Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У грудні 2024 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі ТОВ «Бізнес Позика») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 30 грудня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 484935-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 30 грудня 2023 року ТОВ «Бізнес Позика» було направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 484935-КС-001 про надання кредиту, яку відповідач 30 грудня 2023 року прийняла. ТОВ «Бізнес Позика» направило відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, котрий боржником було введено/відправлено. За умовами договору відповідач отримала від ТОВ «Бізнес Позика» грошові кошти у розмірі 13 000,00 грн., зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 1,15226924% за кожен день користування кредитом. За умовами кредитного договору відповідач була зобов`язана кожного місяця здійснювати часткове погашення основної суми. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором № 484935-КС-001 від 30 грудня 2023 року станом на 26 листопада 2024 року заборгованість відповідача за кредитом становить 75 786,71 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача та понесені судові витрати що складаються з судового збору в сумі 2 422,00 грн. Також, 05 січня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1 до Договору №484935-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронним повідомленням, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «Бізнес Позика» надала позичальнику додатково кредит в сумі 6 000 грн. До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за кредитним договором №484935-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти на загальну суму 4 070,00 грн. Таким чином, станом на 26 листопада 2024 року за [PERSON] перед ТОВ «Бізнес Позика» утворилась заборгованість за Договором № 484935-КС-001 в розмірі 75 786,71 грн., що складається з : - 19 000,00 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; - 55 137,53 грн. - сума прострочених платежів по процентах; - 1 649,18 грн. сума прострочених платежів за комісією. Процесуальні дії суду Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 грудня 2024 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В. Відповідно до вимог частини 6 статті 187 ЦПК України судом 23 грудня 2024 року було скеровано запит на ім`я голови Березівської міської ради Одеської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . З отриманої судом 01 січня 2025 року відповіді зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] є: [ADDRESS] . Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 03 січня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судове засідання. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 03 січня 2025 року клопотання представника позивача ТОВ «Бізнес Позика» - Мишевської Н. М. задоволено. Витребувано у АТ КБ «Приватбанк» письмові докази, які становлять банківську таємницю. 29 січня 2025 року слухання справи відкладено на 12 лютого 2025 року у зв`язку з неявкою сторін. Відповідно до довідкового листа від 12 лютого 2025 року сторони по справі в судове засідання не з`явилися, слухання справи відкладено на 25 лютого 2025 року. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] , укладено кредитний договір № 484935-КС-001 від 30 грудня 2023 року, відповідно до якого відповідач [PERSON] , отримала в ТОВ «Бізнес Позика» кредит у вигляді грошових коштів на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,15226924% за кожен день користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом та скористалася кредитними коштами в сумі 13 000,00 грн. 05 січня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1 до Договору №484935-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронним повідомленням, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «Бізнес Позика» надала позичальнику додатково кредит в сумі 6 000 грн. Боржник свої зобовязання за кредитним договором № 484935-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти на загальну суму 4070,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості встановлено, що загальна заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Бізнес Позика» станом на 26 листопада 2024 року за кредитним договором № 484935-КС-001 від 30 грудня 2023 року складає: 75786,71 грн., з них: - 19 000,00 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; - 55 137,53 грн. - сума прострочених платежів по процентах; - 1 649,18 грн. сума прострочених платежів за комісією. Участь сторін у розгляді справи Представник позивача в судові засідання не з`явився, в позові зазначив, що розгляд справи просить проводи у відсутності позивача та не проти ухвалення заочного рішення суду. 28 січня 2025 року від представника позивача ТОВ «Бізнес Позика» - Памірського М. А. надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач в судові засідання 29 січня 2025 року, 12 лютого 2025 року та 25 лютого 2025 року не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце їх проведення, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подала. За таких обставин, відповідно до частини 4 статті 223, частини 1 статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 жовитня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23), якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (див. постанову Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 520/5386/15-ц). З огляду на наявність достатніх матеріалів у справі, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому відповідно до частини 2\~статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). Згідно положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Електронний договір та всі додаткові угоди до нього, підписані електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін. Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов висновку: «Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Встановлено, що 30.12.2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено кредитний договір № 484935-КС-001 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. [PERSON] заповнила необхідні дані про себе, після чого заповнила та підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором та відправила заявку про надання кредиту в сумі 13 000,00 грн. при цьому між сторонами 05.01.2024 року укладено додаткову угоду, відповідно до якої відповідач отримала у позику додатково 6 000,00 грн Таким чином, 30.12.2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено кредитний договір № 484935-КС-001, відповідно до якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у розмірі 13 000,00 грн, та додаткову угоду від 05.01.2024 року на суму 6 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплачувати проценти відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до них. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу позику у розмірі, встановленому договором. Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором зобов`язань належним чином не виконувала. Позивачем доведено факт виконання кредитором кредитного договору та факт невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором у сумі 19 000,00 грн, яка складається з: 19 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 55 137,53 грн заборгованість за відсотками, 1 649,18 грн суми прострочених платежів за комісіями, що підтверджено детальним розрахунком заборгованості [PERSON] . Факт наявності заборгованості підтверджуються розрахунком заборгованості за кредитом від 26.11.2024 року, паспортом споживчого кредиту, випискою за договором за період з 30.12.2023 16.06.2024. У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2024 року у справі № 298/825/15-ц (провадження № 61-998св24) зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. У постанові Верховного Суду від 03 грудня 2024 року у справі № 487/6342/18 (провадження № 61-2433св24) зазначено, що обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконує, доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, на день винесення судом рішення, жодного доказу оплати відповідачем на рахунок позивача заборгованості в повному обсязі чи її частини за вищевказаним кредитом, суду не надано, позов підлягає задоволенню. З огляду на вищевказане суд вважає, що позов Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Бізнес Позика»\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договоромнеобхідно задовольнити та стягнути з останньої на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість у розмірі 75 786,71 грн. Щодо судового збору Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, з відповідача відповідно до статті 141 ЦПК України, на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., сплачений ТОВ «Бізнес Позика» при зверненні з позовом до суду.

Outcome: approved