Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, а саме будинком по [ADDRESS] , зняття з реєстрації. Позовні вимоги на обліку та оперативному управлінні у КЕВ м. Мукачево перебуває житловий фонд Міністерства оборони України в тому числі і квартира [ADDRESS] . На момент звернення до суду у вище згаданій квартирі рахується зареєстрованим громадянин [PERSON] , 1973 року народження. В даній квартирі згідно ордеру № 4, виданого по обміну квартир між громадянином [PERSON] та громадянкою [PERSON] , від 11 листопада 1997 року були зареєстровані [PERSON] та її син [PERSON] . Після смерті квартиронаймача [PERSON] у 2016 році залишився проживати Відповідач [PERSON] . В подальшому, у відповідності до Рішення Мукачівського міськвиконкому від 25 липня 2017 року №212, після смерті основного квартиронаймача надано дозвіл на укладення договору найму з сином [PERSON] , що залишився проживати у квартирі [ADDRESS] . Договір найму від 02 серпня 2017 року, укладений ТОВ «ІТВ СЕРВІС ПЛЮС» Мукачівського міськвиконкому (за заявою [PERSON] яка діяла за Дорученням від [PERSON] ) з [PERSON] . КЕВ м. Мукачево згідно встановленого графіку перевірки стану житлових приміщень, які є балансі та обліковуються як житловий фонд Міністерства оборони проводить по квартирний обхід з метою встановлення порушень правил проживання, та правомірності проживання осіб. Так під час перевірки стану та правил проживання осіб в квартирі, яка закріплена за Мукачівським військовим гарнізоном уповноваженими працівниками житлової групи КЕВ м. Мукачево, що входять до складу комісії, неодноразово фіксувалась відсутність проживання у квартирі [ADDRESS] відповідача. Факт відсутності проживання відповідача зафіксовано актом перевірки житлового приміщення квартири [ADDRESS] за підписами свідків та членів комісії, датованого березнем 2018 року. Наступною перевіркою згідно акту перевірки житлового приміщення квартири [ADDRESS] датованої 23 липня 2024 року також зафіксовано відсутність проживання в помешканні відповідача. З пояснень сусідів по суміжних квартирах з`ясовано, що [PERSON] вже більше 10 років не проживає в квартирі, місце перебування не відоме. Враховуючи вищенаведене,з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати громадянина [PERSON] , 1973 року народження, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] та зняти з реєстрації місця [PERSON] 1973 року народження. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 20.11.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 18.12.2024 року призначено справу до судового розгляду. Представник позивача\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~подав заяву,\~в якій\~позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив та не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8\~ст.\~178\~ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на балансі і обліку КЕВ м. Мукачево знаходиться службова квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] ,\~яка була\~закріплена та\~надана в\~тимчасове користування\~на підставі\~Ордеру №\~4\~від 19.11.1997\~року [PERSON] (а.с.22). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.01.2016 року [PERSON] померла [INFO] (а.с. 21). Згідно з рішення Мукачівського міськвиконкому від 25 липня 2017 року №212 після смерті основного квартиронаймача надано дозвіл на укладення договору найму з сином [PERSON] , що залишився проживати у квартирі [ADDRESS] (а.с. 23). Договір найму від 02 серпня 2017 року, укладений ТОВ «ІТВ СЕРВІС ПЛЮС» Мукачівського міськвиконкому (за заявою [PERSON] , яка діяла за Дорученням від [PERSON] ) з [PERSON] . Так під час перевірки стану та правил проживання осіб в квартирі, яка закріплена за Мукачівським військовим гарнізоном, уповноваженими працівниками житлової групи КЕВ м. Мукачево, що входять до складу комісії, фіксувалась відсутність проживання у квартирі [ADDRESS] відповідача. Факт відсутності проживання [PERSON] зафіксовано актом перевірки житлового приміщення квартири [ADDRESS] за підписами свідків та членів комісії датованого березнем 2018 року (а.с. 33). Наступною перевіркою згідно з акту перевірки житлового приміщення квартири [ADDRESS] від 23 липня 2024 року також зафіксовано відсутність проживання в помешканні [PERSON] (а.с. 34-35). Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, Пленум Верховного Суду України у\~постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2\~підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.\~\~\~\~\~\~ Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475\\97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Вирішуючи позову вимогу про визнання особи, такою, що втратила право на користування житлом, суд виходить з наступного. За змістом статті 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в жиле приміщення є ордер, який у будинках державного та громадського фонду видається на підставі рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування на вільне жиле приміщення. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється за договором найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення (стаття 61 ЖК України). Правовідносини, що виникають у зв`язку з наймом житла регулюється Житловим кодексом та іншими актами житлового законодавства (ч.1 ст.3 ЖК України). За ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Поважні причини відсутності відповідача, які перелічені в ст.71 ЖК України, відсутні, оскільки відповідачем не надано відзиву щодо позову та будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне. У той же час, під час судового розгляду встановлено, що відповідач з 2018 року по даний час в спірній квартирі не проживає, а відтак останній є таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. З огляду на вищевказане, позов про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, то суд приходить до висновку, що дана вимога не є компетенцією суду, враховуючи те, що вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку вирішується компетентним органом в тому числі на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; то суд приходить до висновку, що у заявленій вимозі в цій частині необхідно відмовити. \~Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved