Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з даним позовом та просять усунути їм перешкоди в користуванні та розпорядженні належними їм на праві власності приміщеннями житлового будинку, господарської будівлі з літньою кухнею та гаражу: літ «Б1-2»: прим.12 площею 10,8кв.м, прим.13 площею 13,8кв.м, прим.14 площею 43,8кв.м, розташованих по [ADDRESS] та зобов`язати відповідачку не чинити їм перешкоди в користуванні цими приміщеннями. На обґрунтування позовних вимог зазначили, що позивачі та відповідачка є власниками житлового будинку з господарськими спорудами, розташованих по [ADDRESS] та земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок і господарські будівлі. Рішенням суду визначено порядок користування бідинковолодіння між ними та виділено відповідачці в користування приміщення літньої кухні, що позначена в технічному паспорті літерою «Б1-2»: приміщення 2 площею 21,6кв.м (житлова кімната), приміщення 4 площею 23,5кв.м (житлова кімната), приміщення 11 площею 34,5кв.м (жимтлова кімната), приміщення 7 площею 9,2кв.м (підсобне приміщення), приміщення 3 площею 5,6кв.м (кухня), приміщення 5 площею 4,2кв.м (санвузол), приміщення 1 площею 4,5кв.м (коридор). Однак, відповідачка займає і спірні приміщення господарської будівлі з літньою кухнею «Б1-2»: прим.12 площею 10,8кв.м, прим.13 площею 13,8кв.м, прим.14 площею 43,8кв.м, які не були їй надані в користування. Представник позивачів адвокат Огорілко Ю.В. подав клопотання, в якому позов підтримав, просив розгляд справи проводити у його та позивачів відсутності. Відповідачка подала заяву про визнання позову. Дослідивши докази по справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 02.03.2021р. за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визнано право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] загальною площею 94,1м.кв., з якої житлова 57м.кв., та який складається із кімнат і приміщень: 1-7 площею 24м.кв., 1-6 площею 18,8м.кв., 1-5 площею 13м.кв., 1-8 площею 8м.кв., 1-9 площею 14,2м.кв., 1-10 площею 5,1 м.кв., 1-12 площею 9,4м.кв., 1-11 площею 1,8м.кв., а також земельну ділянку кадастровий номер 4624884600:09:005:1111 для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1903га. із визначенням часток наступним чином: за [PERSON] визнати право на 3/12 частину будинковолодіння та земельної ділянки, за [PERSON] византи право на 5/12 частину будинковолодіння та земельної ділянки, за [PERSON] визнати право на 2/12 частину будинковолодіння та земельної ділянки, за [PERSON] визнати право на 2/12 частину будинковолодіння та земельної ділянки. З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що за [PERSON] зареєстровано право власності на 3/12 частин житлового будинку [ADDRESS] , за [PERSON] на 5/12 частин цього будинку, за [PERSON] на 2/12 будинку, за [PERSON] на 2/12 будинку. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 22.11.2023р. визначено порядок користування житловим приміщенням будинком по [ADDRESS] . а саме: виділено [PERSON] в користування наступні приміщення літньої кухні, що позначено в технічному паспорті літерою «Б1-2»: приміщення 2 площею 21,6кв.м (житлова кімната), приміщення 4 площею 23,5кв.м (житлова кімната), приміщення 11 площею 34,5кв.м (жимтлова кімната), приміщення 7 площею 9,2кв.м (підсобне приміщення), приміщення 3 площею 5,6кв.м (кухня), приміщення 5 площею 4,2кв.м (санвузол), приміщення 1 площею 4,5кв.м (коридор). З технічного паспорта встановлено, що виділені [PERSON] приміщення є ізольованими. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За положенням частини першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Як роз`яснено в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, в силу ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Судом встановлено, що рішенням суду відповідачці для проживання виділено окремі ізольоване приміщення, відповідно до розміру її частки права власності в спірному будинковолодінні. В той же час, приміщення літ «Б1-2»: прим.12 площею 10,8кв.м, прим.13 площею 13,8кв.м, прим.14 площею 43,8кв.м, не були виділені та правом користування такими відповідачка не наділена. За таких підстав, суд дійшов висновку, що право позивачів порушено та підлягає захисту. Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Положенням ч.4 ст.200 ЦПК України передбачено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього кодексу. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем позов у даному випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved