Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати квартиру [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] як подружжя, та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаної квартири. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 31.01.2019 року шлюб між сторонами розірвано. В період перебування в шлюбі з позивачем, [PERSON] , як новим набувачем 18.01.2017 року було укладено з [PERSON] , як відчужувачем та ТОВ "Пенсіон-ЮА", як первісним набувачем, договір про зміну набувача в договорі довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Салигою Н.А., згідно умов якого обов`язки набувача за договором довічного утримання, посвідченого 07.12.2016 року приватним нотаріусом Салигою Н.А. передаються [PERSON] . Згідно умов договору про зміну набувача, [PERSON] , передає у власність, а набувач отримує у власність квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язався довічно утримувати [PERSON] , тобто забезпечувати грошовими ресурсами, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, тощо. Утримання оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 800 грн. на місяць, які будуть щомісячно надаватись відчужувачу способом, зазначеним в умовах договору. У випадку смерті відчужувача, щомісячне грошове утримання переходить до її чоловіка [PERSON] та залишається незмінним. Набувач зобов`язується здійснити поховання відчужувача та її чоловіка після їх смерті. З моменту укладення договору та реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав, [PERSON] набуває право власності на квартиру [ADDRESS] . Водночас, згідно п. 7 Договору про зміну набувача, квартира переходить у спільну сумісну власність подружжя [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить заява його дружини [PERSON] . Після розірвання шлюбу, забезпечення [PERSON] грошовими ресурсами та виконанню інших обов`язків по Договору довічного утримання здійснювалось позивачем. [INFO] померла [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Похованням займалась позивач. Таким чином, квартира [ADDRESS] , набута відповідачем за договором довічного утримання, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу між ними в рівних частках. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.09.2024 року зазначена позовна заява була залишена без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.10.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.11.2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Демчик Наталії Олександрівни про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.12.2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Демчик Наталії Олександрівни про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.12.2024 року закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.01.2025 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Демчик Наталії Олександрівни про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.02.2025 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Демчик Наталії Олександрівни про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції. Представник позивача адвокат Демчик Н.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Також вказала, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 31.01.2019 року, яке набрало законної сили 05.03.2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26.04.2016 року Печерським районним у м. Києві відділом ДРАГС Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 512, розірвано. 07.12.2016 року між [PERSON] та ТОВ "Пенсіон-ЮА" (Pension-UA) укладено договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А. за реєстр. № 1916. Відповідно до п. 1 Договору [PERSON] (відчужувач) передає у власність, а набувач отримує у власність квартиру [ADDRESS] , та взамін чого ТОВ "Пенсіон-ЮА" (Pension-UA) зобов`язалось забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах цього договору. Відповідно до п. 7 Договору ТОВ "Пенсіон-ЮА" (Pension-UA) зобов`язалось утримувати [PERSON] , тобто забезпечувати грошовими ресурсами, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, тощо. Сторони домовились, що утримання, оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 800 грн. на місяць, які будуть щомісячно надаватись відчужувачу у спосіб, вказаний у п. 8 цього Договору. У випадку смерті відчужувача, щомісячне грошове утримання переходить до її чоловіка [PERSON] та залишається незмінним. 18.01.2017 року між [PERSON] , ТОВ "Пенсіон-ЮА" (Pension-UA) та [PERSON] укладено договір про зміну набувача в договорі довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А.07.12.2016 року за реєстром № 1915 та внесення змін та доповнення до нього, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А. за реєстр. № 43. Відповідно до п. 1 Договору обов`язки набувача за договором довічного утримання передаються (новому набувачу) [PERSON] . Відповідно до п. 3 Договору з моменту укладення цього договору ТОВ "Пенсіон-ЮА" (Pension-UA) втрачає всі права та обов`язки за договором довічного утримання від 07.12.2016 року, а [PERSON] набуває всі права та обов`язки за цим договором. Відповідно до п.