Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а саме просить стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, до повноліття дитини, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обґрунтовуючи заявлену позовну вимогу позивач посилається на те, що сторони з 10 червня 2006 року перебували у шлюбі, який був зареєстрований виконавчим комітетом Вільненської сільської ради, актовий запис №02. За час шлюбу у сторін народились діти: син - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується долученими свідоцтвами про народження. Діти проживають разом з заявником, що підтверджується долученою довідкою. Шлюб між сторонами розірвано, справа №216/3317/22, суддя Чирський Геннадій Михайлович, рішення від 05 жовтня 2022 року. [INFO] старша дитина - [PERSON] досягла повноліття та вже зараз навчається і є студентом Військової академії (м. Одеса). Відповідач має стабільний, регулярний дохід, є військовослужбовцем. Його заробіток істотно збільшився з моменту стягнення аліментів за рішенням суду. Крім того, раніше на утриманні відповідача була і старша дитина, яка вже досягла повноліття. Через зміну положень закону, знецінення гривні, досягнення старшою дитиною повноліття, також покращився його матеріальний стан, позивач звертається до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. ІІ. Рух справи. В провадженні Центрально-Міського районного суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває на розгляді вказана цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на дитину. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрально-Міського районного суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, від 27 грудня 2024 року визначено головуючу суддю у справі: Цимбалістенко О.В. Підстави проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи стало Рішення Вищої ради правосуддя від 03 грудня 2024 року № 3509/0/15-24, яким суддю [PERSON] звільнено з посади судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 грудня 2024 року справу прийнято до провадження у спрощеному позовному провадженні без виклику та повідомлення учасників справи в судове засідання. Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження був повідомлений належним чином шляхом направлення ухвали за адресою реєстрації місця проживання: [ADDRESS] , які були повернуті органом поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з п. 3 ч. 8 ст.\~128\~ЦПК\~України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. З аналізу пунктів 99, 99-1, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, слідує, що у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику з відповідною відміткою. До повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 194/1422/19, від 23.09.2021 у справі № 757/56776/20-ц. У постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 зазначено, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Отже відповідач, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подав до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подав до суду відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК Україниу разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.\~ При цьому, згідно з ч. 4ст.\~12\~ЦПК\~України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, - ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що сторони з 10 червня 2006 року перебували у шлюбі, який був зареєстрований виконавчим комітетом Вільненської сільської ради, актовий запис №02. Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується, рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2022 року у справі №216/3317/22. За час шлюбу у сторін народились діти: син - [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження № 7; син - [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №169. Діти проживають разом з заявником, що підтверджується долученою довідкою № 5757. [INFO] старша дитина - [PERSON] досягла повноліття та вже зараз навчається і є студентом Військової академії (м. Одеса) про що свідчить довідка № 1/55/1311 від 10 червня 2024 року. Щодо вказаних обставин відповідач до суду не надав ніяких заперечень, а також не надіслав відзиву на позовну заяву. Позивач зазначає, що наразі цих аліментів недостатньо для гармонійного розвитку дитини та враховуюч те що їх син досяг повноліття, матеріальний стан відповідача покращився, та в змозі сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ІV. Норми права, застосовані судом при вирішенні даного спору. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх заміняють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. V. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні даного спору. З аналізу вищевказаних положень чинного законодавства вбачається, що одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Ураховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно до ЗаконуУкраїни «Про державний бюджет України на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Та обставина, що з віком потреби дітей зростають, а це в свою чергу тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказування. Внаслідок таких змін збільшуються витрати матері на утримання дитини, що, в свою чергу свідчить про погіршення її майнового стану. Також суд виходить з того, що змінюються потреби в коштах для утримання і розвитку дітей, тому виникли достатні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення розміру аліментів. Отже, на думку суду, з огляду на те, що з моменту ухвалення судового наказу від 02.08.2022 у справі № 216/2710/22 пройшов значний час,один з синів досяг повноліття то зазначені вище обставини, самі по собі свідчать про погіршення майнового стану позивача, що в свою чергу є достатньою підставою для збільшення розміру аліментів. Крім того відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження неможливості сплати аліментів на утримання його дитини в більшому розмірі. З огляду на те, що відповідач є здоровою працездатною людиною, враховуючи загальновідомий рівень життя в Україні, а також щоденну потребу дітей у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, суд вважає, що позивач має право на зміну розміру аліментів на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача, оскільки розмір аліментів, визначений рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 роу у справі № 216/2710/22, на даний час є недостатнім для утримання дитини через те, що в силу свого віку діти потребують більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту. Така зміна розміру аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Разом з цим, суд, співмірно з обставинами справи враховує встановлені ч. 2 ст. 182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. VІ. Висновки суду. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом збільшення розміру аліментів, визначених судовим накозом Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року у справі № 216/2710/22, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. На переконання суду, саме такий розмір аліментів узгоджується з вимогами закону, відповідатиме інтересам дітей, покриватиме частину витрат на дитину і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечить реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушить правил щодо дотримання загалом паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини, підстав для відступу від якого не встановлено і не доведено. Разом з тим, у справах за позовом стягувача аліментів про збільшення розміру аліментів, він має довести обставини, які б свідчили про те, що матеріальний стан платника аліментів з часу присудження аліментів значно покращився. В даному випадку достатньою самостійною підставою для задоволення позову є ті обставини, що платник аліментів на час розгляду справи про збільшення розміру аліментів вже не сплачую аліменти на дитину, яка досягла повноліття та на дитину, яка закінчила навчання. Крім того, суд звертає увагу, що позивач у разі зміни (покращення) матеріального стану відповідача та погіршення стану здоров`я дитини не позбавлена права звернутися до суду із позовом не лише про збільшення розміру аліментів, а і про зміну способу стягнення аліментів. VІІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач в силу приписів п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі статей\~180-182,\~183,\~192 СК України\~та

Outcome: approved