Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

23 січня 2025 року [PERSON] (далі позивач), звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] (далі відповідач), зареєстрованого 12.07.2008, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки позивач та відповідач мають різні погляди на життя. Фактично шлюбні відносини між ними припинені з 2021 року, сумісно не проживають, спільного господарства не ведуть. Сторони мають народжених під час перебування у шлюбі дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі. Справу призначено до розгляду на 21.02.2025 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано строк для надання заяв по суті справи. Відповідач у визначений в ухвалі час до суду не з`явився. Поштове відправлення з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, направлене відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення за його зареєстрованим місцем проживання, повернулося до суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною у відправленні адресою. У зв`язку з неявкою відповідача 21.02.2025 розгляд справи відкладено на 26.02.2025 та здійснено повторний виклик сторін. В судове засідання 26.02.2025 позивач та відповідач не з`явилися, про розгляд справи сповіщались належним чином, позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, відповідач, будучим належним чином повідомленим рекомендованим листом про розгляд справи, не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20, від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, від 23.01.2023 у справі 496/4633/18, від 22.03.2023 у справі № 905/1397/21, від 30.08.2023 у справі № 910/10477/22. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. На підставі частини другої\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 12 липня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що складено відповідний актовий запис № 261 (а.с. 3). За твердженням позивача, подружні відносини сторони фактично припинили, сумісно не проживають, спільного господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим та заперечує проти надання строку для примирення. Сторони мають народжених під час перебування у шлюбі дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 4,5). Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~24 Сімейного кодексуУкраїни\~(далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. ч. 3, 4\~ст. 56 СК України кожен має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою. З огляду на викладене, враховуючи що позивач наполягає на розірванні шлюбу, підстав для досягнення примирення між сторонами суд не вбачає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) при ухваленні рішення суд має вирішити питання про розподіл судових витрат. Позивач вимоги про стягнення судових витрат з відповідача не заявляє, натомість залишає їх за собою.

Outcome: approved