п. 4, 4.1. Договору, з моменту укладення цього договору та реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав, [PERSON] набуває право власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 6 Договору, сторони домовились внести зміни та доповнення до договору довічного утримання, в результаті яких, в тексті Договору замінено первісного набувача ТОВ "Пенсіон-ЮА" (Pension-UA) - новим набувачем [PERSON] . Відповідно до п. 7 Договору від 18.01.2017 року дана квартира переходить у спільну сумісну власність подружжя [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить заява його дружини [PERSON] , посвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Євдокимовою С.М. 17 січня 2017 року за реєстровим № 23. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.08.2021 року встановлено, що [INFO] у віці 90 років померла [PERSON] , [INFO] . З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.03.2024 року встановлено, що [INFO] у віці 93 років помер [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.06.2024 року встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] з 18.01.2017 року зареєстровано за [PERSON] . Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які відповідно до ч. 1 ст.7 Сімейного кодексу України регулюються Сімейним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з положеннями ст. 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Засади шлюбу, а також особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, визначає СК України. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таку ж норму містить стаття 368 ЦК України. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже, норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц). Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно зі статтею 746 ЦК України відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа. Якщо набувачами є кілька фізичних осіб, вони стають співвласниками майна, переданого їм за договором довічного утримання (догляду), на праві спільної сумісної власності. Якщо набувачами є кілька фізичних осіб, їх обов`язок перед відчужувачем є солідарним. Договір довічного утримання (догляду) може бути укладений відчужувачем на користь третьої особи. Отже, цивільне законодавство визначає, що виникнення спільної сумісної власності кількох осіб на майно, передане за договором довічного утримання, зумовлює солідарне виконання ними обов`язків за цим договором на користь відчужувача. Системний аналіз зазначених норм цивільного та сімейного законодавства у сукупності зумовлює висновок, що, визначаючи правовий режим майна за договором довічного утримання (догляду), укладеного під час перебування набувача за цим договором у шлюбі, суди мають установити, чи був цей договір укладений саме в інтересах сім`ї; чи інший з подружжя, не визначений у договорі довічного утримання (догляду) як набувач, виконував обов`язки за таким договором солідарно з набувачем. Відповідні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 332/1105/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 766/18678/17, від 01 квітня 2021 року у справі № 185/3086/18, від 23 лютого 2022 року у справі № 496/1069/18, від 01 листопада 2023 року у справі № 760/4066/21. З урахуванням аналізу матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що квартира [ADDRESS] набута відповідачем [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 18.01.2017 року під час перебування у шлюбі із [PERSON] . Відповідно до п. 7 Договору від 18.01.2017 року дана квартира переходить у спільну сумісну власність подружжя [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить заява його дружини [PERSON] , посвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Євдокимовою С.М. 17 січня 2017 року за реєстровим № 23. Суд зауважує, що хоча [PERSON] і не була визначена в договорі довічного утримання як набувач, однак виконувала обов`язки за цим договором, зокрема, щодо надання коштів (матеріального забезпечення), що підтверджує укладення договору довічного утримання в інтересах сім`ї. При розгляді справи вказані обставини [PERSON] не спростував та не надав доказів на підтвердження того, що метою укладення договору довічного утримання були не інтереси сім`ї, а його власні, особисті інтереси, так само як і не довів, що виключно ним самостійно здійснювались матеріальні витрати на виконання договору довічного утримання. Враховуючи,\~що квартира\~ [ADDRESS] набута [PERSON] на підставі договору довічного утримання 18.01.2017 року, тобто набута подружжям за час шлюбу, а тому вказане нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з усталеною судовою практикою застосування статті 71, статті 365 ЦК України суд визначає ідеальні частки подружжя в майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності, якщо один із подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій. При цьому визнання права на ідеальну частку у майні без його виділу в натурі є поділом майна подружжя у розумінні частини першої статті 71 СК України (див. постанову Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року в справі № 691/1240/18). Приймаючи до\~уваги встановлену\~чинним законодавством\~рівність часток\~співвласників у\~праві спільної\~сумісної власності,\~суд дійшов\~висновку про\~наявність підстав\~для визнання\~за \~позивачем права\~власності на\~1/2\~частину квартири [ADDRESS] . З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] \~ підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. При зверненні до суду позивачем сплачено 1593,11грн. судового збору згідно квитанції від 14.10.2024 року, а тому вказані судові витрати підлягають покладенню на відповідача.

Outcome: approved