Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

10 січня 2025 року на адресу суду надійшла позовна заява про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла її мама [PERSON] , яка на момент смерті була зареєстрована в смт Летичів, Хмельницького (Летичівського) району, Хмельницької області. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , а також частка житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] та на інше спадкове майно. За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла [PERSON] житлового будинку та усе своє майно. Вказаний заповіт посвідчено Руднянською сільською радою, зареєстрований в реєстрі за № 97 від 30 листопада 2004 року. Заповіт не було змінено та не відмінено. Її батько [PERSON] помер [INFO] , рідний брат [PERSON] помер [INFO] , рідний брат [PERSON] помер [INFO] . Інші спадкоємці відсутні. Після смерті [PERSON] вона прийняла спадкове майно у спадщину, так як протягом шести місяців після смерті матері звернулася до нотаріуса та подала відповідну заяву про прийняття спадкового майна у спадщину. Житловий будинок за адресою [ADDRESS] , що належав її матері [PERSON] вона оформила, і у 2023 році був проданий, про що підтверджує договір купівлі-продажу від 28 березня 2023 року. 05 березня 2024 року приватним нотаріусом їй було надано лист №16/02-14, яким було повідомлено про неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] . У вказаному листі роз`яснено, що нею було надано установчий документ на житловий будинок, у якому за померлою, [PERSON] зареєстровано право власності на частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, зареєстровано право власності на 60/100 частки у праві власності за співвласником цього житлового будинку, що унеможливлює провести державну реєстрацію права власності на частку у праві власності на житловий будинок, як на спадкове майно за спадкоємцем. Тому було рекомендовано звернутися до суду за визнанням права власності на дане спадкове майно. Її матері дійсно належала частка житлового будинку за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу частки житлового будинку від 30 листопада 2001 року, серія АЕЕ №751380, який посвідчений приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу Михальчук М. М. та зареєстрований в Хмельницькому обласному бюро технічної інвентаризації від 19 грудня 2001 року під №1383. Згідно договору купівлі-продажу частки житлового будинку, гр. [PERSON] продала, а гр. [PERSON] купила частку глиновалькованого обкладеного цеглою житлового будинку А(1), житловою площею 13,7 кв.м., хлів «Б», хлів «Д», хлів «Ж», погріб «Е», частку огорожі, що знаходиться в [ADDRESS] . Інша частка житлового будинку за адресою [ADDRESS] належала [PERSON] , після смерті якого прийняла частину даного житлового будинку у спадщину по заповіту [PERSON] . 15 листопада 1996 року [PERSON] , завідуючим Летичівською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво серія [NUMBER] про право на спадщину по заповіту після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] . Згідно вказаного свідоцтва, зазначено, що спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з шістдесяти відсотків житлового будинку (замість правильного п`ятдесяти відсотків тобто частки), що знаходиться у [ADDRESS] , які належали померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Летичівською селищною Радою 2 серпня 1977 року, зареєстрованого у Хмельницькому обласному бюро технічної інвентаризації 2 серпня 1977 року під реєстром №1383. Крім того, відомості, щодо розміру частки успадкованого житлового будинку, а саме: 60/100 було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту серія ААА №683464 від 15 листопада 1996 року. Про те, що [PERSON] за життя належала частка у житловому будинку за адресою [ADDRESS] , а тому і успадкована [PERSON] частка спадкового будинку після його смерті, а не 60/100, які внесені до державного реєстру, підтверджує повідомлення №726780 від 02 лютого 2021 року, яке видане Хмельницьким бюро технічної інвентаризації, в якому зазначено, що Хмельницьким БТІ перевірено наявність/відсутність зареєстрованого права власності на нерухомість в смт Летичеві та в Летичвському районі, згідно даних архіву на ім`я [PERSON] 02 серпня 1977 року було зареєстровано 1/2 долю житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право особистої власності виданого згідно рішення Летичівського райвиконкому від 31 травня 1977 року за №12, реєстраційний номер БТІ - 1383, книга-6. Крім того на ім`я [PERSON] 19 грудня 2001 року було зареєстровано долю житлового будинку за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 30 листопада 2001 року, реєстраційний номер БТІ-1383. Дані дійсні станом на 31 грудня 2012 року. З вище зазначеного вбачається, що на момент смерті [PERSON] йому належала 1/2 частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а не 60/100, а тому і успадкована була 1/2 частка. В даний момент вона не має можливості одержати свідоцтво про право на спадщину на частку житлового будинку за адресою [ADDRESS] , успадковану після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та зареєструвати належне мені майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, оскільки інша половина будинку в реєстрі зазначена не 1/2 частка, а розмір частки зазначено як 60/100. В зв`язку з вище наведеними обставинами виникла необхідність у визнанні в судовому порядку права власності на частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 10 січня 2025 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. В судове засідання сторони надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності у підготовчому судовому засіданні без застосування звукозапису. 26 лютого 2025 року позивач [PERSON] подала заяву, у якій просить проводити розгляд справи у її відсутність та без звукозапису, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. 24 лютого 2025 року відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, зауважень до позову не має. Представник відповідача Летичівської селищної ради у поданій заяві № 777 від 26 лютого 2025 року просить розгляд справи проводити у їхню відсутність та без звукозапису, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Справу розглянуто в порядкуст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.\~16\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право звертатися до суду за захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Відповідно зі ст.\~3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим, звернутися до суду щодо захисту своїх порушених Кодексом, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У абз. 3 п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року\~роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У п. 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року\~роз`яснено, що за змістом ч. 4\~ст. 174 ЦПК України\~(на теперішній час це ч. 4\~ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Зі змісту заяв відповідачів вбачається, що позовні вимоги повністю визнають. Інших спадкоємців немає. Судом не встановлено, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Аналізуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для ухвалення рішення про прийняття визнання позову і задоволення вимог, та визнати за за [PERSON] право власності на частку житлового будинку (А-1), який має загальну площу 78,1 кв.м., житлову площу 34,8 кв.м., за адресою [ADDRESS] , належна частка житлового будинку складається з житлової площі - 13,7 кв.м., допоміжної - 27,7кв.м., загальна площа якої складає 41,4 кв.м. та належних до неї господарських будівель та споруд: хлів (Б), хлів (Д), погріб (Е), хлів (Ж), частка огорожі (1-2), як на спадкове майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; припинити право власності на 60/100 частку житлового будинку за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину по закону від 15 листопада 1996 року, шляхом скасування державної реєстрації, визнавши право на спадкове майно в розмірі частки. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, шо у позовній заяві позивач зазначив, що судові витрати стягувати з відповідачів не бажає та враховуючи засаду (принцип) диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд вважає, що судові витрати необхідно покласти на позивача. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved