Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Позивач ТОВ "Євро-Реконструкція", в інтересах якого діє представник Гречан Марина Василівна звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку за адресою: [ADDRESS] , в тому числі і квартирі 74 здійснюється ТОВ "Євро-Реконструкція" на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 23 липня 2014 року у газеті "Хрещатик" (№ 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в газеті "Хрещатик" 06 серпня 2014 року (№ 111 (4511). Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання і укладаються з урахуванням статтей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України, були опубліковані на офіційному веб-сайті ТОВ "Євро-Реконструкція" 13.10.2021 року. Проте, договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між відповідачкою та позивачем не був укладений, заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів споживачами послуг до ТОВ "Євро-Реконструкція" від мешканців вказаної квартири з метою їх ідентифікації - не надавалася. Відсутність договору про надання послуг з постачання теплової енергії/централізованого опалення та постачання гарячої води сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідачки) від оплати послуг в повному обсязі. Відповідачі своєчасно з жовтня 2019 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та з жовтня 2019 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.10.2023 року в розмірі 44 894,80 грн., з яких заборгованість з централізованого опалення становить 28 946,59 грн. та заборгованість зі сплати послуг за гаряче водопостачання в розмірі 15 948,21 грн., що є підставою для звернення до суду з вказаним позовом. З огляду на викладене, просить суд солідарно стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 44 894,80 грн. та судові витрати. Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Ухвалою суду закрито провадження в частині вимог до [PERSON] . 11.04.2024 року та 04.07.2024 року від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення в яких він визнав позовні вимоги частково. В обґрунтування посилається на те, що позивач невірно нараховував загальну суму заборгованості та невірно встановив коло учасників справи, оскільки: - в квартирі були зареєстровані 5 (п`ять) осіб, а фактично проживали лише 3 (троє); - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які проживали в квартирі, померли; - при розрахунку не були взяті до уваги показники лічильника гарячої води з Акту звірки та Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки. Крім того, просить суд частково скасувати заборгованість, оскільки спадкоємцями померлих [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є троє неповнолітніх дітей, один з власників квартири також є неповнолітньою особою, а померлий [PERSON] загинув на фронті (а.с. 59-61, 87-100). 18.07.2024 від представника позивача ТОВ "Євро-Реконструкція" Смолярчук О.О. надійшли письмові пояснення, в яких вона просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування посилається на те, що зареєстровані в квартирі особи є споживачами житлово-комунальних послуг, а тому є належними співвідповідачами у справі. Проживання в іншому місці не звільняє відповідачів від сплати отриманих комунальних послуг. Разом з тим зазначає, що саме у відповідачів, як у споживачів комунальних послуг, є обов`язок сповіщати позивача про осіб, які проживають у квартирі для проведення вірних розрахунків за житлово-комунальні послуги. Щодо твердження відповідача про невірність розрахунків заперечує, оскільки плата за послуги з постачання теплової енергії справляється у залежності від опалювальної площі квартири, і відповідно не залежить від кількості проживаючих у ній людей. Згідно інформації, яка наявна у розпорядженні позивача, [PERSON] , про якого зазначає відповідач у своїх письмових поясненнях, у квартирі зареєстрований не був. За наявності індивідуального засобу обліку гарячої води, нарахування здійснюються виключно за показниками обліку, які повинні щомісяця надаватися споживачами виконавцю послуг. Нарахування за послугу з постачання гарячої води з розрахунку 3,00 м. куб. на 1 особу (5 осіб) здійснювалось лише за період з 01.10.2019 року по 01.03.2020 року (а.с. 115-128). Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача надійшло клопотання в якому вона просить суд проводити судовий розгляд без його участі та участі позивача, просить задовольнити позовні вимоги, проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідачі, належним чином, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, викликались до суду судовою повісткою за адресою реєстрації, однак конверти повернулись до суду без вручення адресатам з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Від відповідачки [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява, в якій вона просила суд розглядати справу без її участі, врахувати, що нею було погашено заборгованість у розмірі 48 136,82 грн., на підтвердження чого надає квитанції. Разом з тим, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних не визнає, вважає, що позивач неправомірно їх нарахував, оскільки в Україні з 2022 року воєнний стан. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , в тому числі і квартира 74 здійснюється ТОВ "Євро-Реконструкція" на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198 та відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" від 10 квітня 2014 року, за яким виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 1 липня 2014 року є об`єкт господарювання з постачання теплової енергії (а.с. 17-25). Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] , [INFO] , з 17.02.1984 року, [PERSON] , [INFO] , з 17.02.1984 року (а.с. 16). З огляду на цю обставину, відповідачі з 17.02.1984 року є споживачами комунальних послуг, які надаються у квартирі. Обставини надання ТОВ «Євро-Реконструкція» послуг з централізованого опалення, гарячого водопостачання, та при цьому несвоєчасне внесення оплати за надані послуги не заперечується відповідачами. Згідно розрахунку заборгованості з централізованого опалення/постачання теплової енергії, доданого позивачем до письмових пояснень, заборгованість відповідачки з жовтня 2019 року по жовтень 2023 року складає 28 946,59 грн. (а.с. 122-123). Згідно розрахунку заборгованості з постачання гарячого водопостачання/постачання гарячої води, доданого позивачем до письмових пояснень, заборгованість відповідачки з жовтня 2019 року по жовтень 2023 року складає 15 948,21 грн. (а.с. 124-126). Розрахунок заборгованості відповідачами не спростовано. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Законом України "Про житлово-комунальні послуги", а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актами, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Проте, договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між відповідачкою та ТОВ "Євро-Реконструкція" не був укладений, а також заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів споживачами послуг до ТОВ "Євро-Реконструкція" від мешканців вказаної квартири з метою їх ідентифікації - не надавалася. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц міститься правовий висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, оскільки відповідачка впродовж певного періоду споживала послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення/теплової енергії та постачання гарячої води, а тому вона не звільняється від оплати послуг у повному обсязі. Частиною першою статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції Закону від 24 червня 2004 року N 1875-VI) передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції Закону від 24 червня 2004 року N 1875-VI) передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції Закону від 09 листопада 2017 року N 2189-VIII) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року N 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за N 630 (далі - Правила) регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. За змістом пунктів 18, 30 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із положеннями статей 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідачі є споживачами послуг з постачання гарячої води та теплової енергії, які надавалися позивачем. Звернень з приводу ненадання або неналежного надання послуг від відповідачів протягом спірного періоду не надходило. Таким чином, враховуючи порушення відповідачами виконання зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг, суд приходить до висновку про виникнення у відповідачів заборгованості станом на 01.10.2023 року в розмірі 44 894,80 грн., з яких заборгованість з централізованого опалення становить 28 946,59 грн. та заборгованість зі сплати послуг за гаряче водопостачання в розмірі 15 948,21 грн. Крім того, з відповідачів підлягає стягненню інфляційна складова боргу у розмірі 4 205,69 грн. та 3% річних у розмірі 1 660,90 грн. Разом з тим, суд враховує, що відповідачами погашено заборгованість, яка є предметом розгляду судової справи №753/20582/23, у загальному розмірі 46 136,82 грн. На підтвердження погашення заборгованості, відповідачкою [PERSON] надано: - квитанція #0.0.4030533695.1 від 25.11.2024 року на суму 16 136,82 грн.; - квитанція №0.0.4083764463.1 від 20.12.2024 року на суму 5 000,00 грн.; - квитанція №1.85378601.1 від 20.01.2025 року на суму 5 000,00 грн.; - квитанція №1.85376763.1 від 20.01.2025 року; - квитанція №1.96636871.1 від 19.02.2025 року на суму 5 000,00 грн.; - квитанція №1.96642149.1 від 19.02.2025 року на суму 5 000,00 грн.; - квитанція № 0.0.4083498363.1 від 20.12.2024 року на суму 5 000,00 грн. В призначенні платежів, відповідачами було зазначено: погашення заборгованості по судовій справі. Заперечень щодо погашення відповідачами заборгованості у загальному розмірі 46 136,82 грн. від позивача не надходило. Актуальний розрахунок заборгованості, з урахуванням погашення основної заборгованості, позивачем не надано. Заяв про зменшення позовних вимог від позивача не надходило. Таким чином, основна заборгованості у розмірі 44 894,80 грн., яка виникла станом на 01.10.2023 року, була погашена відповідачами, надміру сплачена сума коштів (переплата) становить 1 242,02 грн. (46 136,82 грн. - 44 894,80 грн. = 1 242,02 грн.). Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача боргу за послуги з постачання теплової енергії на суму 44 894,80 грн. задоволенню не підлягає. Разом з тим, розмір штрафних санкцій в сумі 5 866,59 грн. (4 205,69 грн. + 1 660,90 грн.), сплата судового збору у розмірі 2 684,00 грн. є непогашеною. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційні втрати, у зв`язку із несплатою коштів за отримані послуги, суд зазначає таке. За приписом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. "За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України" (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). "З огляду на те, що відповідач, як встановили суди попередніх інстанцій, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми" (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц). Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачами неналежним чином виконувався обов`язок по своєчасній оплаті наданих їм позивачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, внаслідок чого у них перед позивачем утворилась заборгованість, вимога позивача про стягнення нарахованих на суму боргу індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми є законною та обґрунтованою і підлягає задоволенню. При цьому, та обставини, що відповідачами була погашена заборгованість по наданим їм послугам не виключає можливість стягнення з них нарахованих на цю суму позивачем індексу інфляції та трьох процентів річних, оскільки вищевказана заборгованість була погашена відповідачами вже після звернення позивача до суду з даним позовом, а інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, відтак, ці кошти підлягають до стягнення з відповідачів, зважаючи на доведеність факту порушення ними обов`язку по сплаті позивачу коштів за надані ним житлово-комунальні послуги, що по своїй суті є порушенням грошового зобов`язання, наслідком чого виступає можливість застосування частини другої статті 625 ЦК України, яка встановлює відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання. Перевіривши розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних, наданий позивачем, судом встановлено вірність здійсненого нарахування. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він виконаний за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення. Також суд відхиляє посилання відповідачки [PERSON] щодо того, що позивач неправомірно нараховував 3% річних та інфляційне збільшення, через дію карантину в країні та військовий стан, з огляду на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до частини 3 розділу II Прикінцеві положення на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги та припинення/ зупинення надання послуг громадянам України у разі їх несплати або оплати не в повному обсязі, проте 3% річних та інфляційне збільшення не є неустойкою, в розумінні приписів Цивільного кодексу України, а отже така норма не застосовується до вимог позивача. На вказаний період позивач не нараховував на заборгованість відповідачів ані штрафу, ані пені. Разом з тим, ст. 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно зі ст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності. 24.02.2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Постановою КМУ № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Разом з тим, як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» взагалі не здійснювало відповідачам нарахування 3% річних та інфляційної складової боргу за період з березня 2022 року до жовтня 2023 року. Таким чином, враховуючи порушення відповідачами виконання зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг, та погашення заборгованості вже після відкриття провадження у справі, суд приходить до висновку про стягнення з них на користь позивача інфляційну складову боргу в розмірі 4 205,69 грн. та 3% річних у розмірі 1 660,90 грн. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, а також те, що борг відповідачами був сплачений після відкриття провадження у справі, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial