Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

26.11.2024 р. Ткаченко А.А. , яка представляє інтереси позивача, засобами поштового зв`язку звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 170000,00 грн. В обґрунтування вказаних вимог, позивач зазначає, що внаслідок скоєного 12.12.2022р. ДТП, яке відбулось з вини відповідача, позивач отримав майнову шкоду, сплативши суму страхового відшкодування потерпілій у ДТП особі, як її страховик за договором добровільного страхування. На підставі вказаного позивач просить стягнути суму сплаченого страхового відшкодування з відповідача, оскільки страховик відповідача здійснив відшкодування завданої шкоди лише частково. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва суду від 12.12.2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Відповідач не скористався правом подачі відзиву. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, 12.12.2022 приблизно о 10 годині 00 хвилин [PERSON] керуючи автомобілем «Тойота» державний номерний знак [NUMBER] на вул. Героїв Космосу, 4 в м. Києві, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, на слизькій ділянці дороги, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілями «Кіа» державний номерний знак [NUMBER] та «Хюндай» державний номерний знак [NUMBER] , які рухались в зустрічному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Своїми діями [PERSON] порушив п. 12.1, 11.3, 11.4 Правил дорожнього руху України. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18.01.2023 року (справа № 757/18756/22) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Договором добровільного страхування наземного транспорту №28-2840-00253/00014 від 07.07.2022 р. укладеного між ПАТ «Страхова компанія «УСГ» та ТОВ «Валартін Фарма» забезпечено транспортний засіб «Хюндай» державний номерний знак [NUMBER] . Страхова сума КАСКО 640700,00 грн. 14.12.2022 р. ТОВ «Валартін Фарма» заявою повідомлено страховика ПАТ «Страхова компанія «УСГ» про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Згідно звіту №126383 від 19.01.2023 р. про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу «Хюндай» державний номерний знак [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 851992,78 грн. 06.03.2023 р. між «Страхова компанія «УСГ» та ТОВ «Валартін Фарма» укладено додатковий договір про розмір страхового відшкодування відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту №28-2840-00253/00014 від 07.07.2022 р., яким визначено, що вартість залишків транспортного засобу «Хюндай» державний номерний знак [NUMBER] становить 316125,21 грн. Сума страхового відшкодування становить 300000,00 грн. та є остаточною. 04.04.2023 р. ПАТ «Страхова компанія «УСГ» складено страховий акт №ДККА-81919 у якому визначено суму страхового відшкодування ТОВ «Валартін Фарма» у розмірі 300000,00 грн. Виплата ТОВ «Валартін Фарма» страхового відшкодування у розмірі 300000,00 грн. підтверджується платіжною інструкцією №47256 від 07.04.2023 р. Встановлено, що цивільно-правова відповідальність винного водія автомобіля «Тойота» державний номерний знак [NUMBER] застрахована згідно діючого на момент ДТП полісу серії ЕР №209400101 у АТ «СК «ТАС». Ліміт відповідальності за шкоду майну становить 130000,00 грн. Таким чином, невідшкодованою залишилась частина збитку у розмірі 170000,00 грн. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України). Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Оцінку доказів суд здійснює відповідно до статті 89 ЦПК України. Зокрема, згідно із частинами першою, другою та третьою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 108 акону України "Про страхування" страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом про страхування відповідальності власників ТЗ порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (згідно із абзацом першим пункту 20.1 статті 20 Закону про страхування відповідальності власників ТЗ). Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. За змістом ст. ст. 28, 29 Закону N 1961 шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 р. у справі N 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Таким чином, суд доходить висновку, що різниця між фактично виплаченим потерпілій особі розміром страхового відшкодування та розміром завданої шкоди не покривається обсягом цивільно-правової відповідальності страховика відповідача, а покладається на завдавача шкоди, тобто на відповідача. За наведених вище обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved