судовому порядку. Матеріали заяви\~надійшли до\~Личаківського районного\~суду м.\~Львова через\~систему «Електронний\~суд» 3 березня 2025 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду\~від 3 березня 2025 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено таку в судове засідання. В судовому\~засіданні 3 березня 2025\~ року заявник [PERSON] заяву підтримала з мотивів, викладених у такій та просила задовольнити її в повному обсязі. Допитана у якості свідка заявник [PERSON] вказала, що [PERSON] є її рідною бабусею, а [PERSON] сестрою останньої. [INFO] [PERSON] померла в місті Донецьк Донецької області у зв`язку з хворобою. Вказала, що похованням двоюрідної бабусі [PERSON] займалась родичка, яка проживає на окупованих територіях - [PERSON] ,\~та останньою\~було отримано\~документи,\~які підтверджують\~факт смерті.\~Водночас,\~оскільки дані\~документи видані\~окупаційною владою\~вона позбавлена\~можливості зареєструвати\~факт смерті [PERSON] в встановленому законом порядку. Представник заінтересованої особи, що належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзиву чи будь-яких інших заперечень на заяву до суду не скерував. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника заінтересованої особи. Заслухавши пояснення заявника, перевіривши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що заява підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. При цьому відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в тому числі справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Зокрема згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Судом встановлено, що заявник громадянка України [PERSON] , [INFO] , яка згідно з її паспортом серії [NUMBER] народилась у м. Дзержинськ (Торецьк) Донецької області та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є двоюрідною онукою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наступним: згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00049307723 від 7 лютого 2025 року батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] ; відповідно до довідки про народження, виданої [PERSON] [INFO] під №272/04-69 органом окупаційної влади Державною реєстраційною палатою Міністерства юстиції донецької народної республіки, [PERSON] народилась [INFO] та її батьками також є [PERSON] та [PERSON] (дана довідка складена російською мовою та містить гербову печатку реєстраційного органу); згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18 червня 1956 року [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] »; згідно з свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 2 липня 1970 року [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] »; як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 1 лютого 2008 року, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] ; згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 8 лютого 2018 року [PERSON] 1 червня 1980 року змінила своє прізвище на « [PERSON] »; як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 березня 1981 року, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] ; згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26 квітня 2024 року [PERSON] 26 квітня 2024 року змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Вказані обставини підтверджені також заявником в судовому засіданні під час допиту її у якості свідка. Водночас з поданих документів вбачається, що двоюрідна бабуся заявниці [PERSON] , [INFO] , яка відповідно до її паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 16 лютого 2000 року Ворошиловським РВ УМВС України в місті Донецьк, є уродженкою в м. Дзержинськ Донецької обл. та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , померла [INFO] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть останньої серії [NUMBER] від 27 грудня 2023 року, виданого Донецьким районним відділом РАЦС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції донецької народної республіки, згідно з яким [PERSON] померла [INFO] в м. Донецьк. Вказане свідоцтво складено російською мовою, на ньому міститься гербова печатка органу реєстрації актів цивільного стану. Аналогічні відомості вказані в лікарському свідоцтві про смерть №11 від 27 грудня 2023 року та довідці про смерть №10 від 27 грудня 2023 року, виданим Державним бюджетним закладом «Міська клінічна лікарня №2 «Енергетик» м. Донецьк» для захоронення [PERSON] , згідно з якими [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , причина смерті: дифузний атеросклеротичний міокардіосклероз, гіпертонічна хвороба. Дані медичні документи також складено російською мовою та на них міститься гербова печатка медичного закладу. При цьому з наданих документів вбачається, що заявниця [PERSON] ще до смерті [PERSON] перемістилася до м. Львова, та на даний час як внутрішньо-переміщена особа фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1306-5002965180, виданою 20 вересня 2023 року. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час виключно у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. При цьому відповідно до роз`яснень, наданих в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Так Указом Президента України № 64/20211 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Верховна Рада України вказаний вище указ було затверджено. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, зокрема Указом Президента України від 14 січня 2025 року №26/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 4220-IX від 15 січня 2025 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 5 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб і такий продовжує діяти на даний час. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована російською федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Відповідно до ч. 2 даної статті Закону окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими російською федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією російської федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України. При цьому відповідно до пункту 2 розділу ІІ Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22 грудня 2022 року, вся територія вся територія Донецького району Донецької області з 7 квітня 2014 року та до даного часу є тимчасово окупованою російською федерацією території України. Згідно з ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. Разом з тим держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави. Частиною 1 ст. 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами у разі, якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси. Яв вже зазначалось вище, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є двоюрідною онукою [PERSON] , яка померла [INFO] . При цьому встановлення факту смерті [PERSON] необхідний заявниці для проведення державної реєстрації смерті останньої та подальшої реалізації права на спадщину. У відповідності до інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 4 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» звернуто увагу на те, що відповідно до абзацу 1 частини першої статті 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України може бути подана до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Водночас за змістом абзацу 2 частини першої 1 цієї статті заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України може бути подана за місцем проживання (перебування) заявника до суду за межами такої території України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян України та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації. При цьому, як встановлено судом, м. Донецьк Донецької області, в якому померла [PERSON] , є тимчасово окупованим російською федерацією з 7 квітня 2014 року. Встановлення факту смерті [PERSON] породжує юридичні наслідки для заявниці, яка є спадкоємицею останньої, при цьому чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті. Відповідно до ст.ст.\~3,\~8,\~9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «Намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Враховуючи наведене, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів. З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт смерті [PERSON] , [INFO] , громадянки України, і визначає\~дату її\~смерті [INFO] в\~м.\~Донецьк, а тому заява підлягає до задоволення. До такого висновку суд прийшов на підставі доказів наданих заявником, які досліджені в судовому засіданні та описані судом, нічим не спростовані, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості. При цьому відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved