Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

До Соснівського районного суду м.\~Черкаси звернулося ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС» (далі позивач) з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.07.2018 між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та відповідачем укладено кредитний договір №22030000070405, відповідно до умов якого, відповідачу було надано в кредит грошові кошти у сумі 23 630 грн 52 коп. із нарахуванням процентів за користування ними. Відповідач зобов`язалась повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними в порядку та строки, визначені договором, а саме до 26.07.2020, однак зобов`язання за кредитним договором не виконала. 15 грудня 2021 року між ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» та АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» було укладено договір факторингу №15/12/21, за яким позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до осіб, які були боржниками АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», у тому числі і до відповідача за договором №22030000070405 від 26.07.2018. Станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем становить 49\~087 грн 86 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту\~23\~630 грн 52 коп., заборгованість за відсотками\~6\~257 грн 26 коп., заборгованість за комісією 18\~228 грн 00 коп. , 3% річних 135 грн 96 коп. та збитки від інфляції 836 грн 12 коп. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.01.2025 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12 лютого 2025 року представник відповідача, скориставшись своїм правом, надала суду відзив, в якому позовні вимоги позивача заперечувала, посилаючись на пропуск позивачем строків позовної давності відповідно до статті 256 ЦК України, враховуючи те, що строк дії кредитного договору закінчився 26.07.2020, а позовна давність на подання позовної заяви про стягнення заборгованості по даному кредитному договору закінчилась 26.07.2023 року. Також зауважила, що наданий розрахунок суми заборгованості фактором, тобто ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» не є належним та допустимим доказом, який підтверджує наявність суми боргу перед позивачем та наявність самої заборгованості, оскільки він не є первинним бухгалтерським документом. Посилаючись на частину 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач стверджує, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Також відповідач стверджує, що її не було повідомлено про зміну сторони кредитора, що суперечить нормам статті 516 ЦК України та тягне за собою, як наслідок наявність сумніву у відповідача щодо правомірності позивача здійснювати право вимоги за кредитним договором №22030000070405. Відповідач зазначила, що в силу статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводились, проте позивачем таких відомостей не надано, а тому позовна заява не відповідає вимогам статті 175 ЦПК України. Також відповідач вважає, що витрати на вказану суму не є співрозмірними зі складністю цієї справи, обсяг наданих адвокатом послуг у суді не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Одночасно з відзивом представник відповідача подала клопотання про поновлення строку на подачу відзиву, в якому просила поновити такий строк, у зв`язку з тим, що позовна заяву відповідачу не надійшла, проте вона ознайомилась з нею в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси 31.02.2025. Також 12 лютого 2025 року відповідач надала суду заяву про застосування строку позовної давності, в обґрунтування якої зазначила, що датою останнього внесення платежу та відповідно строк користування кредитом є 26.07.2020. 17 лютого 2025 року представник позивача подала відповідь на відзив, в якому заперечувала твердження представника відповідача про пропуск позовної давності, оскільки, Кабінетом Міністрів України запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню корона вірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, так, Законом України від 30.03.2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу продовжуються на строк дії такого карантину». Разом з тим, 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні булу введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє дотепер. Щодо розміру виданого кредиту та розрахунку заборгованості позивач зазначив, що доказами використання кредитних коштів та всі оплати по погашенню кредиту відповідачем за кредитним договором є виписки по особовим рахункам відповідача з 26.07.2018 по 14.12.2021, які відповідно до постанови Верховного Суду від 06.11.2018 року у справі №910/1580/18 є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку. В обґрунтування нарахування та стягнення комісії представник позивача зазначила, що відповідно до пункту 1.1 договору кредитування банк надає клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором та підписавши цей договір відповідач підтвердив, що він отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. Щодо повідомлення позивача про заміну сторони кредитора позивач вказав, що саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається відповідач, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором на користь нового кредитора. Щодо досудового врегулювання спору представник позивача зазначила, що спосіб захисту свого порушеного права шляхом досудового врегулювання спору не є обов`язковим, дана позиція узгоджується з рішенням Конституційного суду від 09.07.2022 №15-рп/2002. На обґрунтування вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу представник позивача зауважила, що ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» здійснив всі заходи на підтвердження надання професійної правничої допомоги для подачі позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором. Разом з відповіддю на відзив представник позивача подала заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, в якій вказала, що Кабінетом Міністрів України запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню корона вірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, так, Законом України від 30.03.2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу продовжуються на строк дії такого карантину». Разом з тим, 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні булу введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє дотепер У судове засідання позивач явку свого представника не забезпечив. Представник позивача у прохальній частині позовної заяви просить проводити розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судові засідання з розгляду справи не прибула, про причини такої неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлялась належним чином та завчасно. Відповідно до частини 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Судом встановлено, що 26.07.2018 між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та відповідачем укладено кредитний договір №22030000070405, відповідно до умов якого, відповідачу було надано в кредит грошові кошти у сумі 24\~800 грн 00 коп. із нарахуванням процентів за користування ними. Відповідно до пункту 1.1 договору банк надав клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором у повному обсязі. Згідно з пунктом 1.2 договору банк надає клієнту грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 24\~800 грн 00 коп., строк кредитування 24 місяці, , кінцева дата повернення кредиту 26.07.2020, комісія за обслуговування кредиту 3,5 % суми кредиту, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується в наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56% річних. Пунктом 3.1 договору встановлено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного його виконання. Також судом встановлено, що відповідачем підписано власноруч кредитний договір №\~22030000070405 від 26.07.2018 та погоджено графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної ручної процентної ставки за цим договором. Відповідачу було відкрито поточний рахунок у гривні №\~ [NUMBER] та надано можливість користуватися кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку за період з 26.07.2018 до 14.12.2021. Тобто АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Договору. З наданого АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач станом на 14.12.2021 має заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №22030000070405 у сумі 48\~115 грн 78 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту\~23\~630 грн 52 коп.; заборгованість за відсотками\~6\~257 грн 26 коп., заборгованість за комісією 18\~228 грн 00 коп. 15 грудня 2021 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» було укладено договір факторингу №15/12/21, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №22030000070405 від 27.06.2018. Укладення договору факторингу підтверджується актом приймання-передачі прав вимог за договором факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 та платіжною інструкцією №3251 від 15.12.2021. Відступлення права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №22030000070405 від 26.07.2018 у сумі 48\~115 грн 78 коп. підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021. Станом на день звернення до суду вказані вимоги відповідачем не виконані, заборгованість за кредитним договором не погашена. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з частиною 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1\~статті 510 ЦК України). Відповідно до\~статті 526 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України), зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1\~статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України). Відповідно до\~статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина 1 статті 10418 ЦК України). Частиною 1\~статті 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини 1\~ст. 512 ЦК України\~підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України\~встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою\~статті 513 ЦК України\~передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частиною другою\~статті 517 ЦК України\~передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. Матеріали справи не містять доказів належного виконання кредитного зобов`язання відповідачем як на користь первісного кредитора, так і на користь позивача, а тому суд приходить висновку щодо належності позивача у справі. Відповідно до частини 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті\~1\~та частини другої статті\~8 Закону України «Про споживче кредитування»\~Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі\~Правила про споживчий кредит). Цією ж\~постановою\~визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Згідно з пунктом 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювального у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Також, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25 травня 2021 року по справі №554/4300/16-ц, відповідно до якої банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. У вищевказаному договорі та додатку до нього наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, періодичність внесків, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та порядок повернення кредиту, а також наявний графік платежів. Оскільки укладеним між сторонами кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, суд дійшов висновку про правомірність дій позивача щодо нарахування заборгованості за комісією. Такий висновок відповідає правовому висновку, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 2 договору банк надає клієнту грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 24\~800 грн 00 коп., строк кредитування 24 місяці, кінцева дата повернення кредиту 26.07.2020, комісія за обслуговування кредиту 3,5 % суми кредиту, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується в наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56% річних. Нарахування відсотків, згідно з вказаними пунктами договору, підтверджується наданими первісним кредитором відомостями про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 22030000070405. Передача прав вимоги, безпосередньо до відповідача, крім іншого, підтверджується витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021. Відповідно до якого ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №22030000070405 в сумі 48\~115 грн 78 коп. Станом на день розгляду справи заборгованість відповідача за договором №22030000070405 від 26.07.2018 станом на 13.12.2024 становить 48 115 грн 78 коп., з яких: 23\~630 грн 52 коп.\~сума заборгованості за основною сумою боргу; 6\~257 грн 26 коп.\~сума заборгованості за відсотками; 18\~228 грн 00 коп.\~заборгованість за комісією. Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими, та такими що належить задовольнити. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3 % річних за період з 15.12.2021 по 23.02.2022, суд зазначає про таке. Статтею 625 ЦК України\~визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем заявлено вказані вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3 % річних за період з 15.12.2021 по 23.02.2022 включно. При цьому позивачем не враховано положення пункту 15\~Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до\~ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений (від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 № 928). Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Таким чином, наслідки невиконання цивільно-правових зобов`язань за договорами позики змінились. Зокрема, боржники за такими договорами звільняються від оплати штрафу, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та іншої відповідальності. Тому, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості за вказаний період є безпідставними, оскільки не відповідають приписам пункту 15\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~та не підлягають до задоволення. Щодо клопотання представника відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає про таке. Згідно з пунктом 1 статті 256 Цивільного Кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до пункту 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з пунктом 1 статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Автономія волі при збільшенні позовної давності не обмежена. Можливість збільшення позовної давності стосується як загальних, так і спеціальних строків позовної давності. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з статтею 262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Проте, частиною 1 статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Пунктом 3.1 договору кредитування встановлено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного його виконання. Тобто, строк дії договору фактично закінчується з повним виконанням його умов. Оскільки, відповідачем не виконано умов договору кредитування та не сплачено заборгованості по кредитному договору, то строк дії договору діяв до моменту подання даної позовної заяви. Відтак, у задоволенні клопотання представника відповідача про застосування строку позовної належить відмовити. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень частини 2\~статті 141 ЦПК України\~та вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у сумі 2 393 грн 60 коп. Щодо стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу (правову) допомогу у сумі 7\~570 грн 00 коп., суд зазначає про таке. На підтвердження реальності вказаних витрат до матеріалів справи долучено ордер серії АІ №1494226 від 22.02.2024, платіжну інструкцію №7263 від 13.12.2024 про сплату послуг на надання правничої допомоги згідно акту №617 від 13.12.2024, рахунок-фактуру №617 від 13.12.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №10289/10 Дорошенко Марини Анатоліївни, договір про надання правничої допомоги №16/05 від 16.05.2023 та додаток №1 до цього договору, акт прийому-передачі наданих послуг №617 від 13.12.2024, згідно з яким вартість наданих послуг становить 7\~570 грн 00 коп. Вказані докази у сукупності доводять наявність та реальність витрат позивача на правову допомогу, а також їх необхідність для звернення до суду. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що вони також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial