Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення коштів в сумі 4 967 962,28 грн, а також про звернення стягнення на предмет іпотеки земельної ділянки площею 0,0900 га за кадастровим номером 3221810100:03:215:0157, що розташована в м. Вишгороді Вишгородського району Київської області, шляхом її реалізації на прилюдних торгах відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05 травня 2018 р. було укладено договор позики, за яким [PERSON] передав, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у борг, на безоплатній основі, в рівних частках, гроші у сумі 3 011 850 гривень 00 копійок, що еквівалентно 115 000 (ста п`ятнадцяти тисячам) доларів США за курсом НБУ на день укладення договору, які позичальники зобов`язуються повернути до 05 травня 2021 року в гривнях, що має бути еквівалентно 115 000 (ста п`ятнадцяти тисячам) доларів США за курсом НБУ на день повернення. На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором позики між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 05.05.2018р. Предметом іпотеки є належна [PERSON] земельна ділянка та земельна ділянка з господарськими спорудами, які будуть на ній збудовані. Сторони визначили, що погоджена сторонами оцінка предмета іпотеки за згодою сторін складає суму 3 011 850 (три мільони одинадцять тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. 00 копійок, що еквівалентна 115 000 (ста пятнадцяти тисячам) долларів США за курсом НБУ на день укладання договору. [PERSON] були надіслані відповідачам вимоги про усунення порушення виконання порушеного вищезазначеного зобов`язання у тридцятиденний строк, а саме повернення отриманих коштів згідно Договору позики від 05.05.2018р. та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Зазначені вимоги залишились без задоволення та кошти не були повернуті. Ухвалою судді від 03.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 20.09.2024 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому остання просить задовольнити позов тільки в частині звернення стягнення по іпотечному договору від 05.05.2018р. на предмет іпотеки шляхом продажу його на прилюдних торгах. Посилається на те, що її зазначили в договорі позики за вимогою [PERSON] . Вважає таку вимогу формальною, оскільки колишній чоловік [PERSON] запевнив її, що вона, підписуючи договір, надає йому дозвіл на укладення такого договору та запевнив, що отсання не нестиме жодних обов`язків та відповідальності. Зазначає, що вказані вище грошові кошти ні в повному обсязі, ні частково, вона не отримувала від [PERSON] . Вказує, що обставини свідчать про те, що вона, як колишня дружина [PERSON] , не мала жодного відношення ні до придбання земельної ділянки (кадастровий номер 3221810100:03:215:0157), ні до укладення договору позики. Вказана позика не оформлялась в інтересах їх колишньої сім`ї та земельна ділянка залишилась у власності останнього. 05.11.2024 року від відповідача [PERSON] надійшов аналогічний за змістом відзив на позовну заяву в якому останній просить задовольнити позов тільки в частині звернення стягнення по іпотечному договору від 05.05.2018р. на предмет іпотеки шляхом продажу його на прилюдних торгах. Ухвалою суду від 16.12.2024 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд по суті. Представник позивача у судове засідання не прибув, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідачі у судове засідання не прибули, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не прибув, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 05 травня 2018 р. було укладено Договор позики, за яким [PERSON] передав, а [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) та [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) прийняли у борг, на безоплатній основі, в рівних частках, гроші у сумі 3 011 850 (три мільйони одинадцять тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, що еквівалентно 115 000 (ста п`ятнадцяти тисячам) доларів США за курсом НБУ на день укладення договору, які Позичальники зобов`язуються повернути Позикодавцю до 05 травня 2021 року в гривнях, що має бути еквівалентно 115 000 (ста п`ятнадцяти тисячам) доларів США за курсом НБУ на день повернення. Згідно п. 4 Договору позики Сторони домовились, що в забезпечення повернення позики Позичальники передають Позикодавцю в іпотеку земельну ділянку площею 0,0900 га за кадастровим номером 3221810100:03:215:0157, що розташована в м. Вишгороді Вишгородського району Київської області, призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які будуть на ній збудовані. Згідно п. 9 Договору позики підписання Сторонами цього договору є підтвердження факту отримання Позичальниками вказаних грошей. На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором позики від 05.05.2018р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 05.05.2018р., відповідно до умов якого [PERSON] є Іпотекодавцем, 3 однієї сторони, a [PERSON] Іпотекодержателем з іншої сторони. Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колєсніченком О.Д. та зареєстровано в реєстрі за № 152. 04.01.2022p., 01.06.2022p., 05.08.2022p., 05.09.2022p. 05.04.2024p. дотримуючись вимог п.5.4 Договору іпотеки від 05.05.2018р. позивачем [PERSON] відповідачам [PERSON] та [PERSON] були надіслані вимоги про усунення порушення виконання порушеного вищезазначеного зобов`язання у тридцятиденний строк, а саме повернення отриманих коштів згідно Договору позики від 05.05.2018р. та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Як убачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.05.2018 року, зареєстрованого за №149, укладного між [PERSON] та [PERSON] , останній здійснив покупку земельної ділянки площею 0,0900 га, за кадастровим номером 3221810100:03:215:0157, що розташована в м. Вишгороді Вишгородського району Київської області, призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано державне обтяження на вищевказану земельну ділянку за кадастровим номером 3221810100:03:215:0157. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною першою ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша ст. 611 ЦК України). Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша ст. 546 ЦК України). Згідно з частиною першою ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України гривня. Грошове зобов`язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. За ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Отже, застосування такого способу захисту права, як звернення стягнення на предмет іпотеки, пов`язане виключно з невиконанням основного зобов`язання у встановлений строк (термін). У разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме: шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. Відповідно до п. 3.1. договору іпотеки предметом іпотеки є належна Іпотекодавцю земельна ділянка площею 0,0900 га за кадастровим номером 3221810100:03:215:0157, що розташована в м. Вишгороді Вишгородського району Київської області, призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які будуть на ній збудовані. Згідно п.3.3. Договору іпотеки сторони визначили, що погоджена сторонами оцінка предмета іпотеки за згодою сторін складає суму 3 011 850 (три мільони одинадцять тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. 00 копійок, що еквівалентна 115 000 (ста пятнадцяти тисячам) долларів США за курсом НБУ на день укладання договору. Крім того, сторони погоджують, що вказана оцінка є орієнтовною і реалізація Предмету іпотеки, у випадку необхідності, буде здійснюватись за ринковими цінами, які складуться на дату такої реалізації та Іпотекодержатель буде мати право на задоволення своїх вимог до Іпотекодавця за рахунок всієї суми, отриманої від реалізації. Згідно п. 5.1. Іпотекодержатель набуває право (але не обов`язок) звернути стягнення на Предмет іпотеки в разі виникнення в Іпотекодавця прострочення строку повернення боргу. Згідно п. 5.2. У випадку невиконання Іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим Договором та/або Основним договором, надісланої Іпотекодержателем згідно з п. 5.4 цього Договору, у встановлений вказаним пунктом строк, такі вимоги Іпотекодержателя задовольняються за рахунок Предмета іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу Предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі або перереєстрації права власності на предмет іпотеки на своє ім`я. Це застереження згідно з Законом України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Вказане застереження не перешкоджає Іпотекодержателю звернути стягнення на Предмет іпотеки іншим чином на його власний розсуд, зокрема, але не обмежуючись: (а) шляхом переходу права власності на Предмет іпотеки до Іпотекодержателя; (б) шляхом продажу Предмету іпотеки будь-якій особі: (в) у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; (г) іншим чином на розсуд Іпотекодержателя у встановленому законодавством України порядку. Згідно 5.3. Право вибору задоволення вимог Іпотекодержателя та вибір самого способу такого задоволення належить Іпотекодержателю. Іпотекодавець вправі у будь-який час до реалізації Предмета іпотеки зупинити звернення стягнення на нього виконанням прострочених зобов`язань за Основним договором у повному обсязі. При цьому витрати Іпотекодержателя, пов`язані з пред`явленням вимоги за Основним договором та зверненням стягнення на Предмет іпотеки, також забезпечуються цією іпотекою, тобто ці витрати бере на себе Іпотекодавець та вони підлягають відшкодуванню Іпотекодержателю в повному обсязі. Відповідно до п.7.1. Договір іпотеки набирає чинності з дня його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до повного виконання Іпотекодавцем його зобовязань по Основному договору. Велика Палата Верховного Суду у справі № 361/7543/17 підтримала правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 03.02.2016 у справі № 6-1080цс15 щодо правової природи одночасного задоволення вимог про стягнення боргу за основним зобов`язанням зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, визначивши, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що в резолютивній частині судового рішення про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням та звернення стягнення на предмет іпотеки слід вказувати, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже, таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне. Позивач неодноразово повідомляв відповідачів про наявність заборгованості та необхідність повернення суми боргу, що підтверджується листами від 04.01.2022p., 01.06.2022p., 05.08.2022p., 05.09.2022p. 05.04.2024p. Відповідачі належним чином не виконують умови договору позики від 05.05.2018 року, а тому станом на 03.05.2024 виникла заборгованість в розмірі 4 558 600 (чотири мільйона пятсот пятдесят вісім тисяч шістсот) (курс НБУ на 02.05.2024р. - 39,64 грн. х 115 000). За змістом ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України у постановах від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15 висловив правові позиції та вказав на те, що за змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки відповідачі не виконали взятих на себе зобов`язань щодо повернення суми позики та оплати процентів за договором позики від 05.05.2018 року, то позивач має право звернути стягнення на майно, яке належить відповідачу, що є предметом іпотеки за іпотечним договором від 05.05.2018 і реалізувати його для погашення зобов`язань у порядку, встановленому умовами іпотечного договору згідно з чинним законодавством. З урахуванням зазначеного вище, а також того, що відповідачі не заперечували щодо задоволення позову в частині звернення стягнення по іпотечному договору від 05.05.2018р. на предмет іпотеки шляхом продажу його на прилюдних торгах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та існують правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. Крім того, задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд вважає необхідним також зазначити таке. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжує діяти на день ухвалення рішення. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту: «5-2. у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону». Ураховуючи, що на момент ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Отже, суд дійшов висновку, що зазначені норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону України «Про іпотеку», а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період, та надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону. Тобто, зупинення положень Закону України «Про іпотеку» в частині реалізації предмета іпотеки є фактично відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак такі положення не передбачають втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє реалізацію предмета іпотеки шляхом продажу на електронних аукціонах. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 22 червня 2022 року № 296/7213/15. Ураховуючи, що нерухоме майно належить фізичній особі, нерухоме майно передано в іпотеку за договором позики, зобов`язання виникло за договором, який укладений до 17 березня 2022 року, а також після 17 березня 2022 року до договору не вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій, тому слід зупинити виконання рішення суду на період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 15 140,00 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved