Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

17 січня 2022 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 30.12.2003 року до 30.10.2012 року перебували у шлюбі. Від шлюбних відносин вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка досягла 18-ти річного віку та навчається на другому курсі Дніпровського державного медичного університету на денній формі навчання, а тому потребує матеріальної допомоги батьків. На даний час дитина перебуває на утриманні позивача, однак остання самостійно не має можливості забезпечити достатній життєвий рівень доньки, що зумовило її звернусь до суду. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно, до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2023 року, ухваленому в порядку заочного розгляду цивільної справи № 202/3612/23 задоволено позовні вимоги та стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи стягнення з 13 липня 2022 року до закінчення дитиною навчання, але не довше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 30 вересня 2024 року задоволено відповідача [PERSON] , скасовано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2023 року по цивільній справі № 202/3612/23 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 29 жовтня 2024 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) є завищеними. Відповідач має на утриманні двох батьків пенсійного віку, які потребують постійного лікування. Тобто, у відповідача існує обов`язок утримувати не тільки повнолітню дочку, а й допомагати непрацездатним батькам. На думку відповідача, справедливим буде розмір аліментів на утримання повнолітньої дочки має бути не більше 2000,00 гривень щомісячно. З урахуванням наведеного, [PERSON] просить стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000,00 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до закінчення дитиною навчання, але не довше, ніж до досягнення нею 23 років. Представник позивача адвоката Маркело В.О. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. В подальшому в судові засідання позивач та її представник не з`являлись, натомість представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності, з урахуванням його позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву та на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. В подальшому до суду не з`являлась, натомість її представник - адвокат Маркело В.О. подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] до [PERSON] з 30 грудня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2012 року. Від шлюбних відносин сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується належним чином завіреною копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 12.12.2017 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Повнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] , перебуває на її утриманні, та відповідно до Довідок № 1003 від 12 липня 2022 року, № 1499 від 18.02.2025 року, виданої заступником декана та старшим інспектором Дніпровського державного медичного університету, [PERSON] , є студенткою медичного факультету Дніпровського державного медичного університету ІV рівня акредитації, денної форми навчання, бюджетної форми навчання. Час вступу 01.09.2021 року, термін навчання 6 років. Вказані обставини, в ході розгляду справи відповідачем не оспорювались. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з необхідністю отримання позивачем матеріальної допомоги (аліментів) на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , 2004 р.н., яка продовжує навчання, та ненаданням такої допомоги відповідачем у добровільному порядку. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Положенням статті 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі №622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми\~статей 187,\~189-192\~і\~194-197\~цього Кодексу. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Отже, вирішуючи питання, чи потребує повнолітня [PERSON] , [INFO] , матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням, враховуючи форму навчання (денна) у навчальному закладі, а також відсутність джерела доходів, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] , у зв`язку з навчанням, потребує матеріальної допомоги. Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують відсутність добровільного надання відповідачем допомоги доньці, яка продовжує навчання. При цьому, відповідачем не подано жодного доказу на спростування доводів позивача щодо ненадання ним допомоги на утримання доньки. Враховуючи наведене, позицію відповідача, який не заперечує щодо сплати аліментів, відсутність даних його незадовільного стану здоров`я чи матеріального стану, наявність у нього батьків пенсійного віку, які потребують постійного лікування, суд доходить висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу на утриманні їх спільної повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, та зобов`язаний сплачувати аліменти на її утримання. При визначенні розміру аліментів, судом враховуються обставини, визначені ч. 1 ст. 182 СК України, зокрема, його сімейний а майновий стан, в тому числі отримання ним постійного, систематичного доходу під час проходження служби в Збройних Силах України, потребу дитини в матеріальній допомозі, а також наявність у відповідача можливості надавати таку допомогу. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності та враховуючи, що повнолітня [PERSON] продовжує навчання, проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні, відсутність даних стосовно незадовільного стану здоров`я відповідача, його матеріальний та сімейний стан, наявність на його утриманні батьків пенсійного віку, які потребують фінансової допомоги, а також матеріальний стан повнолітньої [PERSON] , [INFO] , потреби особи даного віку, потреби по навчанню, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для працездатної особи, починаючи стягнення з 13 липня 2022 року (дня пред`явлення позову) та до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів, спрямований на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відповідає вимогам розумності та є співмірним витратам, в зв`язку з навчанням. При цьому,\~безпідставними є\~посилання відповідача\~про необхідність\~присудження аліментів\~у \~твердій грошовій\~сумі,\~оскількивідповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. У даному випадку, дитина проживає разом з матір`ю дитини, яка звертаючись до суду із даним позовом про стягнення аліментів, обрала спосіб отримання аліментів саме в частці від доходу батька дитини, а не у твердій грошовій сумі. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2011 року, остаточне 10.05.2011). За таких обставин, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного доказу, зокрема належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи обставини, на які посилають сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Outcome: partial