Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

В листопаді 2023 року позивач звернувся до Таращанського районного суду Київської області з позовом до АТ «Укрпошта», в якому просив: 1) стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 1717,60 грн. за втрату товару; 2) стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн.. Позов обгрунтовує тим, що 24.05.2023 він, скориставшись українським електронним сервісом оголошень OLX.UA, придбав будівельний пилосос для внутрішніх робіт з гарантованою доставкою з боку ДП «Укрпошта» до місця його проживання. Зазначає, що того ж дня ним була проплачена сума за пилосос в розмірі 1640,00 грн. та вартість доставик 51,20 грн. та комісію за перевод коштів в розмірі 26,40, а всього перераховано 1717,60 грн.. Після перерахування коштів було сформовано ТТН, в якому було зазначено, що для забрання товару позивач повинен скористатися кодом у відділенні Укрпошти 054344803330. Вказує, що у встановлений 10- денний термін ним товар не було отримано, у зв`язку з чим він тричі звертався до АТ «Укрпошта». Зазначає, що його неодноразові звернення на електронну адресу (№2023060510592 від 05.06.2023, 2023072410257 від 28.07.2023 та №2023081710290 від 15.09.2023) підприємства не дали жодних результатів. Позивачем було надіслано на адресу генерального директора АТ «Укрпошта» письмову вимогу про відшкодування коштів. Однак, на всі його звернення була надана відповідь, що кошти будуть повернуті, хоча кошти так і не повернулись. Крім того, позивач зазначає, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань, йому було завдано моральної шкоди, яка виразилась в тому, що товар, який був йому вкрай необхідний для проведення ремонту, було втрачено, це призвело до страждань, що негативно відображається на його здоров`ї, оскільки є інвалідом 2 групи. Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 09.11.2023 року матеріали вказаної справи передані на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2024 вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою суду від 31.01.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 22.02.2024 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що 24.05.2023 року [PERSON] замовлено а АТ «Укрпошта» послугу з організації доставки відправлення (№0504344803330) з оголошеною цінністю та сплачено: 50 грн. за надання послуг з пересилання; 1,20 грн. - комісія; 26,40 грн. - за переказ коштів. Вказана послуга передбачала доставку товару на суму 1640,00 грн., за адресою: 09501, вул. Шевченка, 37, м. Тараща, Київська область. Зазначає, що 02.06.2023 року [PERSON] подано заяву про розшук відправлення №0504344803330. За результатами розшуку в АТ «Укрпошта» встановити місцезнаходження відправлення не вдалось, тому матеріали перевірки були передані до відповідального підрозділу відповідача для прийняття рішення щодо виплати відшкодування, про що позивача було повідомлено листом від 15.09.2023 року №1853-Д-2023081710290. Вказує, що 29.09.2023 року за реквізитами позивача, що були вказані ним у заяві про розшук відправлення від 02.06.2023 року, на підставі платіжної інструкції № 2843815860 від 29.09.2023 року, направлено відшкодування за відправлення в сумі 1756,40 грн., того ж дня кошти було повернуто на рахунок відповідача банком одержувача по причині «не вірний рахунок», що підтверджується листом АТ «Ощадбанк» від 08.02.2024 року. У зв`язку з чим АТ «Укрпошта» було прийнято рішення про направлення відшкодування пощтовим переказом на адресу позивача ([ADDRESS]). 23.11.2023 року АТ «Укрпошта» направило поштовий переказ в сумі 1756,40 грн., що підтверджується фіскальним чеком та списком згрупованих поштових переказів № 27314. Вказаний поштовий переказ 24.11.2023 виплачений відділем поштового зв`язку 09501 м. Тараща особисто [PERSON] , що підтверджується бланком виплати ф. 122. Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що 24.05.2023 року [PERSON] скориставшись українським електронним сервісом оголошень OLX.UA, придбав будівельний пилосос для внутрішніх робіт з гарантованою доставкою з боку ДП «Укрпошта» до місця його проживання за адресою: [ADDRESS] . Із банківської виписки AT «ПУМБ» від 24.05.2023, вбачається, що з карткового рахунку [NUMBER] , 24.05.2023 о 11.02 год. було здійснено списання грошових коштів в розмірі 1640,00 грн.+ 26,40 комісії, для оплати OLX доставки, а всього списано 1666,40 грн.. Крім того, з карткового рахунку [NUMBER] , 24.05.2023 о 11.02 год. було здійснено списання грошових коштів у розмірі 51,20 грн., що підтверджується копією квитанції №D4T8-YL3L-753E від 24.05.2023. Відповідно до застосунку «Viber», до мобільного телефону позивача, надійшло повідомлення від «Укрпошта» про можливість отримання відправлення №0504344803330 у відділенні 09501, вул. Шевченка, 37, Тараща, Київська область. 02.06.2023 року позивачем направлено заяву на ім`я генерального директора АТ «Укрпошта», в якій останній просив сплатити суму відшкодування за втрачене поштове відправлення. Однак, кошти позивачу повернуті не були. Відповідно до листа №1853-Д-2023060510592-В від 21.07.2023 відповідачем було повідомлено позивача про те, що його звернення було передане до відповідального підрозділу Укрпошти, про результати розгляду якого він буде проінформований додатково. Відповідно до листа №1853-Д-2023081710290-В від 15.09.2023 відповідачем було повідомлено позивача про те, що за результатами проведеної перевірки місцезнаходження поштового відправлення №0504344803330 на даний час встановити не надається можливим. У зв`язку з чим його звернення №2023081710290 передано до відповідального підрозділу для прийняття рішення належного відшкодування. В подальшому, листом №1853-Д-2023081710290-В від 26.09.2023 відповідачем було повідомлено позивача про те, що комітетом було прийнято рішення відшкодувати суму у розмірі 1756,40 грн.. Грошові кошти будуть перераховані на реквізити, зазначені позивачем у відповідній заяві. Згідно ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Згідно ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу. Згідно ст.924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. 29.09.2023 за зазначеними в заяві про розшук відправлення від 02.06.2023 реквізитами [PERSON] направлено відшкодування за відправлення в сумі 1756,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 2843815860 від 29.09.2023 року. Однак, кошти за відправлення в сумі 1756,40 грн. того ж дня були повернуті на рахунок АТ «Укрпошта», по причині «не вірний рахунок», що підтверджується листом АТ «Ощадбанк» від 08.02.2024 року. 23.11.2023 року АТ «Укрпошта» було направлено поштовий переказ в сумі 1756,40 грн., що підтверджується фіскальним чеком та списком згрупованих поштових переказів №27314, який було отримано 24.11.2023 року [PERSON] , що підтверджується бланком виплати ф. 122. У відповідності до ст. 1 Закону України "Про поштовий зв`язок" послуги поштового зв`язку - продукт діяльності оператора поштового зв`язку з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів банківських операцій, спрямований на задоволення потреб користувачів. Оператор поштового зв`язку (оператор) - суб`єкт підприємницької діяльності, який в установленому законодавством порядку надає послуги поштового зв`язку. На підставі ст. 3 Закону України "Про поштовий зв`язок" основними засадами діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку, зокрема, є забезпечення надання послуг поштового зв`язку встановленого рівня якості. Статтею 32 Закону України «Про поштовий зв`язок» передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання послуг з пересилання внутрішніх поштових відправлень, доручень користувачів щодо поштових переказів оператори поштового зв`язку несуть перед користувачами таку відповідальність: за повну втрату реєстрованого поштового відправлення з оголошеною цінністю - відшкодування збитків у розмірі суми оголошеної цінності поштового відправлення, вартості послуги поштового зв`язку та штраф у розмірі 50 відсотків вартості такої послуги. Судом встановлено, що АТ «Укрпошта» відшкодовано позивачу компенсацію за втрачане поштове відправлення 1756,40 грн.. Разом з тим, позивач має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача у сумі 20 000 гривень, то така не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з частинами першою та другою статті 23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановленеКонституцієюта законами України. За змістом ч. 1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В той же час, як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При цьому, в п. п. 3, 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни №4 від 31 березня 1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності. Сторона, яка пред`являє вимоги відшкодування завданої їй моральної шкоди, не звільняється від обов`язку довести наявність такої шкоди, її розмір, надавши належні, допустимі та достовірні докази цього факту, у порядку встановленому процесуальними нормативно-правими актами. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 49-51 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714цс19) зазначено, що: "виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.". У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі N 180/1735/16-ц (провадження N 61-18013сво18) зазначено, що "тлумачення положень статей 11 та 23ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.". Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі № 766/21131/18 (провадження N 61-18770св19), аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Відповідно до вище зазначеного позивачем не надано до матеріалів справи доказів, які підтверджують дійсність моральних страждань та рівень їх тяжкості. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння їй моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований, тим падче відповідачем відшкодовано позивачу вартість збитків, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Приймаючи рішення суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. З викладених обстапвин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed