Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

17.07.2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, який підписано представником адвокатом Цоєвою В.В., повноваження підтверджено електронним ордером серії ВН №1377057 від 10.07.2024 (а.с.27), та просить постановити судове рішення, яким визнати за ним право власності на приміщення підвалу площею 68,76 кв.м., за адресою [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу між ним і ліквідаційною комісією ДП "Болградський м`ясокомбінат" в особі ліквідатора арбітражного керуючого, Дворніченко А.А., який фактично відбувся 6 червня 2014 року. Свої вимоги мотивує тим, що 06 червня 2014 року між ним та арбітражним управляючим ДП «Болградський м`ясокомбінат», відбувся попередній договір купівлі-продажу, згідно якого вони домовилися про те, що продавець у строк до 15 вересня 2014 року зобов`язується надати йому у власність приміщення площею 68,76 кв.м, розташоване в будівлі [ADDRESS] і підписати засвідчений нотаріально договір купівлі-продажу. Він за даним договором зобов`язувався сплатити вартість прийнятого майна, тобто 25\~000 грн. Строк сплати для нього був 06.06.2014 року, тобто день укладення попереднього договору. В цей же день він сплатив вартість приміщення до каси ДП «Болградський м`ясокомбінат. Приміщення яке він фактично придбав у арбітражного керуючого, це приміщення підвалу під жилим приміщенням, яке належить на праві власності його дружині [PERSON] , саме це стало приводом для купівлі підвального приміщення під ним. Однак, свою частку зобов`язань арбітражний керуючий не виконав. ДП «Болградський м`ясокомбінат» було визнано банкрутом рішенням Господарського суду Одеської області від 26 вересня 2012 року. Державна реєстрація припинення цієї юридичної особи була здійснена на підставі вказаного рішення суду 03.10.2014 року. Таким чином позивач вже 10 років відкрито володіє придбаним ним підвальним приміщенням, тобто є добросовісним набувачем, але оформити своє право власності він не може, так як зобов`язання за договором-купівлі продажу іншою стороною виконані не були, що стало приводом для звернення до суду з даним позовом. 21.02.2025 року позивач уточнив свої вимоги та просив: - визнати дійсним договір купівлі-продажу укладений між ним та ліквідаційною комісією ДП Болградський м`ясокомбінат» в особі ліквідатора арбітражного керуючого, Дворніченком А.А., який фактично відбувся 06 червня 2014 року, предметом якого було приміщення підвалу площею 66,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за позивачем право власності на приміщення підвалу площею 66,70 кв.м., за адресою [ADDRESS] на підставі цього договору. Ухвалою судді від 23.07.2024 року відкрито провадження по справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження (а.с.30). Сторони у підготовче засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] 26.11.2024 року надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача Болградської міської ради Одеської області, Арнаутов М.І., який діє на підставі довіреності, до суду не з`явився, надав 01.08.2024 року шляхом формування документу в системі «Електронний суд» заяву про розгляд справи у відсутність представника міської ради, заперечень з приводу заявлених вимог не висловив. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Як вбачається з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 06 червня 2014 року між ліквідаційною комісією Дочірнього підприємства «Болградський м`ясокомбінат» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Дворниченка А.А., якій діяв на підставі ухвали Господарського суду Одеської області від 29.05.2013 року по справі № 5017/982/2012 з однієї сторони та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу. Предметом договору були приміщення площею 68,76 кв.м., що розташовані в будівлі [ADDRESS] , вартість майна 25\~000,00 грн., строк передачі майна до 15 вересня 2014 року (а.с.6). Позивачем було сплачено вартість приміщення до каси ДП «Болградський м`ясокомбінат, доказів протилежного суду не надано. Однак цей договір не був нотаріально посвідчений. Так, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 11 грудня 2015 року державним нотаріусом Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області Перев`язко Л.М., зареєстрованим в реєстрі за №2728 (спадкова справа №11/2014), [PERSON] на праві власності належить 35/50 частин житлового будинку [ADDRESS] армії (а.с.19). Право власності на цю частину в житловому будинку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за [PERSON] під номером 12490941, що підтверджується витягом №49653527 від 11.12.2015 року (а.с.17). Власниця [PERSON] доводиться позивачу дружиною, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.18). Тобто предметом спору є частка в житловому будинку, співвласником якого є дружина позивача. З пояснень позивача слідує, що приміщення підвалу він хотів купити, оскільки він знаходиться під житловим приміщенням його дружини. В подальшому арбітражний керуючий не виконав своєї частки зобов`язань та не оформив належним чином договір купівлі-продажу. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, Дочірнє підприємство «Болградський м`ясокомбінат» Закритого акціонерного товариства «Одеський м`ясокомбінат», було визнано банкрутом рішенням Господарського суду Одеської області від 26 вересня 2012 року, у зв`язку з чим відкрито ліквідаційну процедуру, державна реєстрація припинення цієї юридичної особи була здійснена 03 жовтня 2014 року на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 22.09.2014 року (а.с.11-16). Судом досліджено інвентарну справу заведену Комунальним підприємством «Болградське бюро технічної інвентаризації» на домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якої домоволодіння на праві спільної часткової власності належало [PERSON] (на даний час власником є [PERSON] ) 35/50 частин та Місцевій ради 15/50 частин. Але судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу приміщення від 07 липня 1995 року укладеного між Фондом держмайна України в Болградському районі в особі начальника представництва Тодорова В.С. (продавець) та дочірнім підприємством «Болградський м`ясокомбінат» в особі Романюк О.О., яка діяла на підставі довіреності (покупець), покупцеві було передано у власність приміщення, яке займав магазин «М`ясо», загальною площею 68,76 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов договору право власності на приміщення переходить до покупця з моменту підписання акту приймання-передачі. Доказів того, що акт не був підписаний суду не надано, окрім цього визнання позовних вимог відповідачем, свідчить про укладення цього договору. В матеріалах інвентарної справи наявний наказ начальника представництва Тодорова В.С. №113 від 29 червня 1995 року про продаж приміщення, яке займав магазин «М`ясо» дочірнього підприємства Болградського м`ясокомбіната Акціонерного товариства «Одесам`ясо», що також доводить про намір укласти договір купівлі-продажу вище вказаних приміщень. На запит суду, директором Комунального підприємства «Болградське БТІ» Івановою Н. було надано відповідь за вих.№11 від 21 лютого 2025 року, що власниками об`єкту розташованого в [ADDRESS] станом на 01.01.2013 рік були [PERSON] 35/50 частин та представництво фонду Держмайна України в Болградському районі 15/50 частин, судом встановлено, що з 1995 року приміщення належали ДП Болградського м`ясокомбіната Акціонерного товариства «Одесам`ясо», при цьому доля 15/50 частин складається з приміщень підвалу, а саме прим.№1-23,6 кв.м., № 2 27,4 кв.м., №3 15,7 кв.м., загальна площа 66,7 кв.м. При цьому доля 35/50 складається з господарськими будівлями та приміщення підвалу площею 16,7 кв.м. У червні 2015 року працівником технічної інвентаризації [PERSON] було проведено внутрішні заміри приміщень, розташованих за вищевказаною адресою, які перевірені [PERSON] , відповідно до яких до підвалу входять наступні приміщення: підвал 16,7 кв.м. (належить [PERSON] ), підсобне приміщення 23,6 кв.м., зал 27,4 кв.м. (належало станом на 2013 рік представництву фонду держмайна України в Болградському районі відповідно до відповіді №11 від 21.02.2025), підсобне приміщення 15,7 кв.м., загальна площа 83,4 кв.м. Також відповідно до цих замірів загальна площа приміщень на першому поверсі становить 122,7 кв.м. На підставі вищевикладеного судом встановлено, що станом на 06 червня 2014 року 15/50 частин вище вказаного домоволодіння належали на праві власності Дочірньому підприємству «Болградський м`ясокомбінат» та станом на червень 2015 року площа приміщень цієї частки становила 66,7 кв.м. Вимоги про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним заявлені на підставі ч.2 ст. 220 ЦК України та мотивовані домовленістю сторін щодо усіх істотних умов договору, повним виконанням договору зі сторони позивача, виконанням зі сторони відповідача та втратою стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 334 ЦК право власності на майно за Договором який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача лише з моменту такого посвідчення. У разі якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у Набувача виникає з моменту такої реєстрації. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з ч.2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України). Так, відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем укладено попередній договір купівлі-продажу, який не є підставою для переходу права власності, а якщо сторона ухиляється від виконання зобов`язань за цим договором, інша сторона вправі звернутись до суду з вимогою про примушення укласти основні договори, на умовах визначених цим договором, але це не можливо у зв`язку з ліквідацією дочірнього підприємства. Положеннями ЦК України, іншими актами цивільного законодавства, прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання попереднього договору, як відшкодування збитків у спосіб визнання права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу. Інша сторона попереднього договору може претендувати на відшкодування збитків відповідно до частини другої статті 635 ЦК України. Також зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 28 лютого 2018 року року № 61-5234 св 18, в якій були встановлені подібні правовідносини. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Згідно зі ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що позивач [PERSON] купив підвальне приміщення за вищевказаною адресою, але під час укладання попереднього договору купівлі-продажу не було дотримано нотаріального посвідчення договору, тому він не є документом, що посвідчує право власності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved