Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 16 серпня 2011 року вони уклали шлюб з відповідачем. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] [INFO] . Подальше збереження шлюбу з відповідачем неможливе, через відсутність взаєморозуміння. У сторін різні характери та погляди на життя, спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер. У зв`язку з наведеним просить розірвати шлюб, стягнути з відповідачки судові витрати. Позивач у судове засідання не з`явився, у позовні заяві представник просив про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Відповідачка в судове зсідання не прибула, подала заяву про визнання позову та просила розглядати справу за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18 квітня 2023 року, сторони зареєстрували шлюб 16 серпня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №1292 (а.с.4). Згідно копії повторного свідоцтв про народження у шлюбі у сторін народився син [PERSON] [INFO] (а.с.14). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на те що сторони не підтримують шлюбних стосунків, відповідачка позов визнає, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Що стосується стягнення судових витрат, то суд виходить з наступного: Статтею 141 ЦПК України визначено розподіл судових витрат між сторонами та передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. [PERSON] при поданні позовної заяви сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Враховуючи те, що відповідачка до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги, тому суд приходить висновку, що 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 605,60 грн. необхідно повернути позивачу з державного бюджету, а решту - у розмірі 605,60 грн. стягнути з відповідачки на користь позивача. Також позивач зазначив у позовній заяві, що поніс витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень, однак дана інформація нічим не підтвердженна. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі наведеного, ст. 29 ЦК України, ст. ст. 104, 110, 112, 115, 141, 157 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved