Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

Виконавчий комітет Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив: - позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , на дитину [PERSON] , [INFO] ; - дитину [PERSON] , [INFO] , передати на опікування органу опіки та піклування виконавчому комітету Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області з метою подальшого влаштування; - стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, на користь осіб або установ, в яких буде утримуватись дитина. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , по відношенню до якої вона є одинокою матір`ю. Відомості про батька у документах про народження дитини [PERSON] записані за заявою матері. Дитина [PERSON] не має зареєстрованого та постійного місця проживання, перебуває на обліку у службі у справах дітей виконавчого комітету Чутівської селищної ради, як така, що перебуває у складних життєвих обставинах, а сім`я [PERSON] - на обліку та під соціальним супроводом комунальної установи «Центр надання соціальних послуг виконавчого комітету Чутівської селищної ради», з підстав ухилення матері [PERSON] від виконання батьківських обов`язків. Позивач зазначає, що мати злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини, не забезпечує необхідні умови для життя, не піклується про матеріальне утримання дитини, стан здоров`я, не забезпечує належних умов проживання, не доглядає за нею, не має сформованих навичок по догляду за новонародженою дитиною, порушувала рекомендації медичних працівників щодо вигодовування новонародженої, не приділяє уваги розвитку, повністю ігнорує потреби малолітньої доньки, не створює умов для життя та розвитку, залишає в умовах, які загрожують життю та здоров`ю дитини, не забезпечує задоволення мінімальних базових потреб, самоусунулась від її виховання та утримання, повністю передавши доньку на виховання та утримання державі, веде асоціальний антигромадський спосіб життя, домашнє господарство не веде, не працює, веде бродячий спосіб життя, тимчасово мешкає у своєї знайомої та існує за її рахунок, не має засобів для свого та дитини існування. Службою у справах дітей виконавчого комітету за участю спеціалістів КУ «Центр надання соціальних послуг виконавчого комітету Чутівської селищної ради», педіатра КНП «Чутівська центральна лікарня», за фактами загрози для життя та здоров`я дитини [PERSON] проведено оцінку рівня її безпеки у сім`ї матері [PERSON] від 27.05.2024 року, 10.06.2024 року та 01.07.2024 року, відповідно до результатів яких, рівень безпеки дитини у сім`ї: небезпечно; існує необхідність вжиття негайних дій у межах сім`ї для захисту життя і здоров`я дитини; є необхідність здійснити негайне відібрання дитини у матері, влаштувати до патронатної сім`ї. У липні 2024 року мати [PERSON] написала заяву про тимчасове влаштування доньки [PERSON] до патронатної сім`ї, мотивуючи необхідність такого влаштування складними життєвими обставинами і наявністю бажання їх подолати - пройти лікування від алкоголізму, привести своє помешкання до стану, придатного для проживання разом з дитиною, працевлаштуватися та покращити своє матеріальне становище, створити належні умови для життя та розвитку доньки та повернути її у свою сім`ю. 28.10.2024 року Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Чутівської селищної ради прийняла рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав на дитину [PERSON] , відповідність позбавлення інтересам дитини. Представник позивача, [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом опублікування оголошення про виклик відповідача на офіційному веб-сайті судової влади України на сторінці Чутівського районного суду Полтавської області відповідно до приписів ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Про поважні причини своєї неявки суду вона не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за її відсутності чи заперечень проти позовних вимог від неї не надходило. Тому суд визнає неявку відповідача з неповажних причин, та, на підставі заяви представника позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, за необхідне проводити розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , матір`ю дитини є [PERSON] (а.с.33). При цьому відомості про батька записані за заявою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. З матеріалів справи вбачається, що дитина [PERSON] перебуває на обліку дітей, служби у справах дітей виконавчого комітету Чутівської селищної ради, як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах, а саме проживання у сім`ї, у якій батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, а сім`я [PERSON] на обліку та під соціальним супроводом Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг виконавчого комітету Чутівської селищної ради», з підстав ухилення від виконання батьківських обов`язків з виховання малолітньої дитини. [PERSON] разом з дитиною [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами, фактичне місце проживання їх зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.29,35). Відповідно до акту обстеження від 20.01.2023 та 18.04.2023 умов проживання дитини в будинку за адресою: [ADDRESS] , такі умови проживання: опалення пічне твердим паливом, наявний запас дров, меблі - у мінімальній кількості, побутова електротехніка - телевізор, Їжу готують на плиті, наявні продукти харчування, спальні місця - диван, є постільна білизна. Санітарний стан - задовільний. Городня ділянка - необроблена, підсобного господарства не утримують, подвір`я захаращене сміттям, водопостачання - колодязь на сусідньому подвір`ї (а.с.150, 151). Відповідно до акту обстеження від 16.04.2024 умов проживання дитини в будинку за адресою: [ADDRESS] , такі умови проживання: електроенергія відключена за борги, газопостачання відсутнє, опалення пічне твердим паливом. Будинок перебуває в аварійному стані, кімнати захаращені коробками, купами одягу та сміттям. Меблі у мінімальній кількості, відсутні побутові електроприлади, відсутня можливість готувати їжу, продукти харчування - відсутні. Антисанітарний стан будинку (а.с.152). Відповідно до акту обстеження від 16.04.2024 та від 27.05.2024 умов проживання дитини в будинку за адресою: [ADDRESS] , такі умови проживання: будинок потребує ремонту, опалення пічне твердим паливом, наявна електроенергія, водопостачання - колодязь на подвір`ї, меблі у необхідний кількості, відсутні побутові електроприлади та прилади для приготування їжі, в будинку наявні сліди перебування гризунів, на подвір`ї сарай в аварійному стані, наявна оброблена городня ділянка (а.с.153,157). Відповідно до акту обстеження від 12.09.2024 та від 11.10.2024 умов проживання дитини в будинку за адресою: [ADDRESS] , такі умови проживання: опалення пічне твердим паливом, наявна електроенергія та водопостачання, меблі, спальні місця, постільна білизна, побутова електротехніка - у достатній кількості, у доброму стані. Наявні продукти харчування. Санітарний стан будинку та подвір`я - добрий. Обробляють городню ділянку, утримують підсобне господарство (а.с.162,163). Відповідач [PERSON] написала заяву про влаштування дитини [PERSON] до патронатної сім`ї (а.с.118). Згідно рішення виконавчого комітету Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області №13 від 31.10.2024 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав батьків [PERSON] , на дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.171, 172-179). Суд зазначає, що відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. За приписами ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного із них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, а саме - ухилення батьків від обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження батьків із дитиною, батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами, експлуатація дитини, примушування її до жебракування та бродяжництва, а також у інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Потрібно з`ясувати, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа ЄСПЛ «Савіни проти України», заява № 39948/06 від 18 грудня 2008 року, параграф 50). Судом встановлено, що мати [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, а саме не піклується про її матеріальне утримання, стан здоров`я, не забезпечує належних умов проживання, не доглядає за нею, не приділяє уваги розвитку, залишає в умовах, які загрожують її життю та здоров`ю, не забезпечує задоволення мінімальних базових потреб, самоусунулась від її виховання та утримання. Суд зазначає, що на протязі розгляду даної справи в суді, системних та постійних заходів [PERSON] щодо покращення умов проживання та виховання дитини, вжито не було. В матеріалах справи наявні докази, не спростовані відповідачем, що умови проживання є незадовільними для життя та здоров`я дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 23-1 Закону України «Про охорону дитинства» у разі, якщо повернення дитини до батьків, інших законних представників є неможливим чи суперечить її інтересам, органи опіки та піклування здійснюють заходи щодо надання дитині статусу дитини-сироти чи дитини, позбавленої батьківського піклування, захисту її житлових, майнових прав, влаштування в одну із форм виховання, яка найбільше відповідає найкращим інтересам дитини. У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дітей. Також, згідно ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, а тому вважає, що наявні підстави для стягнення з дня пред`явлення даного позову із [PERSON] на користь осіб або установ, в яких будуть утримуватись діти, аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 листопада 2024 року і до досягнення дитиною повноліття на користь осіб або установ, в яких буде утримуватись дитина, у зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Одночасно, суд роз`яснює, що відповідно до приписів ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. За частиною шостою вищевказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, а суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання до суду позовної заяви, яка подана юридичною особою (3028,00х 2 = 6056,00) гривень.

Outcome: approved