Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , про визнання батьківства, третя особа: Чугуївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. [PERSON] , знаходився у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] , але шлюб не зареєстрували. [INFO] у відповідачки народилася донька, [PERSON] [INFO] . [PERSON] та [PERSON] не перебували в зареєстрованому шлюбу, при\~народження\~їх доньки, тому Чугуївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, запис про\~батька був зроблений зі слів матері, відповідно\~до\~ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 24 квітня 2024 року. Позивач подати спільну заяву до відповідного відділу реєстрації актів цивільного стану, в порядку ст. 126 Сімейного кодексу України, разом я не мав можливості, оскільки проходив військову службу у Збройних силах України. Також, через непорозуміння, які виникли сторонами, на час реєстрації\~дочки, її мати, [PERSON] \~не бажала подавати спільну заяву\~до\~органу ДРАЦС\~щодо\~реєстрації\~народження дитини. 21 жовтня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб оскільки між ними були налагоджені відносини та разом виховують спільно їх дитину. У зв`язку з цим [PERSON] просить суд визнати батьківство і внести відповідні зміни до актового запису про народження доньки [PERSON] . В судове засідання [PERSON] не з`явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. В судове засідання [PERSON] не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Представник третьої особи Чугуївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, надавши заяву, в якій просив слухати справу в його відсутності, не заперечував проти задоволення позовної заяви. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Суд вважає, що докази, які є в матеріалах справи є повними та достатніми для розгляду справи по суті за відсутності учасників процесу, належних чином повідомлених. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області [PERSON] , народилась [INFO] , в графі «Батьки» значаться: батько [PERSON] , мати [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21 жовтня 2022 року, виданого Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21 жовтня 2022 року, про що складено відповідний актовий запис за № 1067. Відповідно до довідки, виданої головою ОСББ «Добробут Чугуєва», [PERSON] проживає разом із донькою- [PERSON] та чоловіком [PERSON] . Згідно п. 4 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК). Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений, зокрема, матір`ю. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь - які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин справи, згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved