Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

14.11.2024 позивачі звернулися в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку. Позов обґрунтували тим, що 29.11.1999 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ВЛ N?2006 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Даний акт було видано на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів від 30.10.1999р. №496 та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0709\~га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS] . Розмір часток співвласників даної земельної ділянки визначено не було. Станом на сьогодні з чотирьох співвласників, троє померли, а саме: [PERSON] (померла [INFO] ), [PERSON] (померла [INFO] ) та [PERSON] (помер [INFO] ). На даній земельній ділянці було розташовано житловий будинок з тією ж адресою: [ADDRESS] , який, був розподілений між власниками даного будинку. [INFO] померла одна із співвласниць даного майна - [PERSON] , яка заповіла своє майно, нині покійному. [PERSON] . Фактично на сьогодні є два співвласника житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , які згідно наявних документів володіють даним нерухомим майном в наступних частках: [PERSON] - 10/25 часток та [PERSON] - 15/25 часток. Просили суд ???визнати право власності на 10/25 часток земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер:0710100000:21:065:0006 за [PERSON] та визнати право власності на 15/25 часток земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 0710100000:21:065:0006\~за [PERSON] . Ухвалою від 18.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі. Представник позивачів подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримує, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує, судові витрати просить залишити за позивачами. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої\~статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог\~ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст.\~211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, приходить до наступного висновку. Частиною 1\~статті 4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 29.11.1999\~року було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ВЛ №2006\~наступним громадянам України: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2677\~та було присвоєно даній земельній ділянці кадастровий номер: 0710100000:21:065:0006, про що 05.09.2012\~року зроблено Управлінням держкомзему у м.Луцьку Волинської області відповідну відмітку на акті (а.с.8). [PERSON] померла\~ [INFO] ,\~ [PERSON] -\~померла [INFO] та [PERSON] - помер [INFO] . Згідно довідки від 27.02.2023\~року № 844/01-04 КП «Волиньпроект» Волинської обласної ради, на даній земельній ділянці було розташовано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який був розподілений між власниками даного будинку та земельної ділянки на якій він розташований наступним чином: o??3/25 частки володіла [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Луцькою держнотконторою від 09.08.1999р. N?4-972; o??3/25 частки володіла [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Луцькою держнотконторою від 09.08.1999р. N?4-972; та 9/25 часток згідно Витягу про реєстрацію права власності від 01.03.2004 №263; o\~3/25 частки володів [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Луцькою держнотконторою від 09.08.1999р., №4-972; 7/50 часток згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданного Першою Луцькою держнотконторою від 23.12.2003р. N?1-2328 та 7/50 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (додатково), виданого Першою Луцькою держнотконторою від 07.03,2006р. N?3-463 (а.с.12). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 11.07.2012\~року у справі №\~0308/8180/2012\~було постановлено визначити за [PERSON] , яка померла [INFO] право власності на 10/25 частин земельної ділянки по [ADDRESS] , спадкоємцем якої і став [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 21.12.2012\~року, який зареєстровано в реєстрі за № 1-1559 та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №32901914\~від 21.12.2012\~(номер у спадковому реєстрі 53990227) (а.с.18). Однак,\~ [PERSON] ,\~отримавши вищевказані\~документи станом\~на 21.12.2012\~року,\~не звернувся\~до уповноваженого\~органу,\~який на\~той час\~здійснював державну\~реєстрацію нерухомого\~майна для\~реєстрації права\~власності,\~в зв?язку\~із чим,\~його донька\~- [PERSON] ,\~після оформлення\~спадщини на\~10/25\~часток житлового\~будинку з\~надвірними будівлями\~та спорудами,\~що розташований\~за адресою: [ADDRESS] (право власності підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.11.2024\~року №\~2218\~та Витягом з Державного реєстру речових прав номер витягу 402590102 від 06.11.2024р., номер відомостей про речове право 57441485) не змогла оформити право власності на земельну ділянку під даним будинком, про що отримано 06.11.2024р. Постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії №123/002-31 (а.с.23). Крім того, після смерті іншої співвласниці нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] \~від 29.08.2012р.) її майно успадкувала донька: [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13.08.2013р. № _-/35 (спадкова справа 379/2012), Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №\~34978679\~від 30.08.2013\~та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8684428 від 30.08.2013р, а саме: 12/25 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Отже, судом встановлено, що фактично на сьогодні є два співвласника житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , які згідно наявних документів володіють даним нерухомим майном в наступних частках: [PERSON] - 10/25 часток та [PERSON] - 15/25 часток. \~Нормами частини другої статті 6, частини першої статті 22, частини першої статті 23 3К України (1991 року) передбачалося набуття громадянами права власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину та виникнення права власності після встановлення меж земельної ділянки в натурі і одержання державного акта про право власності на землю. Аналогічними за змістом нормами статті 81 ЗК України також передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини. Перехід права користування земельної ділянки при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору (частина друга статті 120 ЗК України). Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об?єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об?єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. За загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. (Постанова ВС від 04 лютого\~2019\~року по справі справа № 463/1696/15-ц). При застосуванні положень статті 1, 20 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об?єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об?єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об?єкта права власності. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 лютого\~2015 року у справі № 6-2415 та аналогічна позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 27 березня\~2019\~року справа № 629/3449/16-ц. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов, в межах заявлених вимог, підлягає до задоволення, слід визнати право власності на 10/25 часток земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер:0710100000:21:065:0006 за [PERSON] та визнати право власності на 15/25 часток земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 0710100000:21:065:0006\~за [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved