Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

У грудні 2024 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача борг за договором позики від 03 липня 2024 року в розмірі 61 568,00 гривень, що на день укладення договору є еквівалентом суми 1480 доларів США за курсом Національного банку України. В обґрунтування позову посилається на те, що 03 липня 2024 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав в позику 60 270,00 гривень, що на день укладення договору є еквівалентом суми 1480 доларів США за курсом Національного банку України та зобов`язався повернути їх не пізніше 01 вересня 2024 року.Зазначена сума коштів була передана нею [PERSON] в повному обсязі до підписання договору позики, про що п. 2 договору міститься відповідна умова. Своїм підписом на цьому договорі [PERSON] підтвердив факт отримання грошей. На день подання позову до суду відповідач зобов`язання не виконав. У зв`язку з тим, що відповідач не бажає врегулювати спір мирним шляхом, з метою захисту своїх прав, просить стягнути борг за договором позики від 03 липня 2024 року в розмірі 61 568,00 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача надав заяву, в якій просить справу розглядати за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач, який повідомлений про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, заперечень проти позову не надав та про причини неявок суд не повідомив. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що 03 липня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики. Згідно п. 1 договору [PERSON] отримав 60 270 гривень, що на день укладення договору є еквівалентом суми 1480 доларів США за курсом банку України та зобов`язався повернути позикодавцеві грошові кошти у сумі, що буде еквівалентом суми 1480 доларів США за курсом Національного банку України, не пізніше 01.09.2024 року. Валюта повернення суми позики - гривня, за офіційним курсом Національного Банку України станом на день передачі грошей. Про отримання коштів [PERSON] , відповідно до п. 2 Договору, свідчить проставлений на договорі власноручний підпис. Відповідно до договору позики [PERSON] зобов`язався повернути вказану суму до 01 вересня 2024 року, однак до теперішнього часу відповідач борг не повернув. На прохання про добровільне повернення боргу не реагує. Гроші повернути відмовляється. В силу ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до ст. 3 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Згідно із вимогами ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із положеннями ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термiн). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Згідно з ст. 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до статті 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання. Судом встановлено, що між сторонами виникли відносини позики. Відповідно до п. 2 Договору [PERSON] підтвердив укладення договору позики 03 липня 2024 року та отримання коштів власноручним підписом. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, чинна редакція ЦПК України прямо закріплює низку обов`язків учасників процесу у сфері доказування, до яких належать: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи (п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК); подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК); надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні (п. 5 ч. 2 ст. 43 ЦПК). Положення ст. 81 ЦПК відбивають приватноправові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторони. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист. При цьому особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає до суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі. Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом досліджені надані позивачем докази видачі відповідачу позики, що доведено укладеним договором позики від 03 липня 2024 року, посвідченим приватним нотаріусом Шлейник М.С., зареєстрований в реєстрі № 2254, враховано, що зазначені докази відповідачем не спростовано, що є його процесуальним обов`язком. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики в сумі 61 568,00 гривень, що станом на 06 грудня 2024 року є еквівалентом суми 1480 доларів США за курсом Національного банку України. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] виданого 15 травня 2024 року Пенсійним фондом України [PERSON] , являється інвалідом другої групи. Таким, чином позивач [PERSON] , відповідно до Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору у всіх судових інстанціях як інвалід ІІ групи, а тому сума судового збору, яка підлягає стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог в силу дії ст. 141 ЦПК України компенсується за рахунок відповідача у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved