Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 78689,06 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір №575343187. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01 відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. 31 грудня 2020 року додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Відповідно до реєстру боржників №142 від 13 липня 2021 року до договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №575343187. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та позивачем укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передала (відступила) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач прийняв належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 21 жовтня 2022 року до договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 38463,62 грн., з яких: 10499,10 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 27964,52 грн. - сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, отже відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем на вказану суму. Крім того, 28 квітня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем укладено договір позики №0978313912. 22 червня 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та позивачем укладено договір факторингу №22/06-22, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» передало (відступила) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач прийняв належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 22 червня 2022 року до договору факторингу №22/06-22 від 22 червня 2022 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 40225,44 грн., з яких: 3748,99 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 36476,45 грн. - сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, отже відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за договором позики на вказану суму. Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі. Відповідно до розпорядження голови Віньковецького районного суду Хмельницької області 15 жовтня 2024 року справу передано на розгляд до Новоушицького районного суду Хмельницької області. Ухвалою Новоушицького районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 17 грудня 2024 року суд постановив ухвалу про перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін до загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 15 листопада 2024 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву в якому вказав, що надані до позовної заяви документи не містять відомостей, що кошти передавалися позичальнику за кредитним договором № 575343187 від 21 квітня 2021 року. Відсутні докази на підтвердження заборгованості та її розміру за вказаним кредитним договором. Відсутні докази переходу права вимоги до вказаних фінансових установ. На момент укладення договору факторингу первинний договір, право вимоги за яким відступається, мав би бути укладеним між первинним кредитором та боржником, тому ТОВ «Таліон плюс» не могло набути права вимоги за договором кредиту за № 575343187 від 21 квітня 2021 року на підставі договору факторингу, оскільки на момент його укладення будь-яких зобов`язальних відносин між первинним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем не існувало. Окрім того, за договором № 575343187 від 21 квітня 2021 року безпідставно нараховано проценти поза межами строку кредитування. Щодо договору позики № 0978313912 від 28 квітня 2021 року то, надані до позовної заяви документи не містять відомостей, що кошти передавалися позичальнику, не надано жодного належного та допустимого доказу переходу права вимоги за договором позики від ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Також, за договором безпідставно нараховано проценти поза межами строку кредитування. За таких обставин, просив суд відмовити в задоволенні позову. 20 листопада 2024 року представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив у якому вказав, що інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у первісного кредитора, у зв`язку з чим, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника. Відповідач у відзиві не заперечує факт отримання грошових коштів, але намагається показати, що позивач не довів його належним чином. Відповідачем при підписанні кредитних договорів не було висловлено жодних заперечень або зауважень щодо умов кредитних договорів, в тому числі і порядку нарахування відсотків, що свідчить про факт погодження відповідача із всіма умовами кредитних договорів, враховуючи і нарахування відсотків. Зазначив, що кредитні договори діють до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, тому кінцева дата строку кредиту - є лише датою повернення кредиту, а не датою закінчення строку дії кредитного договору. Окрім того, з метою надання вичерпної інформації по справі, просив суд долучити до матеріалів справи: реєстр права вимоги № 142, платіжне доручення до договору факторингу 20102022 від 22 жовтня 2022 року, реєстр прав вимоги № 1 до договору факторингу 20102022 від 22 жовтня 2022 року, платіжне доручення до договору факторингу, реєстр боржників до договору факторингу, розрахунок заборгованості до договору № 575343187 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», розрахунок заборгованості до договору № 575343187 від ТОВ «Таліон плюс», платіжні доручення до договору № 575343187. Також, просив суд поновити строк для подання доказів, у зв`язку із тим, що позивачу довелось звертатися до первісних кредиторів з відповідними запитами щодо надання додаткових доказів, що зайняло тривалий час, а відповідь отримано лише 19 листопада 2024 року. 25 листопада 2024 року відповідач надіслав до суду заперечення у якому зазначив, що докази долучені до відзиву, подані стороною позивача з порушенням норм процесуального права, а саме ст. 83 ЦПК України, а тому до розгляду судом не можуть бути прийняті. Вирішуючи питання про долучення до матеріалів справи доказів про які клопотав представник позивача, слід зазначити таке. Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 83 ЦПК України). Зважаючи на те, що докази, про долучення яких заявив представник позивача, були отримані на запит в інших фінансових установ, у справі було здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження, з метою повного, об`єктивного та законного розгляду справи, суд вважає за можливе поновити представнику позивача строк на подачу доказів та долучити їх до матеріалів справи. Представник позивача надіслав до суду клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до таких висновків. Так, 21 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір №575343187 (а.с.7-10). Відповідно до умов цього договору відповідачу був наданий кредит в розмірі 6000 грн., строком на 20 днів на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним відповідно до умов (416,10 % річних, що становить 1,14 % від суми кредиту за кожний день користування ним), зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Невід`ємною частиною цього договору є Паспорт споживчого кредиту, що надані позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця https://www.moneyveo.ua (п. 4.1 договору). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. 21 квітня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу кошти у сумі 6000 грн. на рахунок № 4149-49XX-XXXX-9371, 22 квітня 2021 року кошти у сумі 2500 грн., 24 квітня 2021 року кошти у сумі 2000 грн. (а.с.89, 90). ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» здійснило розрахунок заборгованості відповідача, яка становить 38463,62 грн., з яких: 10499,10 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 27964,52 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.17, 99-101). 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01. 31 грудня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду, згідно із якою погодили нову редакцію договір факторингу №28/1118-01 (а.с.11-13). На підставі вказаного договору, відповідно до реєстру боржників №142 від 13 липня 2021 року до договору факторингу №28/1118-01 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №575343187 (а.с.97, 98). В свою чергу, 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та позивачем укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передала (відступила) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач прийняв належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі прав вимоги боржників (а.с.14, 15, 91). Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 21 жовтня 2022 року до договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 38463,62 грн. (а.с.16, 95, 96). 28 квітня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем укладено договір позики №0978313912/2, який підписано електронним підписом\~позичальника,\~відтвореним шляхом\~використання одноразового\~ідентифікатора(а.с.22-24). Відповідно до умов цього договору відповідач отримав кредит у розмірі 3749 грн. строком на 14 днів зі строком дії договору три роки. Відсоткова ставка узгоджена в розмірі 1,75% за один день користування кредитом та застосовується за умови належного виконання договору та відсутності пролонгації. 28 квітня 2021 року ТОВ «Інфінанс» здійснило перерахунок коштів відповідачу на рахунок № 4149-49XX-XXXX-9371 у сумі 3749 грн. (а.с.88). 22 червня 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та позивачем укладено договір факторингу №22/06-22, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» передало (відступила) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач прийняв належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.25-28, 92). Відповідно до реєстру боржників від 22 червня 2022 року до договору факторингу №22/06-22 від 22 червня 2022 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 40225,44 грн., з яких: 3748,99 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 36476,45 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.29, 30, 93, 94). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст.\~634\~ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно із якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України\~«Про електронну\~комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікаторомдані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст.\~1048\~цього ж\~Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, щодо не укладення кредитних договорів позивачкою, з таких підстав. Згідно зі статтею 204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статті 1051\~ЦК України визначено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Зазначений висновок узгоджується з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами першою-третьою статті 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Як вбачається з кредитних договорів, всі договори підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону з зазначенням адреси проживання відповідача, його паспортних даних, РНОКПП, а крім того за умовами договорів їх невід`ємною частиною є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайтах товариств. Так, при укладанні кредитних договорів відповідачем вчинено ряд дій, без здійснення яких договори були б не укладеними, що в свою чергу підтверджує укладання вказаних договорів в електронній формі. Відповідач був належним чином ознайомлений з умовами вищевказаних кредитних договорів, однак не виконав грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів, а тому заборгованість по договорах в межах строку кредитування підлягає стягненню за рішенням суду. За результатом системного аналізу досліджених доказів, суд дійшов до висновку, що вищевказані кредитні договори між відповідачем та відповідними фінансовими установами були укладені, позичальник не виконав свої зобов`язання щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем який набув прав вимоги за вищевказаними кредитними договорами за договорами відступлення прав вимоги. Посилання відповідача на те, що належними доказами, які підтверджують перерахування відповідачу певної суми коштів, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», чого на підтвердження позову позивачем надано не було не заслуговують на увагу. Поряд із зазначеним слід звернути увагу на те, що за кредитним договором №575343187 відповідачу надано позику в розмірі 10500 грн зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,14 % за день користування коштами строком на 20 днів. Кредитор має право нараховувати проценти за користування кредитними коштами протягом 20 днів, починаючи з дня отримання кредиту. Таким чином, розмір заборгованості за процентами за договором №575343187 становив би 2394 грн. з розрахунку: 10500 грн./100%*1.14%*20 днів, проте відповідач сплатив ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 2307,10 грн., які були зараховані на погашення процентів (а.с.99, 100), тому залишок заборгованості за процентами становить 86,90 грн. Отже, стягненню з відповідача за кредитним договором №575343187\~ підлягає заборгованість у загальному розмірі 10586 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу 10499,10 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 86,90 грн. За договором позики №0978313912/2 відповідачу надано позику в розмірі 3749 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,75 % за день користування коштами строком на 14 днів. Кредитор має право нараховувати проценти за користування кредитними коштами протягом 14 днів, починаючи з дня отримання кредиту. Таким чином, розмір заборгованості за процентами за договором позики №0978313912/2 становить 918,51 грн. з розрахунку: 3749 грн/100%*1.75%*14 днів. Отже, стягненню з відповідача за договором позики №0978313912/2 підлягає заборгованість у загальному розмірі 4667,50 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу 3748,99 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 918,51 грн. Таким чином з відповідача за неналежне виконання зобов`язань за договорами позики підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 15253,50 грн. За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову. При розподілі судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 587 гривень 43 копійок пропорційно до задоволеної частини вимог (позов задоволено на 19,40 %).

Outcome: partial