Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Описова частина Стислий виклад позиції позивача Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, завдану завданої внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди у сумі 40550,00 грн. та моральну шкоду у сумі 15000,00 грн., посилаючись на те, що 27 серпня 2022 року о 14-13 год. з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобілю марки FIAT\~DOBLO,\~державний реєстраційний\~номерний знак\~ [NUMBER] , були завдані механічні пошкодження, а позивачу, як власнику вказаного автомобіля, матеріальної шкоди. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 26 вересня 2022 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність позивача та відповідача на момент настання страхової події не була застрахована, тому позивачем були понесені витрати на відновлення пошкодженого вказаного автомобіля у сумі 40550,00 грн. Також, діями відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, яку позивач оцінив у суму 15000,00 грн., оскільки він зазнав моральні страждання, які довелося перенести з відновленням його психічного стану через дорожньо-транспортну\~пригоду, ремонт автомобіля. Відповідач добровільно не відшкодував позивачу вказану завдану шкоду, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою. Сповіщення сторін\~та заяви\~у справі. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, але до суду від нього надійшло клопотання, в якому просив суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач про дату, час та місце судового засідання двічі поспіль повідомлявся належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явився. Так, судом, відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовими конвертами з судовими повістками, що повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «адресат відсутній за вказаною адресою», що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток, та відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судові виклики вручені відповідачу належним чином. Клопотання про розгляд справи за його відсутності, відзив на позовну заяву не подавав, про причини неявки суд також не повідомив. У постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Суд також враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54; «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже, відповідач зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач надавав суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи із вищезазначеної практики ЄСПЛ, враховуючи зазначені обставини неявки відповідача до суду, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача, який з 15 вересня 2023 року, тобто з моменту прийняття справи до провадження та відкриття провадження у справі до ухвалення даного заочного рішення, жодного разу до суду не прибув, станом розгляду справи не цікавився, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтував. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідача, який не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Враховуючи вказані\~факти,\~згоду представника\~позивача,\~що викладена\~у його\~клопотанні щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Мотивувальна частина Позиція суду Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що пов`язані з правом особи, на відшкодування шкоди, завданої іншою особою, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Фактичні обставини\~справи,\~встановлені судом Постановою Оболонського\~районного суду\~міста Києва\~від 26\~вересня 2022\~року у\~справі №\~756/7709/22,\~ [PERSON] ,\~відповідача у\~справі,\~на підставі\~протоколу про\~адміністративне правопорушення,\~схеми місця\~ДТП від\~27\~серпня 2022\~року,\~пояснень учасників\~події,\~визнано винним\~у вчиненні\~адміністративного правопорушення,\~передбаченого статтею\~124\~КУпАП (а.\~с.\~3,\~4).\~Відповідно до\~зазначеної постанови\~27\~серпня 2022\~року о\~14-13\~год. [PERSON] в місті Києві по проспекту Степана Бандери, 29/А, в порушення пунктів 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, керуючи автомобілем SEAT LEON, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем FIAT DOBLO, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно рахунку на оплату № MRD-9269-938731 від 27 грудня 2022 року, виданого компанією IRON SERVICE, здійснено послуги з ремонту автомобіля FIAT DOBLO, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , на загальну суму 50550,00 грн. (а. с. 5). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами частин 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами згідно зі статтею 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, зазначена норма закону встановлює преюдиційні обставини, від доказування яких звільняються сторони та інші особи, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами статей 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до частини 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною 1 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до положень статті 1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із частиною 2 статті 1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з роз`ясненнями, що викладені у абзаці 2 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», судам роз`яснено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Факт спричинення [PERSON] , позивачу у справі, майнової шкоди, яка полягає у пошкодженні належного йому вказаного автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відповідач не спростовував, а тому дана обставина вважається доведеною та не підлягає доказуванню. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України). Відповідно до рахунку на оплату № MRD-9269-938731 від 27 грудня 2022 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля FIAT DOBLO, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , склала загальну суму 40550,00 грн. [PERSON] , відповідачем у справі, наданий позивачем рахунок не спростовано, тому суд приймає його як належний. Враховуючи надання позивачем належного доказу вартості відновлювального ремонту, не спростування відповідачем суми матеріальної шкоди, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується зокрема грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною 1\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз`яснень, які викладені у пункті 3\~постанови\~Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/»\~№ 4 від 31 березня 1995 року\~ під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній незаконними діями інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності. Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача позивач тривалий час не міг користуватися належним йому автомобілем, оскільки здійснювався його ремонт, що безсумнівно призвело до спричинення особі певних моральних страждань, адже позивач був вимушений докласти додаткових зусиль для подальшої організації свого життя за відсутності особистого транспортного засобу та для отримання відповідного відшкодування. Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства у сукупності із фактичним обставинами даної справи, доведеність позивачем характеру та обсягу страждань, яких він зазнав в наслідок пошкодження його майна, характер майнових втрат, тяжкість вимушених змін в його житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд дійшов висновку, що належним розміром відшкодування позивачу у даній справі завданої йому моральної шкоди буде сума коштів в 15000,00 грн., яка належним чином відповідатиме рівню його моральних страждань внаслідок суттєвого пошкодження належного йому майна, засадам розумності та справедливості, враховуючи характер та глибину моральних страждань позивача внаслідок пошкодження його майна та обумовленої цим моральної шкоди. Суд вважає, що позивач, який під час дорожньо-транспортної пригоди особисто керував своїм автомобілем, безпосередньо відчув усі переживання та негативні наслідки від виникнення вказаної автотранспортної пригоди, пошкодження власного майна негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до його душевних страждань. З урахуванням характеру та обсягу страждань (душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, тяжкості вимушених змін у його житті, суд вважає, що визначений позивачем розмір відшкодування моральних страждань є розумним і справедливим. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та вони не спростовані відповідачем. У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, оскільки понесені витрати підтверджені квитанцією № 169241730 від 08 липня 2023 року (а. с. 1).

Outcome: approved