Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

Акціонерне товариство «Кредобанк» 13.11.2024 року звернулося до суду з позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 30562,35 грн, а також судові витрати у розмірі 3028,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] 08.02.2018 року звернувся в АТ «Кредобанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим уклав із позивачем договір №CL-92237 року та отримав кредит у розмірі 90100,00 грн. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №CL-92237 від 08.02.2018 року становила 305632,35 грн. 09.12.2023 року банк отримав відповідь від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сосновської О.Я. про те, що в неї знаходиться спадкова справа щодо померлого [PERSON] , відкритої відповідно до заяви спадкоємця про прийняття спадщини та за заявою спадкоємців [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. 12.03.2024 року спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] було направлено лист - претензію, однак відповідачами жодних дій щодо погашення боргу вжито не було. Оскільки відповідачі жодним чином на\~вказану претензію\~не відреагували, банк змушений звернутись до суду про стягнення боргу в примусовому порядку. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.11.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачі подали суду заяви, у яких зазначили, що позов визнають в повному обсязі. Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 08.02.2018 року між позивачем АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CL-92237, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанк /а.с.46-47, 51/. Так, Матковському 08.02.2018 року надано кредит у сумі 90100 грн терміном на 60 місяців, а саме до 07.02.2023 року. За користування кредитом встановлено відсотки за процентною ставкою 44,99 % річних. Реальна річна ставка 55,51 % річних. У анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, пам`яткою клієнта і тарифами, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг (а. с. 51). Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Водночас, судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть, виданим Залізничним районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис № 265 від 24.02.2021 року. Із спадкової справи № 41/2021 після смерті [PERSON] , заведеної від 21.07.2021 року вбачається, що 21.07.2021 року до приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Сосновської О.Я. із заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулася дружина померлого [PERSON] та донька померлого [PERSON] . Мати померлого [PERSON] подала заяву про відмову від приняття спадщини за законом. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина автомобіль марки Volkswagen Passat, номерний знак [NUMBER] . Водночас, з свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 11.10.2003 року, актовий запис №3049. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є донькою померлого [PERSON] та [PERSON] . З заяв про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та інформаційної довідки із Спадкового реєстру вбачається, що 21.07.2023 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] по частки спадкового майна кожна /а.с. 51 спадкової справи/. 10.11.2023 року АТ «Кредобанк» до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори було скеровано претензію кредитора /а.с.61/ та 09.12.2023 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу надала відповідь, у якій вказала, що претензія кредитора з вимогами до спадкоємців, з додатками, передані їй за належністю, які надійшли від АТ «КРЕДОБАНК» за вих. №1362/2023 від 10.11.2023, зареєстрована в журналі вхідних документів 04.12.2023 за №96/02-14; в провадженні приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сосновської О.Я. знаходиться спадкова справа N? 41/2021 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] ; спадкова справа заведена 21.07.2021 відповідно до заяви спадкоємця про прийняття спадщини; станом на 04.12.2023 року за заявою спадкоємців було видано свідоцтва про право на спадщину за законом /а.с.64/. 05.03.2024 року АТ «Кредобанк» до спадкоємців позичальника було направлено лист претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, однак дана вимога залишилась без розгляду/а.с 65,69/. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі\~статтею 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої\~статті 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною першою\~статті 1268 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до ст. 1278 ЦК України, частки кожного\~спадкоємця у\~спадщині є\~рівними,\~якщо спадкодавець\~у заповіті\~сам не\~розподілив спадщину\~між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми\~статті 1282 ЦК України\~щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Так, згідно зі\~статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 192/2761/14 та від 23 вересня 2020 року № 750/5506/19. Згідно зі статтею 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Зазначена норма не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг. При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений\~статтею 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця. Таким чином, пред`явлення кредитором своїх вимог до спадкоємців через нотаріуса не суперечить положенням частини другої статті 1281 ЦК України. На відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Аналіз норм статей\~1216,\~1218,\~1219,\~1231,\~1268,\~1269,\~1296,\~1297 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 620/136/17. Тому, беручи до уваги, що 10.11.2023 року АТ «Кредобанк» направило до П`ятої державної нотаріальної контори претензію кредитора, яка була переслана до приватного нотаріуса Сосновської О.Я. за місцем заведеної спадкової справи, та 09.12.2023 отримало відповідь, із змісту якої вбачається, що нотаріус повідомила спадкоємців про зміст вказаної вимоги та те, що 05.03.2024 року АТ «Кредобанк» до спадкоємців позичальника було направлено лист претензію, яка залишилась без виконання, суд дійшов висновку, що банк пред`явив вимоги до спадкоємців у строк, який визначений вимогами частини 2 статті 1281 ЦК України. За наведеного,\~оскільки відповідачі\~ [PERSON] та\~ [PERSON] визнали\~позов в\~повному обсязі,\~є спадкоємцями\~першої черги\~і прийняли\~спадщину після\~смерті позичальника\~ [PERSON] ,\~із врахуванням\~рівності часток\~спадкоємців,\~як це\~визначено ст.\~1278\~ЦК України,\~суд дійшов\~висновку,\~що із\~відповідачів на\~користь позивача\~підлягають стягненню\~боргові зобов`язання\~спадкодавця за кредитним договором від 08.02.2018 року у сумі 30562,35 грн. у розмірі, який відповідає їх частці у спадщині, а саме по 15281,18 грн із кожного в межах вартості отриманого у спадщину майна (наведене узгоджується із позицію ВС , викладеною у постанові від 16.05.2018 року у справі № 175/4367/15-ц, провадження № 61-6747св18). Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи те, що відповідачами позов визнано до початку розгляду справи по суті, при поданні позову позивачем сплачено 3028 грн судового збору, а тому йому слід повернути з державного бюджету 1514 грн (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову). В решті сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1514 грн (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову) відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved