Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення, визначення порядку користування квартирою, в обґрунтування якого вказали, що сторони по справі є співвласникам квартири [ADDRESS] . В даний час позивачі не можуть користуватись спірною квартирою через перешкоди з боку відповідача, який мешкає в спірній квартирі зі своєю співмешканкою, заперечуючи право позивачів на користування спірною квартирою. Позивачі будучи власниками спірної квартири мають право володіти та користуватись нею, а оскільки відповідач чинить перешкоди у вселенні позивачів у спірну квартиру, просять суд зобов`язати відповідача не чинити перешкод в користуванні квартирою шляхом примусового вселення позивачів в квартиру, а також встановити порядок користування квартирою. Представник позивачів, позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що не чинив перешкод позивачам у користуванні квартирою, колишня дружина та доньки добровільно покинули квартиру, а доньки взагалі проживають за кордоном тривалий час, просить в позові відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що позивачі [PERSON] , [PERSON] самостійно та з власної ініціативи припинили проживати в спірній квартирі, щодо зміни замків, пояснила що восени 2020 року відповідач змінив замок в квартирі, оскільки попередній замок був поламаний, з 2020 року позивач [PERSON] не проявляла інтереса до квартири, не сплачувала комунальні послуги. Позивачі [PERSON] та [PERSON] проживають за кордоном, запропонований позивачами порядок користування квартирою є неприйнятним, а витрати на правову допомогу в розмірі 40000грн. є неспівмірними із складністю справи, просить в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши в сукупності докази у справі встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 4-х кімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 83,4 кв.м. житловою площею 54,8 кв.м., яка складається з чотирьох житлових кімнат : 1-а кімната № 3 12,5 кв.м., 2-а кімната № 4 12,6 кв.м., 3-я кімната № 8 12,5 кв.м. з лоджією 1,8 кв.м., 4-а кімната № 2 17,2 кв.м. з лоджією 1,8 кв.м., кухні площею 8,3 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., туалету 1,0 кв.м. та коридору площею 12,9 кв.м. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить на праві власності по 1/5 частині спірної квартири на підставі свідоцтва право власності на житло від 02.12.1999 виданого Хмельницькою квартирно-експлуатаційною частиною району. [PERSON] є власником 2/5 частин спірної квартири - з яких 1/5 на підставі свідоцтва право власності на житло від 02.12.1999 виданого Хмельницькою квартирно-експлуатаційною частиною району, а 1/5 відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину від 18.05.2016. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 09.01.2003, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] . Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні від 15.05.2023, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) дійшла висновку, що у законодавстві, що регулює житлові правовідносини, припинення сімейних правовідносин, втрата статусу члена сім`ї особою, саме по собі не тягне втрату права користування житловим приміщенням. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20). Відповідно до статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, підставою для задоволення позову такої особи є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Позивачі пред`явили позов про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення у відповідну квартиру, посилаючись на те, що відповідач (колишній чоловік [PERSON] ) чинить їм перешкоди у користуванні квартирою, змінивши замки в квартирі, не допускає в квартиру. Між сторонами [PERSON] та [PERSON] , як між колишнім подружжям склалися неприязні стосунки, постановою Хмельницького міськрайонного суду по справі № 686/16273/18 [PERSON] був визнаний винним за ст. 173-2 КУпАП у вчиненні відносно своєї колишньої дружини [PERSON] домашнього насильства. В серпні 2020 року [PERSON] звернулась до Хмельницького РУП щодо не допуску її в квартиру, про що складено рапорт від 28.08.2020 № 12783. 28.10.2023 [PERSON] звернулась із заявою до Хмельницького РУП щодо дій колишнього чоловіка [PERSON] , який не пускав в квартиру, змінив замки. Посилання представника відповідача на вимоги ст. 39 КУпАП слід відхилити, оскільки з огляду на норми КУпАП особа може вважатися такою, що не була піддана адміністративному стягненню, але бути такою, що була притягнута до адміністративної відповідальності. Покази свідка [PERSON] щодо не проживання позивачів у спірній квартирі та відсутності перешкод з боку відповідача, суд оцінює критично, оскільки як пояснив свідок в судовому засіданні він є сусідом відповідача, але постійно не проживає в квартирі, а один раз на тиждень буває вдома. Щодо доводів відповідача про наявність в позивачів іншого місця проживання, то слід зазначити наступне. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (частина перша статті 29 ЦК України). Фізична особа може мати кілька місць проживання (частина шоста статті 29 ЦК України). З огляду на вищезазначене, доводи відповідача, щодо наявності в позивачів іншого житла, а також перебування позивачів [PERSON] , [PERSON] за кордоном є неспроможними. Враховуючи вищевикладене, заперечення співвласника щодо задоволення позову про усунення перешкод у користуванні майном або заперечення щодо вселення співвласника та відсутність можливості у власника самостійно без звернення до співвласників реалізувати свої права (відсутність ключів від будинку тощо) за відсутності вільного доступу до належного йому майна є підставою вважати, що інший співвласник чинить перешкоди у користуванні належною позивачу власністю. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2023 року у справі № 397/355/22 (провадження № 61-12938св23). Щодо встановлення порядку користування квартирою. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить, так звана, ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 761/44705/19, від 12 серпня 2021 року у справі від 644/5579/18, від 26 травня 2021 року у справі № 750/11539/18. Позивачі звернулись до суду із позовом про встановлення порядку користування квартирою між її співвласниками, а не поділ квартири в натурі. З урахуванням кількості співвласників нерухомого майна, плану квартири, розміру житлової площі, а також конфліктних відносин між сторонами по справі, суд дійшов висновку щодо встановлення наступного порядку користування квартирою [ADDRESS] та виділити в користування : [PERSON] кімнату № 2 площею 17,2 кв.м. з лоджією 1,8 кв.м. [PERSON] кімнату № 8 площею 12,5 кв.м. з лоджією 1,8 кв.м. [PERSON] кімнату № 3 площею 12,5 кв.м. [PERSON] кімнату № 4 площею 12,6 кв.м. Кухню площею 8,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., туалет 1,0 кв.м., коридор площею 12,9 кв.м. залишити в спільному користуванні сторін. Відповідач не запропонував іншого варіанту користування спірною квартирою, а лише заперечував проти позову, вказуючи, зокрема, що позивачі мають інше житло. Доводи відповідача щодо перепланування квартири слід відхилити, оскільки належних та допустимих доказів перепланування, зміни площі квартири відповідач не надав. Щодо розподілу судових витрат. При зверненні до суду позивачі сплати судовий збір в розмірі по 2\~422,40 грн. з кожного. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. до яких належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Представництво та захист позивачів здійснював адвокат Терлич В.Г. на підставі ордеру серія ВХ № 1072735 виданого згідно договору про надання правової допомоги від 27.06.2024. Відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги та представництво інтересів особи в суді від 27.06.2024, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та адвокатом Терличем В.Г. розмір гонорару становить 40000грн. Згідно акту від 17.02.2024 приймання-передачі наданих правових послуг на професійну правничу допомогу за договором від 27.06.2024, адвокатом Терличем В.Г. надана правнича допомога позивачам на загальну суму 40000грн. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 по справі № 922/1964/21 сформульовано правовий висновок : «…суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони». Представник відповідача подала клопотання про зменшення витратна правничу допомогу, зазначивши, що справа є незначної складності, судова практика в таких справах є сталою, справа не потребувала підготовки процесуальних документів з боку позивача, судові засідання тривали короткий проміжок часу. Як слідує з доданих адвокатом Терличем В.Г. документів, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співпозивачами у даній справі, подали спільну позовну заяву, представником не подавались документи, що містять різну інформацію для кожного із позивачів. Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 3000 грн. для кожного з позивачів. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved