Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

29 квітня 2024 року ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» звернулось до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. (а.с.1-4) Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2024 року дану позовну заяву було передано за підсудністю до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. (а.с.41-42) Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2024 року дану позовну заяву було повернуто до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області як помилково направлену. (а.с.47) Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2024 року дану позовну заяву було передано за підсудністю до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська. (а.с.49-50) В обґрунтування позову зазначено, що 28 березня 2017 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. Процентна ставка 24% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «Альфа банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, а відповідач в свою чергу не виконав умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 20 грудня 2021 року становить 76\~083,12 грн. 20 грудня 2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 28 березня 2017 року, укладеним між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем. Згідно з розрахунком заборгованості за відповідачем станом на 20.12.2021 р. обліковується заборгованість в розмірі 76\~083,12 грн., яку позивач в судовому порядку просить суд стягнути на свою користь з відповідача, а також стягнути судові витрати по справі. (а.с.1-4) З урахуванням того, що згідно ст.32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2024 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. (а.с.58) В судове засідання 05 грудня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 08 січня 2025 року. (а.с.62) В судове засідання 08 січня 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 30 січня 2025 року. (а.с.68) 20 січня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав. Вказував, що банком нараховувалась плата за розрахунково-касове обслуговування, але як вказано у позові, мета кредиту для особистих потреб, отже, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Отже, ЗУ «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Однак, в кредитних документах не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування кредитної заборгованості (списання, зарахування кредитної заборгованості, розрахунково-касові операції, надання консультативних та інформаційних послуг), за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх із споживачем, то положення, укладеного між сторонами, кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемним, відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11, ч.5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування». За таких обставин, банком без належних на те правових підстав нараховувалась комісія за обслуговування кредиту. Також, зазначив що до позивача не перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором. Окрім цього, відповідач зазначив, що надана позивачем виписка не засвідчена належним чином. Також заявив про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, так як заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є значно завищеним з огляду на вищевказане та незначну ціну позову. (а.с.70-75) В судове засідання 30 січня 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 26 лютого 2025 року. (а.с.81) 03 лютого 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній звертає увагу, що до позовної заяви було долучено виписку по рахунку відповідача, що являється належним доказом факту видачі коштів та заборгованості відповідача. Також, посилаючись на практику Верховного суду, зазначив, що відповідач помилко посилається на несправедливість умов кредитного договору щодо нарахування комісії за обслуговування. Окрім цього, зазначив що надано всі докази які підтверджують розмір витрат позивача на правничу допомогу. З наведених підстав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. (а.с.85-88) 26 лютого 2025 року було проведено розгляд справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява від останнього про проведення засідання без його участі, в якій позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив відмовити у позові. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 березня 2017 року [PERSON] підписано оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якої відповідач запропонував відкрити йому поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні та випустити міжнародну платіжну картку MC DEBIT WORLD з встановленим лімітом кредитної лінії у сумі 200 000 грн. з встановленням відсоткової ставки за користування кредитною лінією у розмірі 24% річних. Мета кредиту для особистих потреб. (а.с.6) 28 березня 2017 року банком було акцептовано пропозицію клієнта (оферту), шляхом підписання представником АТ «АЛЬФА-БАНК» акцепту пропозиції на укладання Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. (а.с.6 на зв.) Також 28 березня 2017 року відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту. (а.с.7) 20 грудня 2021 року між АТ«АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 4, відповідно до умов якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених договором. Визначено суму фінансування, що надається фактором клієнту під відступлення прав вимоги, зокрема по Додатку № 1-1 до Договору. (а.с.а.с.8-12, 16) 20 грудня 2021 року ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» сплачено на рахунок АТ «АЛЬФА-БАНК» 12878944,00 грн. - плата за право вимоги згідно договору факторингу № 4 від 20.12.2021 р. (а.с.17) Як вбачається з Додатку № 1-1 від 20.12.2021 р. до договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 630601530 від 28 березня 2017 року у сумі 76\~083,12 грн. (а.с.13-15) Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. У частині 2 ст.517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надана позивачем копія оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, підписана відповідачем [PERSON] 28 березня 2017 року, не свідчить про укладення між останнім та АТ «АЛЬФА-БАНК» кредитного договору № 630601530 від 28 березня 2017 року, заборгованість за яким просить стягнути позивач. Будь-які належні та допустимі докази укладення між [PERSON] та АТ «АЛЬФА-БАНК» кредитного договору № 630601530 від 28 березня 2017 року в матеріалах справи відсутні. Надана на підтвердження наявності заборгованості виписка по рахунку № [NUMBER] за період з 28.03.2017 по 05.02.2024 за кредитним договором № 630601530 від 28 березня 2017 року, де вказана загальна сума заборгованості 65\~191,76 грн. не підтверджує вищезазначеного, оскільки у вказаній виписці по рахунку зазначений рахунок, який не відповідає рахунку, вказаному у оферті від 28 березня 2017 року і жодного доказу того, що рахунок, вказаний у виписці, належить саме відповідачу, не зазначено ні у позовній заяві, ні у доданих до позовної заяви доказах. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №\~200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц. Однак, надана позивачем виписка по рахунку, не підписана уповноваженим представником, а отже не є належним та допустимим доказом на підтвердження видачі кредиту та підстав стягнення заборгованості. Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, матеріали справи не містять. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, у справі № 755/18920/18, провадження № 61-17205ск19. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, витрати зі сплату судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed