Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

адвокат Зизич Н.Ю. в інтересах [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить зняти заборону (архівний запис) відчуження з майна, що належить [PERSON] , та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження нерухомого майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер 3920899, зареєстрованого 20 жовтня 2006 року реєстратором Перечинська державна нотаріальна контора, об`єкт обтяження - будинок, адреса: [ADDRESS] , внесеного на підставі повідомлення Охтирська, б/н, 18.09.1990 року, Перечинське відділення Ощадбанку, за реєстром. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла бабуся [PERSON] , яка ще за життя, а саме 10 серпня 2006 року склала заповіт, згідно якого все її майно, що належить або буде належати їй на день смерті, де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповіла [PERSON] , [INFO] . З метою оформлення спадщини після покійної бабусі на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що входить у частину спадкового майна, позивач звернулася до приватного нотаріуса, однак останній усно повідомив, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинок є неможливо через наявність на ньому обтяження. Згідно з актуальною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна позивач довідалася, що вищевказане обтяження було здійснено Перечинським відділенням Ощадбанку за борговими зобов`язаннями [PERSON] . При цьому зазначає, що [PERSON] ніколи не був на власником, ні користувачем будинку [ADDRESS] . Місце його реєстрації також ніколи не знаходилося за вказаною адресою. А отже, дане обтяження наразі є безпідставним та завдає позивачу перепони в оформленні спадщини. Більше того, згідно наявної копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12 травня 2009 року [PERSON] помер [INFO] . Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, довідка № 388943570 від 30 липня 2024 року за адресою [ADDRESS] , зареєстроване обтяження на ім`я [PERSON] . Підстава обтяження: Охтирська, Б/н, 18.09.1990, Перечинське відділення Ощадбанку, за реєстром. Зареєстровано: 20.10.2006 за № 3920899 реєстратором: Перечинська державна нотаріальна контора. Тип обтяження: заборона на нерухоме майно (архівний запис). Відомості про суб`єктів обтяження (Власник): Особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] , причина відсутності РНОКПП: інша причина відсутності коду; додаткові дані: архівний номер: 4507128LVOV42, Архівна дата: 02.12.2003 року, Дата виникнення 18.09.1990, № реєстра: 558665-206, внутр. №D801CE232DF4292D4824, комментарий: 104-37/1990; опис предмета обтяження: будинок, склад: цілу, стан: добудоване, статус: жиле. Як вбачається з цієї ж Інформації, наявні відомості про обтяження № 3920899, за яким боржником вказано [PERSON] та особу, в інтересах якої накладено арешт на майно Перечинське відділення Ощадбанку. Оскільки заборона, яка внесена в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, не дозволяє позивачу оформити спадкування житлового будинку та здійснювати повноваження власника нерухомого майна в повному обсязі, тому просить позов задовольнити. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 жовтня 2024 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено суддю Ганька І.І. (а. с. 19). Ухвалою судді Перечинського районного суду від 25 жовтня 2024 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом представника [PERSON] - адвоката Зизич Наталії Юріївни до Акціонерного товариства «Ощадбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Перечинська державна нотаріальна контора про зняття заборони відчуження нерухомого майна, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 24 січня 2025 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Зизич Наталії Юріївни про витребування доказів - витребувано у Акціонерного товариства «Ощадбанк» (ЄДРПОУ: 00032129; 01001 м.Київ, вул. Госпітальна, 12-Г) документи, що підтверджують наявність боргових зобов`язань [PERSON] та [PERSON] перед АТ «Ощадбанк», а також інформацію щодо правових підстав накладеної заборони (архівний запис) №3920899, обтяження Охтирська б/н, 18.09.1990 року, Перечинське відділення Ощадбанку, боржником по якому є [PERSON] на майно за адресою [ADDRESS] . Тринадцятого листопада 2024 року представник відповідача АТ «Державний ощадний банк України» - адвокат Комаровський С.З. в електронній формі через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на те, що АТ «Ощадбанк» є неналежним відповідачем у даній справі, так як не є органом та/або особою, уповноваженою на вчинення реєстраційних дій зі зняття обтяження (заборони) з нерухомого майна, що свідчить про помилковість та необгрунтованість визначення його відповідачем у даній справі. АТ «Ощадбанк» не міг позбавити, обмежити та/або порушити права позивача, що пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням своїм майном, шляхом зняття заборони з нерухомого майна. Необґрунтованим є ототожнення АТ «Ощадбанк» та Перечинського відділення Ощадбанку з огляду на повідомлення Охтирська б/н від 18.09.1990, на підставі якого зареєстроване обтяження на нерухоме майно, без посилання при цьому на норми законодавства та/або не обґрунтовуючи такого роду припущення відповідними доказами (документами). З матеріалів справи вбачається, що 20 жовтня 2006 року на підставі повідомлення Охтирська б/н від 18 вересня 1990 року Перечинського відділення Ощадбанку Перечинською державною нотаріальною конторою була зареєстрована заборона на житловий будинок [ADDRESS] . При цьому третьою особою Перечинською державною нотаріальною конторою допущена помилка власника майна, а саме помилкового зазначено [PERSON] . Разом з тим позивачем до матеріалів позову не долучені та в матеріалах справи відсутнє зазначене як підстава обтяження повідомлення Охтирська б/н від 18 вересня 1990 року Перечинського відділення Ощадбанку, внаслідок чого неможливо дослідити його зміст та встановити, чи дійсно мали місце договірні відносини між АТ «Ощадбанк», [PERSON] та [PERSON] щодо надання їм позики та/або укладення договору застави (іпотеки) нерухомого майна тощо. Окрім того, власником майна згідно відомостей з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, доданих до позову, являється [PERSON] , а не спадкодавець позивача. З наведеного вбачається, що повідомлення Охтирська б/н від 18 вересня 1990 року Перечинського відділення Ощадбанку не стосується спадкодавця позивача. Отже відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна свідчать про обтяження нерухомого майна іншої особи, а саме [PERSON] . Однак встановленим є те, що Перечинською державною нотаріальною конторою була зареєстрована заборона щодо нерухомого майна та допущена помилка щодо його власника, внаслідок чого позивач обмежений оформити спадкові права щодо житлового будинку в [ADDRESS] . Враховуючи викладене, належним відповідачем в даній справі є саме Перечинська державна нотаріальна контора як реєстратор цього обтяження, яка і має відповідати за позовом. АТ «Ощадбанк» в даній справі не є відповідачем, оскільки не є ані боржником, ані особою, в інтересах якої накладено арешт. Звертає увагу на те, що згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасування заборони є функцією державного реєстратора. Неналежність відповідача АТ «Ощадбанк» підтверджується також тим, що банк жодною дією не перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися житловим будинком та не вчиняє інших дій, які б порушували права та інтереси позивача. Позивачем не наведено доказів, які б свідчили про існування перешкод щодо реалізації ним права розпоряджатися власністю (нерухомістю) та не наведено доказів, які б вказували на вину банку в реалізації позивачем своїх прав, а отже визначення АТ «Ощадбанк» відповідачем у даній справі є необґрунтованим та помилковим. Вважає, що відповідачем у даній справі має бути особа, яка дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення щодо позивача, тобто сторона відповідного спірного договору чи державний реєстратор, уповноважений на вчинення реєстраційної дії, за умови порушення останнім прав позивача, а не АТ «Ощадбанк», який жодною дією чи бездіяльністю не перешкоджає володіти, користуватися та розпоряджатися належним позивачу майном, та не вчиняє інших дій, які б порушували права та інтереси останнього. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Зизич Н.Ю. не з`явилися, однак остання подала заяву про проведення розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити, при цьому питання розподілу судових витрат не вирішувати. Представник АТ «Ощадбанк» - адвокат Комаровський С.З. у судове засідання також не з`явився, однак у поданому відзиві просить розгляд справи здійснювати без його участі та відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Суд встановив, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 388943570 від 30 липня 2024 року, будинок [ADDRESS] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 22 грудня 2010 року, виданого Порошківською сільською радою, належить [PERSON] (а. с. 9). Поряд з цим, відносно вказаного об`єкта нерухомого майна наявне наступне обтяження: «тип обтяження - заборона (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 3920899; зареєстровано: 20.10.2006 10:24:47 за № 3920899 реєстратором: Перечинська державна нотаріальна контора, 89200, Закарпатська область, Ужгородський район, м.Перечин, вул. Ужгородська, 43, (03145) 2-19-06; info@pr.zk.notary/gov.ua; підстава обтяження: Охтирська, б/н, 18.09.1990, Перечинське відділення Ощадбанку, за реєстром; об`єкт обтяження: інше, Бердянська, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] ; боржник: [PERSON] , [PERSON] , Причина відсутності коду: архівний запис; додаткові дані: Архівний номер: 4507128LVOV42, Архівна дата: 02.12.2003, Дата виникнення: 18.09.1990, № реєстра: 558665-206, внутр. №D801CE232DF4292D4824, комментарий: 104-37/1990». Те, що будинок [ADDRESS] належав на праві приватної власності [PERSON] також підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданим Порошківською сільською радою 22 грудня 2010 року на підставі рішення виконкому від 08 грудня 2010 року № 7 (а. с. 19). Однак [INFO] [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 22 вересня 2023 року, актовий запис № 132 (а. с. 15). Також суд встановив, що [PERSON] на випадок смерті все майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право, заповіла [PERSON] , [INFO] , про що свідчить заповіт від 10 серпня 2006 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області Гаджега Г.В., зареєстрований в реєстрі за № 141 (а. с. 10, 11, 12, 17). Поряд з цим, звертаючись до суду з даним позовом адвокат Зизич Н.Ю., діючи в інтересах [PERSON] , стверджує, що наявність зареєстрованої заборони відчуження об`єкта нерухомого майна створює позивачу перешкоди у оформленні права власності на спадкове майна, при цьому боржник [PERSON] не був ані власником, ані користувачем вказаного майна, а також ніколи не був зареєстрований за цією адресою. Так, згідно довідки № 314, виданої 10 липня 2024 року в.о. старости Порошківського старостинського округу, [PERSON] , [INFO] , на день своєї смерті [INFO] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де разом з нею проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , - донька; [PERSON] , [INFO] , - внучка; [PERSON] , [INFO] , - зять; [PERSON] , [INFO] , - правнучка; [PERSON] , [INFO] , - правнучка (а. с. 18). Як вбачається з повідомлення АТ «Ощадбанк» від 04 лютого 2025 року №40/1211/14250/2025/БП, відповідно до наявної в програмному забезпеченні АТ «Ощадбанк» інформації: перед АТ «Ощадбанк» заборгованість [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та відкриті банківські рахунки не обліковуються; за вказаним прізвищем - [PERSON] , - також заборгованість перед АТ «Ощадбанк» та відкриті банківські рахунки не обліковуються. Згідно програмного забезпечення в АТ «Ощадбанк», інформація щодо правових підстав накладення заборони на майно, зазначеної в ухвалі, відсутня. При цьому зазначено, що відповідно до п. 136 ст. 111 розділу 9 «Юридичні справи контрагентів (клієнтів/партнерів/агентів/фінансових установ)» глави IV «Операційна діяльність» Правил застосування переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, затвердженими постановою правління Національного банку України від 27 листопада 2018 року № 130, - строки зберігання справ щодо юридичного оформлення рахунку клієнтів за активними та пасивними операціями (ідентифікаційні документи, кредитні договори, договори застави, переказу боргу, майнові доручення, поручительства третьої особи, гарантії, акредитиви, довідки, інші документи справи в національній та іноземній валютах) встановлено - 5 років, після виконання умов договору (а. с. 53). Крім цього, як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Виконкомом Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 12 травня 2009 року, актовий запис № 34, [PERSON] помер [INFO] (а. с. 16). Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Частиною 2 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV. За визначеннями, наведеними у пунктах 1, 5 частини першої статті 2 цього Закону: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обтяження - заборона або обмеження розпорядення та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають, обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості: зокрема, заборона відчуження та/або користування; арешт; іпотека; вимога нотаріального посвідчення договору, предметом якого є нерухоме майно, встановлена власником такого майна; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; інші обтяження відповідно до закону. При цьому необхідно зазначити, що обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст. 3 вказаного Закону). Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (ч.3 ст. 3 вказаного Закону). З цього слідує, що обтяження, які підлягають державній реєстрації, вважаються припиненими з моменту державної реєстрації їх припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Законом до обтяжень віднесені: зокрема, заборона відчуження, арешт нерухомого майна, іпотека, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, а також інші обтяження. Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; 3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, чи його дубліката; 5-1) договору купівлі-продажу неподільного об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта нерухомості (перший продаж), договору про участь у фонді фінансування будівництва, на виконання яких сплачено частково ціну майбутнього об`єкта нерухомості; 5-2) заяви про первинну державну реєстрацію спеціального майнового права на всі майбутні об`єкти нерухомості, що є складовими частинами подільного об`єкта незавершеного будівництва, та обтяження речових прав на майбутні об`єкти нерухомості, включені до гарантійної частки; 5-3) заяви про зміну гарантійної частки (у тому числі у зв`язку із зміною проектної документації на будівництво); 6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості; 7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Отже, обтяження припиняються на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/підстави існування обтяження. Відповідно, документом, що є підставою для державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна, може бути рішення суду, що набрало законної сили. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивача, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття заборони відчуження з нерухомого майна, захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та необхідність захисту її права шляхом скасування такої заборони відчуження з нерухомого майна, а відтак і про задоволення позову. Твердження представника АТ «Ощадбанк» щодо неналежного відповідача у даній справі суд відхиляє з підстав його необґрунтованості, виходячи з наступного. Частиною першою та другою статті 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Оскільки у даних правовідносинах нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави у нього немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача або відповідача. Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові КЦС ВС від 15 квітня 2020 року по справі № 474/106/18 (провадження № 61-13847св19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18). Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19). Згідно висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року по справі № 357/7734/18 (провадження № 61-19170св19), позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Також суд звертає увагу, що негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння (ст. 391 ЦК України). Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпорядження майном були результатом винних дій відповідача чи спричиняли позивачу збитки. Достатньо, щоб такі дії хоча б і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними. Як і віндикаційний, негаторний позов є речово-правовим і може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем і відповідачем зобов`язальних відносин та бути поданим щодо індивідуально-визначеного майна. Об`єктом негаторного позову є усунення триваючого правопорушення, що збереглося до моменту подання позову до суду. Позивачем у негаторному позові є власник майна або особа, яка володіє майном на підставі інших прав на майно (титульний власник). Відповідачем у негаторному позові є особа, яка власними протиправними діями перешкоджає позивачу здійснювати правомірність щодо користування чи розпорядження майном. У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 756/2298/18 (провадження № 61-3976св21) вказано, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. За таких обставин склад учасників, визначений позивачем та її представником, відповідає характеру спірних правовідносин, оскільки предметом оскарження є наявне зареєстроване обтяження у виді заборони на нерухоме майно, яке стосуються належного позивачу нерухомого майна, а саме обтяження зареєстровано за повідомленням Ощадбанк (уповноваженої особи його структурного підрозділу). Наявні обтяження за умови відсутності у самого обтяжувача будь-яких претензій майнового характеру до власника майна порушує право власності позивача, оскільки вона наразі обмежена у можливості реалізації своїх прав, у зв`язку із чим таке порушене право підлягає судовому захисту шляхом зняття заборони відчуженння з майна, що відповідає вимогам ст. 16 ЦК України. Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім цього, суд встановив, що згідно платіжної інструкції № 0.0.3919964529.1 від 02 жовтня 2024 року позивачем [PERSON] сплачено 1 211,40 грн судового збору. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як встановлено у судовому засіданні, адвокат Зизич Н.Ю., з урахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених позивачем судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом.

Outcome: approved