Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

[PERSON] в особі адвоката Фельського С.Л. звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про стягнення безпідставно отриманих коштів. В обґрунтування позовних вимог представник позивач зазначив наступне. Позивачу стало відомо, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. відкрито виконавче провадження №67400788 на виконання виконавчого напису №15948 від 02.06.2021 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДИТ - КАПІТАЛ» заборгованості у розмірі 35 765,94 грн. Як вбачається з виконавчого напису стягнення заборгованості провадиться за кредитним договором №4936551 укладеним 02.02.2021 року [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ». Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2024 визнано виконавчий напис №15948 вчинений 02.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору №4936551 грошових коштів в сумі 35 765,94 грн. таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісіті одинадцять) гривень 20 копійок. Стягнуто з ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на користь [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані кошти та судові витрати. Ухвалою судді від 07.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. Відповідач відзиву на позов не подав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2024 визнано виконавчий напис №15948 вчинений 02.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору №4936551 грошових коштів в сумі 35 765,94 грн. таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили 14.10.2024. З копії рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2024 вбачається, що 02.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис за реєстровим №15948, яким пропонується звернути стягнення з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , який є боржником за Кредитним договором №4936551 від 02.02.2021 року, укладеним з ТОВ «МІЛОАН» ідентифікаційний код юридичної особи 40484607, правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором відступлення права вимоги №69-МЛ від 27.05.2021 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», ідентифікаційний код юридичної особи 35234236, заборгованості за Кредитним договором №4936551 від 02.02.2021 за період з 27.05.2021 по 01.06.2021 у розмірі 34 836,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 7 200,00 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 26 116,00 грн., прострочена заборгованість за комісією становить 1 520,00 грн. 05.11.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрієм Олександровичем відкрито виконавче провадження №67400788 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. № 15948 від 02.06.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором №4936551 від 02.02.2021 у розмірі 35 765,94 грн. Вказані обставини в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Отже, оскільки правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, стягнутих з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. З постанови приватного виконавця від 05.11.2025 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження вбачається, що з позивача за виконавчим провадженням з виконання виконавчого напису нотаріуса № 15948 було стягнуто мінімальні витрати виконавчого провадження у сумі 400,00 грн. З постанови приватного виконавця від 19.11.2024 про закінчення виконавчого провадження № 6740788 вбачається, що залишок нестягнутої суми за виконавчим документом становить 7968,42 грн.; стягнуто суму винагороди приватного виконавця у сумі 2779,72 грн. Отже, відповідачем в ході виконання виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, набуті грошові в сумі 27797,52 грн. З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання, щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України,\~витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається\~ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання ним правової допомоги позивачеві підтверджено договором про надання правової допомоги б/н від 27.12.2024, укладеним між позивачем та адвокатом Фельським Сергієм Леонідовичем, актом приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 27.12.2024, в якому сторони визначили, що розмір винагороди за послуги адвоката складає 10000,00 грн.; квитанцією до прибуткового касового ордера №б/н від 27.12.2024 на суму 10000,00 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 910/4881/18, від 03.04.2020 у справі № 920/653/19. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial