Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

У вересні 2024 року\~ позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини. Він, [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 08 вересня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 1328, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу з відповідачем мають синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду стало те, що спільне життя з відповідачем не склалось у зв`язку з тим, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові, мають різні погляди на життя, життєві цінності та ведення домашнього господарства, внаслідок чого між ними постійно виникають сварки та непорозуміння, тому вважає, що збереження шлюбу та спільне проживання неможливе і буде суперечити їхнім інтересам. На даний час шлюб носить тільки формальний характер, так як сторони не проживають разом як подружжя, не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Просив суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] , який зареєстрований 08 вересня 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 1328, розгляд справи здійснювати без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 2-4). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 вересня 2024 року,\~ головуючим суддею визначено Орєхова О.І. (а.с. 8-9) та матеріали справи передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (ч. 8 ст. 187 ЦПК України). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 808856 від 26.09.2024, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді щодо визначення підсудності, [PERSON] , [INFO] з 24.06.2010 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-16). З огляду на\~ викладене, вбачається, що позивачем пред`явлено позов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відповідності до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 29.10.2020 року у справі № 263/14171/19. Відповідно до ч. 1\~ ст. 187 ЦПК України, якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати\~ у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.\~ Ухвалою судді від 26 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін\~ та призначено судове засідання по справі на 30 жовтня 2024 року (а.с. 17-18). Розгляд справи двічі відкладався з різних причин, останній раз до 26 листопада 2024 року. Ухвалою суду від 26 листопада 2024 року провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було зупинено, за клопотанням відповідача [PERSON] надано сторонам строк для примирення. Розгляд справи призначено о 09 годині 30 хвилин 26 лютого 2025 року (а.с. 39-40). Ухвалою суду від 26 лютого 2025 року було відновлено провадження по справі за позовною заявою\~ [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 44). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву, отримана та зареєстрована канцелярією суду 25.09.2024 за вх. № 49730, в\~\~\~ якій\~ просив суд\~ справу\~ за\~\~ його позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу розглядати у його відсутність, позовні вимоги\~ підтримує в повному\~ обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував, судові витрати залишити за ним (а.с. 13). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву, отримана та зареєстрована канцелярією суду 26.02.2025 за вх. № 10536, в якій просила суд\~ справу\~ за\~\~ позовом [PERSON] до\~ неї про розірвання шлюбу\~\~ розглядати у її відсутність, позовні вимоги\~ визнає в повному\~ обсязі (а.с. 45). Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 211 ЦПК України). Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування\~\~ судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.\~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи,\~ що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 08 вересня 2007 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 2007 року вересня місяця 08 числа зроблено відповідний актовий запис за № 1328, де прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка [PERSON] та дружини [PERSON] , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] , виданого 08 вересня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с. 14). З матеріалів справи убачається, що подружжя від даного шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи\~ копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] (а.с. 5) та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи\~ копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] (а.с. 6). Позивач зазначав, що спільне життя з відповідачем не склалося, вони втратили почуття взаємної поваги та любові, мають різні погляди на життя, життєві цінності, ведення домашнього господарства, в сім`ї виникали сварки та непорозуміння, не підтримують сімейно-шлюбних відносин, шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 1 СК України, завданням Сімейного кодексу України є зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб. Відповідно до ч. 2 п. 3 ст. 1 цього Кодексу,\~ завданням Сімейного кодексу України є побудова сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 1 статті 110 СК України (зі змінами від 20.11.2024 № 4073-ІХ ЗУ) передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Так, судом було вжито заходи щодо примирення подружжя, про що свідчить ухвала від 26 листопада 2024 року про надання строку для примирення терміном на три місяці. Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом досліджено заяву [PERSON] , з якою остання звернулась до суду 26.02.2025, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки, як встановлено судом, спільне життя у подружжя не склалось, сторони втратили почуття взаємної поваги та любові, мають різні погляди на життя, життєві цінності, ведення спільного господарства, не підтримують сімейно-шлюбних відносин, за час надання судом строку для примирення, останнє між сторонами не відбулося, позивач наполягав на розірванні шлюбу, а відповідач визнала вимоги та не заперечувала проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що родина фактично розпалась та її поновлення неможливе, у зв`язку з чим, шлюб необхідно розірвати. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом (ст. 1 Закону України «Про судовий збір»). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.\~ При зверненні до суду із вказаним позовом, позивачем [PERSON] були понесені судові витрати у розмірі 1 211,20 гривень, які документально підтверджені Квитанцією від 20.09.2024\~ (а.с. 1). Однак, звертаючись до суду із заявою про розгляд справи у відсутність, [PERSON] просив судові витрати, понесені при зверненні до суду залишити за ним. Тому, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про можливість віднесення судових витрат за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved