Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Позивачка [PERSON] звернулася до Семенівського районного суду Полтавської області із позовом до відповідача [PERSON] яким просила здійснити поділ спільного сумісного майна колишнього подружжя сторін у спосіб поділу між сторонами по 1/2 частці набутого у шлюбі майна: житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , а також земельної ділянки кадастровий номер 5324585101:01:003:0080, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за вказаною адресою. Зазначає, що сторони є співвласниками вказаного домогосподарства і земельної ділянки, оскільки їх набуто під час перебування сторін у шлюбі. У позасудовому порядку відповідач не погоджується на поділ цього майна. У судовому засіданні позов підтримує. Пояснила, що невдовзі не матиме житла, тому має потребу у визнання за нею права власності на 1/2 частку будинку і прибудинкових споруд. Щодо земельної ділянки зазначила, що якщо на той час приватизація надавала одноосібне право власності лише тому, на кого приватизована земля, то вона на таку землю не претендуватиме. ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач у судовому засіданні позов щодо будинку і прибудинкових споруд визнав частково. Погодився, що будинок був придбаний під час перебування сторін у шлюбі. Договір було посвідчено секретарем сільської ради. Будинок зазнав істотного покращення під час шлюбу сторін. Не знає як сторони житимуть у поділеному між ними будинку. У будинку є 4 кімнати. Щодо землі покладався на розсуд суду. Відповідач надав на пропозицію суду правовстановлюючі документи і щодо земельної ділянки і щодо домогосподарства. РУХ СПРАВИ 04.12.2024 відкрито провадження у справі після залишення 15.11.2024 позовної заяви без руху. 17.01.2025 закрито підготовче провадження. 24.02.2025 проведено судове засідання з розгляду справи по суті за участі сторін. 24.02.2025 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та його проголошення 25.02.2025 о 11:30 год. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Вивчивши письмову заяву позивача по суті справи (позовну заяву), вивчивши матеріали справи і надані до суду докази, вислухавши учасників справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 02.03.1985, сторони уклали шлюб між собою 02.03.1985 (а.с. 58). Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 21.07.2017, яке набрало законної сили 19.08.2017, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6). За договором купівлі-продажу житлового будинку від 21.05.1985 відповідач [PERSON] придбав у [PERSON] .Розтороп житловий будинок у с. Оболонь загальною площею 30 кв.м. з надвірними будівлями (а.с. 55, 56). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] , виданого 11.12.2012 Виконавчим комітетом Оболонської сільської ради, право власності на який зареєстровано 18.12.2012 в Комунальному підприємстві "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації", а також технічного паспорта на житловий будинок від 09.11.2012, відповідач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; загальна площа житлового будинку А-1 57,0 кв.м., житлова площа 24,3 кв.м. з надвірними будівлями: погріб Г, погріб Д, гараж Б, прибудова до сарая в, сарай В, сарай Е, вбиральня Ж, літній душ З, ворота № 1, огорожа № 2, вигрібна яма № 3 (а.с. 52-61). Згідно плану, характеристики та експлікації житлового будинку він складається із прихожої площею 13,5 кв.м., житлової кімнати 14,3 кв.м., житлової кімнати 10 кв.м., кухні 9,3 кв.м., коридору 4,8 кв.м., кладової 5,1 кв.м. Загальна площа будинку 57,0 кв.м., з якої житлова 24,3 кв.м. (а.с. 59, 61). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.10.2024 право власності на зазначений будинок зареєстровано за відповідачем [PERSON] на праві приватної власності у частці 1/1 (а.с. 7, 8). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 07.10.2015 та витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 45204233 від 07.10.2015 земельна ділянка на праві приватної власності належить відповідачеві [PERSON] у частці 1/1 і знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5324585101:01:003:0080, площа 0,1151 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. Право власності виникло на підставі рішення Оболонської сільської ради від 27.08.2012 (а.с. 33, 34). Проте вказане рішення Оболонської сільської ради від 27.08.2012 № 13 лише надало відповідачеві дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд по [ADDRESS] (а.с. 38). Іншими словами відповідний запис у державному реєстрі щодо підстави виникнення права власності (дати і номера рішення сільської ради) є помилковим. Технічне завдання складене і межові знаки передано на зберігання відповідачеві 23.09.2013 (а.с. 39). Рішенням Оболонської сільської ради від 07.11.2013 № 14 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо земельної ділянки кадастровий номер 5324585101:01:003:0080, площа 0,1151 га, щодо надання у власність відповідачеві [PERSON] вказаної (а.с. 51). Це є саме тим рішенням, яким земельну ділянку передано відповідачеві у власність внаслідок її приватизації. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за відповідачем 07.10.2015 (а.с. 33, 34). Відповідно до чинної станом на 07.10.2015 редакції ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Сторони повідомили судові, що наразі вулиця Гагаріна перейменована на вулицю Євгенія Клименка. Отже, за обставин справи, сторони перебували у шлюбі упродовж 02.03.1985 - 19.08.2017, а спірний житловий будинок придбано і набуто відповідачем 21.05.1985 і право власності відповідача на приватизовану земельну ділянку виникло 07.10.2015. Спірні відносини сторін щодо часток у праві спільної сумісної власності майна подружжя врегульовано чинними у відповідні періоди Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР та Сімейним кодексом України (далі СК). Так, відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР майно (чинної станом на дату придбання будинку) нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 60 СК (чинної на дату приватизації земельної ділянки) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі (ч. 1 ст. 71 СК). Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно із ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 61 СК в редакції, чинній станом на 02.10.2007 приватизовані одним із подружжя земельні ділянки не належать до об`єктів права спільної сумісної власності. Відповідно до Закону "Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя" від 11.01.2011 статтю 61 СК доповнено частиною 5 такого змісту: "об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації". Вказана норма набула чинності з 08.02.2011, однак була виключена на підставі Закону "Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка" від 17.05.2012, який набрав чинності 13.06.2012. Натомість статтю 57 СК доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Таким чином, із урахуванням вказаних змін до СК правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08.02.2011 до 12.06.2012 включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільної сумісною власністю подружжя; до 08.02.2011 та після 12.06.2012 така земельна ділянка належить до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.08.2020 у справі № 626/4/17. Крім того, в пункті 182 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 Земельного кодексу України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Відтак суд робить висновок, що спірні житловий будинок із господарськими будівлями є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя сторін і вони можуть бути поділені в ідеальних частках по 1/2 за кожною із сторін. Суд задовольняє відповідну позовну вимогу повністю. Водночас, оскільки спірна земельна ділянка приватизована відповідачем не у період 08.02.2011 - 12.06.2012, вона не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя сторін, а є одноособовою власністю відповідача у частці 1/1 і тому не може бути поділена між сторонами по 1/2 частці. Суд відмовляє у задоволенні цієї позовної вимоги повністю у зв`язку з безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: partial