Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідачів Державного агентства резерву України, Державної організації «Комбінат «Дніпро» Державного агентства резерву України про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні та компенсації за затримку розрахунку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з 22.09.2022 по 19.06.2024 перебував у трудових відносинах з Державним агентством резерву України на підставі Контракту № 6/22 від 22.09.2022. Згідно вказаного Контракту позивача призначено на посаду генерального директора державної організації «Комбінат «Дніпро» Державного агентства резерву України строком не більше 12 місяців з дня припинення або скасування воєнного стану, запровадженого на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» або до дня призначення переможця конкурсного відбору, відповідно до Порядку проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2008 № 777. Відповідно до Наказу Державного агентства резерву України № 100-к від 19.06.2024 позивача було звільнено з посади генерального директора державної організації «Комбінат «Дніпро» за угодою сторін, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та припинено дію Контракту № 6/22 від 22.09.2022. В період з 03.06.2024 по 07.06.2024 згідно створеного медичного висновку про непрацездатність № 82А6-ЗМ8Е-55ТР-ВВХ6, позивач перебував на лікарняному. На виконання рекомендацій Фонду соціального страхування, Пенсійного фонду України, Міністерства соціальної політики, Міністерства охорони здоров`я, в день створення медичного висновку про непрацездатність, позивачем було повідомлено в телефонному режимі роботодавця, а саме: керівника служби управління персоналом Державного агентства резерву України, т. в. о. Голови Державного агентства резерву України, кадрову службу, головного бухгалтера та Голову комісії з реорганізації державної організації «Комбінат «Дніпро» про перебування на лікарняному. Однак, у день звільнення 19.09.2024 роботодавець не надав позивачу письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні і не здійснив виплати всіх сум, які належать працівнику при звільненні, а саме не здійснено оплату листка непрацездатності згідно медичного висновку про непрацездатність № 82А6-ЗМ8Е-55ТР-ВВХ6. З січня 2024 року по квітень 2024 року заробітна плата не нараховувалась. Згідно створеного медичного висновку про непрацездатність, позивач перебував на лікарняному 5 днів, за які відповідач не провів розрахунок: 1937,40*5 = 9687 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 65 робочих дні, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає: 1937,40*65 = 125931 грн. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26.09.2024 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 03.10.2024 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30.12.2024 здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13.02.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, за клопотанням представника відповідача - Державної організації «Комбінат «Дніпро» Державного агенства резерву України, в порядку частини першої статті 55 ЦПК України, замінено на правонаступника Державне підприємство «Комбіант «Дніпро» Державного агентства резерву України. Представник відповідача ДП «Комбінат «Дніпро» Державного агентства резерву України подав відзив на позовну заяву. Вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Представник відповідача підтвердив, що між позивачем та Державним агентством резерву України 22.09.2022 був укладенйи контракт № 6/22, згідно якого позивача призначено на посаду генерального директора Державної орагнізації «Комбінат «Дніпро». Наказом Держрезерву від 19.06.2024 № 100-К позивача звільнено із займаної посади за угодою сторін. На день звільнення були проведені всі розрахунки із позивачем. Проте, позивачем не надано доказів своє непрацездатності. Копія витягу з «Порталу Дія» є лише інформацією про стан здоров`я і не має жодного відношення до трудових відносин позивача. Підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності. Позивач до підприємства ні паперового, ні електронного листка непрацездатності не надавав, а в Електронному реєстрі листків непрацездатності на порталі Пенсійного фонду України, який є володільцем інформації Реєстру, відомості про лікарняний за вказаний позивачем період - відсутній. Відтак у відповідача не було жодних підстав для оплати непрацездатності позивача. Враховуючи безпідставність позовної вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні, вимоги про компенсацію затримки розрахунку також не підлягають задоволенню. Позивач подав відповідь на відзив, відповідно до якої не погоджується із доводами представника відповідача ДП «Комбінат «Дніпро» Державного агентства резерву України. Позивач категорично заперечує додержання відповідачем трудового законодавства України. Відповідно до положення ст. 47, 116 КЗпП Ураїни роботодавець в день звільнення зобов`язаний видати працівникові письмове повідомлення про нараховані та виплачені працівником суми при звільненні та провести розрахунки у строки передабчені законом. Розрахунок з позивачем здійснено не було, про що свідчить банківська виписка від 06.11.2024. Позивач заперечує про його обов`язок надавати паперовий листок непрацездатності, оскільки з червня 2021 діє електронні листки непрацездатності. Відсутність електронного листка непрацездатності на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України може свідчити про неподання відповідачем до органів Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України відомості про укладені трудові відносини. Представник відповідача ДП «Комібант «Дніпро» Державного агенства резерву України подав заперечення на відповідь на відзив. Вказав, що позивач не зазначає яким чином відсутність повідомлення про нараховані суми підтверджують позовні вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні та компенсації затримки розрахунку. Позивач в день звільнення був відсутній на робочому місці і ніякої вимоги до підприємства про розрахунок не пред`являв. Посилання позивача на банківську виписку, як доказ відсутності відповідного розрахунку при звільненні представник ДП «Комбінат «Дніпро» Державного агентства резерву України заперечує, оскільки позивачу достеменно відомо, що комбінат на час виникнення спірних відносин був бюджетною організацією, відтак всі виплати проводились через Державне казначейство. Крім того підставою для звільнення від роботи та здійснення роботодавцем відповідних виплат є виключно листок непрацездатності, а не медичний висновок про тимчасову непрацездатність. Посилання про неповідомлення роботодавцем про укладені трудові відносини спростовуються повідомленням про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту від 16.05.2024. Відсутність в електронному реєстрі листків непрацездатності на порталі Пенсійного фонду України свідчить про безпідставність позову. В судовому засіданні позивач [PERSON] подану позовну заяву підтримав. Пояснив, що ДП «Комбінат «Дніпро» Державного агентства резерву України порушило вимоги ст. 116 КЗпП України, осільки в день звільнення не було надано письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, листок непрацездатності при звільненні оплачено не було. Разом з тим, позивач в судовому засіданні вказав, що права позивача не порушені відповідачем Державним агентством резерву України, позовні вимоги до вказаної установи ним не заявлені. Представник Державного агентства резерву України - Михайлець О.В. позовні вимоги заперечує, посилаючись на відсутність позовних вимог до вказаної установи, відтак права позивача порушені не були. Представник ДП «Комбінат «Дніпро» Державного агентства резерву України - Дем`яненко Л.В. проти задоволення позову заперечувала. Пояснила, що відомості про наявність листка непрацездатності зявилися лише 14.11.2024, отже на момент звернення позивача з позовом до суду, права [PERSON] порушені не були. Посилання позивача на неповідомлення його в день звільнення про нараховані та невиплачені суми при звільненні вважає безпідставними, оскільки в день звільнення позивач на робочому місці був відсутній, тому письмове повідомлення було направлено поштовим зв`язком. Під час перебування позовної заяви на розгляді в суді, відповідач пересвідчився в наявності листка непрацездатності, шляхом звернення із відповідними запитами, за результатами яких - позивачу було перераховані виплати щодо листка непрацездатності, інформація про який з`явилася в реєстрі листків непрацездатності 14.11.2024. Крім того, представник відповідача наголошує на тому, що надані позивачем обрахунки не відповідають вимогам постанови КМУ № 100, при цьому жодних клопотань для отримання необхідної інформації щодо страхового стажу працівника, розмір середньоденної заробітної плати позивачем заявлено не було. На підставі викладеного, представник відповідача вважає вимоги позивача необгрунтованими та безпідставними. Вислухавши вступне слово позивача, представника Державного агентства резерву України, ДП «Комбінат «Дніпро» Державного агентства резерву України, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у пероід з 22 вересня 2022 року по 19 червня 2024 року перебував у трудових відносинах з Державним агентством резерву України на підставі Контракту № 6/22 від 22 вересня 2022 року. Відповідно до Контракту № 6/22 від 22 вересня 2022 року, [PERSON] призначено на посаду генерального директора державної організації «Комбінат «Дніпро» Державного агентства резерву України строком не більше 12 місяців з дня припинення або скасування воєнного стану, запровадженого на території України відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами), або до дня призначення переможця конкурсного відбору, відповідно до Порядку проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2008 року № 777 (а.с.33-42). Відповідно до повідомлення про прийняття працівників на роботу /укладення гіг-контракту, 16.05.2024 повідомлення про трудові відносини сформовано у страхувальника. У період з 03.06.2024 по 07.06.2024 позивач мав тимчасову непрацездатність. Згідно Наказу Державного агентства резерву України № 100-к від 19 червня 2024 року, [PERSON] звільнено з посади генерального директора державної організації «Комбінат «Дніпро» за угодою сторін, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України та припинено дію Контракту № 6/22 від 22 вересня 2022 року (а.с. 43). Відповідно до частини першої статіт 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці права чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенціїна ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Позивач, звертаючись до суду із позовом вказує на порушення його трудових прав, оскільки 19.06.2024, при звільненні йому не було здійснено виплату на підставі листка непрацездатності тривалістю п`ять календарних днів за період з 03.06.2024 по 07.06.2024. Верховний Суд зазначив, що згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц виснувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Відповідно до письмових матеріалів справи, позивач звернувся до двох відповідачів, один з яких - Державне агентство резерву України. Так, в судовому засіданні на запитання суду, які права та інтереси позивача порушив заявлений відповідач 1, позивач [PERSON] вказав, що в даному випадку вказаний у позовній заяві відповідач 1 його права не порушив та позовні вимоги до вказаної юридичної особи позивачем не заявлено. Враховуючи те, що права позивача не порушено відповідачем 1 - Державним агентством резерву України, вказану обставину сторони визнали в судовому засіданні, відтак суд приходить до висновку, що позов до відповідача 1 заявлено безпідставно. Разом з тим, позивач у своїй позовній заяві просив стягнути з відповідача 2 - ДП «Комбінат «Дніпро» Державного агентства резерву України на свою користь виплати по тимчасовій непрацездатності у розмірі 9687 грн. та 125931 грн. за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення. Позивач вважає, що відповідач 2 порушив вимоги ст. 47, 116 КЗпП України, відтак його порушене право має бути поновлено у заявлений спосіб. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно частини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Позивач вказує на те, що з вини відповідача 2, на момент звільнення позивачу не було проведено виплати, пов`язані із листком непрацездатності, проте, суд із вказаними доводами позивача не погоджується з огляду на наступне. 03.06.2024 Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району м. Києва сформований медичний висновок про тимчасову непрацездатність № 82А6-3М8Е-55ТР-ВВХ6. Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку видачі (формування) листків непрацездатності в електронному реєстрі листків непрацездатності, завтерджений наказом Міністерства охорони здоров`я України 17 червня 2021 року № 1234, дані медичних висновків про тимчасову непрацездатність (далі - медичний висновок), що внесені до Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, надходять з електронної системи охорони здоров`я. Листок непрацездатності формується в Реєстрі на підставі інформації про медичний висновок (медичні висновки) у разі ідентифікації пацієнта як застрахованої особи в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - РЗО). Отже, медичний висновок про тимчасову непрацездатність (МВТН) та е-лікарняний - це два різні цифрові документи. МВТН - електронний документ, що формується в електронній системі охорони здоров?я (ЕСОЗ) та засвідчує тимчасову непрацездатність пацієнта. Він є підставою для створення е-лікарняного. Медичний висновок про тимчасову непрацездатність формується тим лікарем, який надає медичну допомогу, створює відповідні електронні медичні записи та власне проводить лікарську експертизу щодо тимчасової втрати працездатності. Згідно частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності розглядаються не пізніше десяти робочих днів з дня їх надходження, а для призначення допомоги по вагітності та пологах - не пізніше трьох робочих днів з дня їх надходження. Відповідно до витягу з електронного реєстру листків непрацездатності, саме 14.11.2024 був зареєстрований листок непрацездатності № 14526261-2027062192-1, який сформований на підставі медичного висновку № 82А6-3М8Е-55ТР-ВВХ6 за період з 03.06.2024 по 07.06.2024. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач 2 не мав підстави проводити виплати на підставі саме медичного висновку № 82А6-3М8Е-55ТР-ВВХ6, який долучено позивачем до позовної заяви. Відповідно до письмових матеріалів справи, 14.06.2024 ДП «Комбінат «Дніпро» Державне агенство резерву України направило позивачу лист про те, що на порталі електронних послуг Пенсійного фонду України не відображається дані про листок непрацездатності, що унеможливлює проведення відповідної виплату, у зв`язку із чим запропоновано надати паперовий листок непрацездатності. Вказаний лист направлено позивачу та отриманий останнім 22.06.2024, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до листа головного Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 16.01.2025, яке адресовано ДП «Комбінат «Дніпро» Державного агентства резерву України вказано, що за даними РЗО на момент настання страхового випадку 03.06.2024 [PERSON] перебував у трудових відносинах за основним місцем роботи зі страхувальником ДП «Комбінат «Дніпро» Державного агенства резерву України. Медичний висновок № 82А6-3М8Е-55ТР-ВВХ6 двічі направлявся до Пенсійного Фонду для створення листка непрацездатності 03.06.2024-07.06.2024. Проте лише 14.11.2024 при повторному направленні лікарем закладу охорони здоров`я медичного висновку, за даними Електронного реєстру листків непрацездатності по застрахованій особі [PERSON] успішно сформований електронний листок непрацездатності з категорією «Загальне захворювання або травма загального характеру» за період з 03.06.2024 по 07.06.2024, тривалістю п`ять календарних днів. Доводи позивача про те, що листок непрацездатності не міг бути успішно сформований, оскільки відсутня інформація про трудові відносини між позивачем та відповідачем 2 (неповідомлення роботодавцем органів Пенсійного фонду), суд до уваги не приймає, оскільки вказане спростовується письмовими матеріалами справи, а саме: повідомленням про прийняття працівників на роботу /укладення гіг-контракту від 16.05.2024 - повідомлення сформовано у страхувальника, а також відповіддю Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 16.01.2025, де вказано, що на момент настання страхового випадку 03.06.2024 [PERSON] перебував у трудових відносинах за основним місцем роботи зі страхувальником ДП «Комбінат «Дніпро» Державного агентства резерву України. Таким чином, суд приходить до висновку, що вина відповідача 2 у не здійсненні розрахунку в частині виплати за листок непрацездатності станом на 19.06.2024 (дата звільнення позивача) відсутня, оскільки такий листок непрацездатності на момент звільнення позивача та проведення із останнім розрахунку не був сформований в Електронному реєстрі листків непрацездатності. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду із позовом 19.09.2024, електронний листок непрацездатності сформований в Електронному реєстрі листків непрацездатності по застрахованій особі [PERSON] лише 14.11.2024, а медичний висновок, який долучено позивачем до позовної заяви не є листком непрацездатності, відтак фактично на момент звернення з позовом до суду право позивача порушено не було. Крім того, під час судового розгляду, представник відповідача 2 повідомила про те, що після з`ясування всіх обставин щодо листка непрацездатності позивача, останньому 08.01.2025 було здійснено відповідну виплату. Доводи позивача про те, що останього на день звільнення не було повідомлено про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та відсутність вчасного розрахунку спростовуються письмовими матеріалами справи (а.с.113-118). Надану позивачем копію виписки з АТ КБ «ПриватБанк» суд приймає критично, оскільки вказана виписка сформована за обмежений період, а саме з 19.06.2024 по 20.06.2024, а письмові матеріали справи не містять інформації щодо умов договору про банківський рахунок, що унеможливлює встановити строк зарахування грошових коштів банківською установою на рахунок позивача, у разі надходження відповідних виплат. Щодо наданого позивачем розрахунку сум виплат. Відповідно до положення пункту 25 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266 «Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням» розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців перебування у трудових відносинах (з першого до першого числа) за останнім основним місцем роботи застрахованої особи, що передують місяцю, в якому настав страховий випадок; для осіб, у яких через деякий час погіршився стан здоров`я у зв`язку з раніше отриманим ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, - перед настанням тимчасової непрацездатності. Згідно пункту 32 вказаного порядку, середня заробітна плата для розрахунку допомоги по вагітності та пологах і допомоги по тимчасовій непрацездатності, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється роботодавцями на підставі відомостей, що включаються до звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що подаються до ДФС. Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 13 ЦПК України). Позивач, звертаючись із позовом про стягнення виплат по тимчасовій непрацездатності та за час затримки розрахунку при звільненні, всупереч частини першої статті 81 ЦПК України не надав належні, допустимі та достовірні докази в частини розміру заробітної плати позивача, страхового стажу, тощо. Суд в свою чергу наголошує на положенні частини сьомої статті 81 ЦПК України, відповдіно до якої суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, позивач, звернувшись до суду із вимогою про стягнення відповідних виплат, не надав докази обгрунтованості заявлених сум. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач не надав суду належні, достовірні, допустимі, достатні докази на підтвердження вимог, викладених в позовній заяві, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України»). Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed