Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди. Позов мотивований тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси (головуючий суддя-Загороднюк В.І., присяжні Голубцов Г.В., Голубцова Ю.В.) від 26 грудня 2017 року [PERSON] визнано недієздатним та встановлено над ним опіку. Опікуном визначено матір [PERSON] . Позивач зазначає про те, що справу № 522/16930/17 розглянуто без подання органу опіки та у відсутність представника цього органу, є прямим грубим порушенням як закону так і прав особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, тобто позивача по даній справі. Відтак, не дивлячись на те, що вказане рішення не оскаржено, набрало законної сили та дія його вичерпана, воно є цілком та повністю незаконним, необґрунтованим, прийнятим умисно з грубим порушенням норм процесуального права. Посилаючись на те, що самим фактом прийняття суддею заздалегідь неправосудного рішення, позивачу завдано моральні страждання, які він оцінює у розмірі 2\~000\~000,00 грн., позивач звернувся з позовною заявою про стягнення моральної шкоди. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року визначено підсудність справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди внаслідок здійснення [PERSON] професійної діяльності та прийнятого судового рішення у цивільній справі №522/16930/17 за заявою [PERSON] , заінтересована особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання [PERSON] недієздатним та встановлення над ним опіки - Суворовському районному суду м. Одеси. 22 жовтня 2024 року справа надійшла до Суворовського районного суду м. Одеси. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, при цьому в матеріалах справи наявна заява в якій позивач просив розглянути дану справу у його відсутність. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Вивчивши матеріли справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку. Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] просить суд стягнути моральну шкоду у розмірі 2\~000\~000,00 грн., заподіяну внаслідок здійснення [PERSON] професійної діяльності та прийняття судового рішення у цивільній справі №522/16930/17 за заявою [PERSON] , заінтересована особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання [PERSON] недієздатним та встановлення над ним опіки. Згідно із частинами першою-третьою\~статті 124 Конституції України\~правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Конституцією України\~встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (стаття 129 Конституції України). Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку (стаття 126 Конституції України). Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України). Відповідно до частин першої, третьої\~статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"\~здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі\~Конституції\~і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом. У 1998 році Судова колегія в цивільних справах Верховного Суду України в ухвалі від 2 грудня 1998 року, витяг з якої розміщений на офіційній Інтернет сторінці Верховної Ради України та доступний за посиланням: https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/n0096700-98#Text, зазначила:\~Конституцією України\~встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється і однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду. Згідно із зазначеними положеннями\~Конституції України\~рішення суду і відповідно дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя можуть оскаржуватись у чинному порядку, а не в інший суд першої інстанції, що одночасно порушувало б і принцип незалежності суддів, і заборону втручання у вирішення справи незалежним судом. Саме в такому розумінні мають застосовуватись положення статей\~55,\~56 Конституції України\~про гарантію права кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб та на відшкодування державою матеріальної і моральної шкоди, заподіяної їх незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю при здійсненні ними своїх повноважень. Суд є органом, який вирішує такі скарги, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються в порядку, визначеному\~Конституцією України\~і законодавством про судочинство. Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою особою, яка бере участь у цивільній справі. Це можливо лише у випадках, коли суд (суддя) виступає як звичайна установа (особа), а не як орган (особа), що здійснює правосуддя. Заяви та скарги, спрямовані на притягнення суду (судді) як відповідача, не підлягають розгляду в суді першої інстанції, оскільки законом передбачено інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. До таких самих правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №705/3876/18, де, зокрема зазначив, що "неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві." Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав (пункт 43 постанови ВП ВС, 27.11.19 року, справа № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19). Враховуючи вищенаведене, позицію позивача щодо складу осіб які мають брати участь у справі, відсутність клопотань про заміну відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суддя не може бути відповідачем у справі. Суд вважає за необхідне зазначити, що приписи\~статті 1176 Цивільного кодексу України\~визначають випадки, в яких може бути заявлена позовна вимога про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили (частина 5\~статті 1176 Цивільного кодексу України). Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, а також те, що позивач є інвалідом дитинства І групи, відтак звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне судовий збір за подання позовної заяви п про стягнення моральної шкоди віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed