Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Августова М.В. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1136892 від 06.04.2023 року) в інтересах позивача звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості за договором грошової позики від 03.06.2021 року та за договором грошової позики №1/07 від 27.07.2021 року в загальному розмірі 1 231 319, 53 грн., зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що 03.06.2021 року та 27.07.2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] було укладено Договір грошової позики б/н та Договір грошової позики № 1/07 відповідно, за якими ФОП [PERSON] , як Позичальник, отримав грошові кошти від [PERSON] , як Позикодавця, на загальну суму 716 425 грн. 00 коп., тим самим, Позикодавець виконав умови вищезазначених договорів у повному обсязі, надавши Позичальнику у строкове користування грошові кошти шляхом їх перерахування на відповідний банківський рахунок, що підтверджується копіями платіжних доручень про перерахування грошових коштів в розмірі 358 212, 50 грн. та 358 212, 50 грн. відповідно. В свою чергу, Позичальник свої зобов`язання в частині повернення грошових коштів належним чином не виконує, у зв`язку з чим Позикодавець вимушений був звертатись до Позичальника із досудовою вимогою, при цьому, отримавши досудову вимогу, Позичальник не вжив заходів щодо врегулювання спору та грошові кошти за Договорами позики не повернув, що стало підставою для звернення позивача з зазначеним позовом до суду за захистом порушених майнових прав. Зазначила, що основна сума заборгованості за Договором позики від 03.06.2021 року за період з 01.03.2022 по 06.04.2023 складає 358 212 грн. 50 коп., інфляційне збільшення за період з 01.03.2022 по лютий 2023 складає 89 060 грн. 23 коп., штрафні санкції у вигляді подвійної облікової ставки НБУ за період з 21.01.2022 по 17.03.2023 становлять 169 390 грн. 35 грн., а всього 616 663 грн. 08 коп. Крім того, основна сума заборгованості за Договором позики №1/07 від 27.07.2021 року за період з 09.03.2022 по 06.04.2023 складає 358 212 грн. 50 коп., інфляційне збільшення за період з 09.03.2022 по лютий, 2023 складає 89 060 грн. 23 коп., штрафні санкції у вигляді подвійної облікової ставки НБУ за період з 04.03.2022 по 17.03.2023 становлять 168 016 грн. 38 коп., а всього 615 289 грн. 11 коп. Загальний розмір заборгованості за Договором позики від 03.06.2021 року та за Договором позики №1/07 від 27.07.2021 року, з урахуванням інфляційних збільшень та штрафних санкцій у вигляді подвійної облікової ставки НБУ становить 1 231 952 грн. 19 коп. З огляду на зазначене вище, посилаючись на норми чинного законодавства, представник позивача просила стягнути з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованість за Договором позики від 03.06.2021 року та за Договором позики №1/07 від 27.07.2021 року в загальному розмірі 1 231 952 грн. 19 коп., а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 12 313 грн. 20 коп. та витрат на професійну правову допомогу в розмірі 21 000 грн. Процесуальні дії у справі: Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 липня 2023 року зазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) в судове засідання учасників справи. Надано учасникам справи процесуальний строк для подання заяв по суті справи. Крім того, ухвалою суду від 23 серпня 2023 року за заявою представника позивача [PERSON] - адвоката Августової М.В. вжито заходи забезпечення позову по даній цивільній справі за позовом [PERSON] до фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості за договором грошової позики, шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, належні [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на праві приватної власності: квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120940535101, тип речового права: право власності, підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 1831, виданий 18.04.2005, видавник: приватний нотаріус Водяницька А.В.; будинок №87, загальною площею 74,1 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м., площа земельної ділянки 5400,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна: 17146970; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, 5200, 15.12.2006, приватний нотаріус кіровоградського районного нотаріального округу Томаз В.І.; земельну ділянку, площею 0,25 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3522582800:51:000:0300, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2208480735225, тип речового права: право власності; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 1390, виданий 30.10.2020, видавник: Тєрєхова С.В., приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу, в межах заявленої ціни позову, яка становить 1 231 319, 53 грн. Постановою старшого державного виконавця Подільського ВДВС у м. Кропивницький ПМУМЮ (м.Одеса) Костенка Д.С. про закінчення виконавчого провадження від 07 листопада 2023 року (ВП № 73258421) виконавче провадження з примусового виконання ухвали Ленінського районного суду м.Кіровограда від 23.08.2023 року №405/4365/23, 2-з/405/4365/23 про забезпечення позову закінчено, у зв`язку з повним фактичним виконанням. Окрім того, сторони по справі скористалися своїм процесуальним правом на подання заяв по суті справи, і, зокрема, представником відповідача ФОП « [PERSON] » -адвокатом Іванченком В.В. подано відзив на позовну заяву, зареєстрований судом 27.09.2023 року за вх. № 24330. Також, представником позивача [PERSON] - адвокатом Августовою М.В. подано відповідь на відзив на позовну заяву відповідача ФОП « [PERSON] », яка зареєстрована судом 24.10.2023 року за вх. № 7102. Крім того, під час підготовчого провадження у справі, ухвалою суду від 25 жовтня 2023 року залишено без задоволення клопотання представника відповідача фізичної особи - підприємця [PERSON] - адвоката Іванченка В.В. про роз`єднання позовних вимог по цивільній справі № 405/4365/23 за позовом [PERSON] до фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості за договором грошової позики. Ухвалою суду від 23 листопада 2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Під час судового розгляду справи по суті: Представник позивача [PERSON] - адвокат Августова М.В. в судовому засіданні заявлені позивачем позовні вимоги підтримала повному обсязі з підстав, зазначених в позові, а також у відповіді на відзив на позовну заяву, просила позов задовольнити та стягнути з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованість за Договором позики від 03.06.2021 року та за Договором позики №1/07 від 27.07.2021 року в загальному розмірі 1 231 952 грн. 19 коп., а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 12 313 грн. 20 коп. та витрат на професійну правову допомогу в розмірі 21 000 грн. Представник відповідача ФОП « [PERSON] » - адвокат Іванченко В.В. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВА №1062248 від 21 вересня 2023 року) в судовому засіданні під час судового розгляду справи по суті зазначив, що відповідач ФОП « [PERSON] » не заперечує щодо позовних вимог позивача [PERSON] в частині стягнення основної суми заборгованості за Договорами позики від 03.06.2021 року та від 27.07.2021 року в розмірі 716 425 грн., в іншій частині відповідач позов не визнає та просить відмовити позивачу в його задоволенні, посилаючись при цьому на підстави, викладені у відзиві на позовну заяву, за змістом якого 03.06.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір грошової позики, відповідно до умов якого [PERSON] 05.06.2021 року перерахував на картковий рахунок ФОП [PERSON] грошові кошти в розмірі 358 212, 50 грн. Відповідно до п. 1.2. Договору від 03.06.2021 року відсотки за користування позикою (безвідсотковою позикою) або будь-яке інше відшкодування Позикодавцеві не виплачується. Відповідно до умов Додаткової угоди № 1 від 15.07.2021 року визначено термін надання позики Позичальнику 270 днів без урахування дня отримання коштів, тим самим кінцева дата повернення позики, - 02.03.2022 рік. Крім того, 27.07.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір грошової позики відповідно до умов якого [PERSON] 27.07.2021 року перерахував на картковий рахунок ФОП [PERSON] грошові кошти в розмірі 358 212, 50 грн. Відповідно до п. 1.2. Договору від 27.07.2021 року відсотки за користування позикою (безвідсотковою позикою) або будь-яке інше відшкодування Позикодавцеві не виплачується. Відповідно до умов Додаткової угоди № 1 від 02.09.2021 року визначено термін надання позики Позичальнику 225 днів без урахування дня отримання коштів, тим самим, кінцева дата повернення позики, - 09.03.2022 рік. Щодо нарахування інфляційних втрат та подвійної ставки НБУ за договором від 03.06.2021 року, зазначив, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та неустойку припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, провадження №14-1цс18). Позивач нараховує інфляційні втрати з 09.03.2022 року по лютий 2023 рік включно, що складає 362 дні та інфляційне збільшення в сумі 89 060,23 грн. В свою чергу подвійна облікова ставка НБУ нараховується позивачем з 21.01.2022 року по 17.03.2023 року, що складає 401 день та подвійна облікова ставка становить 169 390, 35 грн., що є некоректним з огляду на те, що кінцева дата повернення коштів за Договором позики від 03.06.2021 року є 02.03.2022 рік, а тому, саме з цієї дати варто було б нараховувати штрафні санкції, а не з 21.01.2022 року, тобто подвійна облікова ставка за період з 02.03.2022 по 17.03.2023 року становить 159 576, 31 грн. Щодо нарахування інфляційних втрат та подвійної ставки НБУ за договором від 27.07.2021 року №1/07 зазначив, що позивач нараховує інфляційні втрати з березня 2022 року по лютий 2023 рік включно що складає 89 060,23 грн. В свою чергу, подвійна облікова ставка НБУ нараховується позивачем з 21.01.2022 року по 17.03.2023 року, що складає 401 день та подвійна облікова ставка становить 169 390, 35 грн., що є некоректним з огляду на те, що кінцева дата повернення коштів є 09.03.2022 рік, а тому саме з цієї дати варто було б нараховувати штрафні санкції, а не з 21.01.2022 року, тобто, подвійна облікова ставка за період з 09.03.2022 по 17.03.2023 року становить 144 462, 68 грн. Окрім того, зазначив, що кінцева дата повернення коштів за договором від 03.06.2021 року настала 02.03.2022 року, відтак позовна давність, щодо позовної вимоги про стягнення штрафних санкції сплинула 02.03.2023 року, у зв`язку з чим відповідач заявляє про застосування в цій частині строків позовної давності. Крім того, враховуючи, що кінцева дата повернення коштів за договором від 27.07.2021 року настала 09.03.2022 року, відтак позовна давність, щодо позовної вимоги про стягнення штрафних санкції сплинула 09.03.2023 року, у зв`язку з чим відповідач заявляє про застосування і в цій частині строків позовної давності. Окремо вказав, що 24.02.2022 року відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану, який триває і по теперішній час. Відповідно до п. 18 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим Кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем), тобто стягнення в судовому порядку штрафної санкції в розмірі 169 390, 35 грн., та 168 016, 38 грн., прямо суперечить п. 18 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України. Щодо стягнення витрат на надання правничої допомоги зазначив, що заявлена позивачем сума позовної вимоги в цій частині є значно завищеною, так як опрацюванню адвокатом підлягало лише два договори, кожен з яких фактично на 1-му аркуші, формування розрахунків здійснюється за допомогою онлайн-калькулятора, до якого необхідно лише внести період «з» - «по», та суму коштів, проведений адвокатом аналіз кредитної історії боржника взагалі немає жодного відношення до предмету доказуванню по даній справі, обов`язковість складання та подання досудової вимоги не передбачена нормами ЦПК. Представником позивача [PERSON] - адвокатом Августовою М.В. подана відповідь на відзив, за змістом якої зазначила, що відповідач дає завідомо неправдиві свідчення щодо часткового погашення заборгованості за договорами позики, в той час, як сам відповідач посилається на скерування коштів взагалі стороннім особам, які не мають відношення до договорів позики у даній справі. Крім того, зазначила, що принтскріни листування, які подав представник відповідача не є офіційним листуванням та не підтверджує часткове повернення коштів відповідачем за договорами позики. Більш того, пунктом 3.2 Договорів визначено, що позика повертається шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позикодавця, який зазначений в Розділі 7 Договорів, та будь - яких інших способів повернення коштів договором не передбачено. Також зазначила, що наслідки спливу позовної давності застосовуються не до всього періоду прострочення, а лише щодо того періоду, який не охоплюється строком позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] - адвоката Августову М.В., та представника відповідача ФОП « [PERSON] » - адвоката Іванченка В.В., зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи подані сторонами по справі заяви по суті справи, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, на підставі чого суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та разом з тим такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується письмовими доказами у справі, та не заперечувалося представниками сторін, що 03 червня 2021 року між ФОП [PERSON] , в особі [PERSON] , як Позичальником та [PERSON] , як Позикодавцем було укладено Договір грошової позики (безвідсоткової позики), за умовами якого Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 358 212 грн. 50 коп., а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк, зазначений нижче. Відсотки за користування позикою (безвідсотковою позикою) або будь - яке інше відшкодування Позикодавцеві не виплачується (п.п.1.1, 1.2 Договору). Згідно з п.2.1, п.2.2 Договору позика надається шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Позичальника в сумі, зазначеній в п.1.1 даного договору. Термін, на який надається позика Позичальнику - 45 (сорок п`ять) календарних днів без урахування дня отримання коштів Позичальником, який (термін) відповідно до п.2.3 Договору може бути продовжений за згодою Сторін, шляхом складання додаткової угоди до цього Договору. Пунктами 3.1, 3.2 Договору передбачено, що після закінчення терміну, зазначеного в пп. 2.2 Договору, Позичальник зобов`язаний повернути протягом 7-ми робочих днів всю суму отриманої позики. Позика повертається шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Позикодавця. Згідно з п.4.3, п.4.4 Договору якщо Позичальник в порушення умов Договору своєчасно не повернув суму позики, то відповідно до ст. 625 та 1050 ЦК України він зобов`язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми. У разі порушення термінів повернення отриманої позики Позичальник сплачує Позикодавцеві пеню в розмірі 0,01% за кожен день прострочення. Пунктом п.6.3 Договору також визначено, що жодна із сторін не має права передавати свої права за Договором третій стороні без письмової згоди іншої Сторони. Крім того, судом також встановлено, що 15 липня 2021 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до Договору грошової позики (безвідсоткової позики) від 03 червня 2021 року, за якою сторони дійшли згоди викласти пункт 2.2 Розділу 2 «Порядок і строки надання позики» у наступній редакції: «Термін, на який надається позика Позичальнику 270 календарних днів без урахування дня отримання коштів Позичальником». Всі інші положення Договору залишено без змін. Факт перерахування Позикодавцем [PERSON] на розрахунковий рахунок Позичальника ФОП [PERSON] коштів за зазначеним Договором грошової позики (безвідсоткової позики) від 03.06.2021 року підтверджується копією платіжної інструкції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №0.0.2150844893.1 від 05.06.2021 року на суму 358 212 грн. 50 коп., з призначенням платежу: оплата згідно Договору грошової позики від 03.06.2021 року. З огляду на зазначене, суд зауважує, що термін, на який надавалася позика, з урахуванням продовження терміну становив 270 днів без врахування дня отримання коштів Позичальником, при цьому, Позичальник отримав кошти шляхом їх перерахування Позикодавцем на розрахунковий рахунок Позичальника 05 червня 2021 року, тобто термін, на який надавалася позика, становив до 02.03.2022 року, та після цієї дати Позичальник зобов`язаний був повернути всю суму отриманої позики шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Позикодавця протягом 7-ми робочих днів, тобто, до 11.03.2022 року. Крім того, 27 липня 2021 року між ФОП [PERSON] , в особі [PERSON] , як Позичальником та [PERSON] , як Позикодавцем було укладено Договір грошової позики (безвідсоткової позики) №1/07, за умовами якого Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 358 212 грн. 50 коп., а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк, зазначений нижче. Відсотки за користування позикою (безвідсотковою позикою) або будь - яке інше відшкодування Позикодавцеві не виплачується (п.п.1.1, 1.2 Договору). Згідно з п.2.1, п.2.2 Договору позика надається шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Позичальника в сумі, зазначеній в п.1.1 даного договору. Термін, на який надається позика Позичальнику - 45 (сорок п`ять) календарних днів без урахування дня отримання коштів Позичальником, який (термін) відповідно до п.2.3 Договору може бути продовжений за згодою Сторін, шляхом складання додаткової угоди до цього Договору. Пунктами 3.1, 3.2 Договору передбачено, що після закінчення терміну, зазначеного в пп. 2.2 Договору, Позичальник зобов`язаний повернути протягом 7-ми робочих днів всю суму отриманої позики. Позика повертається шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Позикодавця. Згідно з п.4.3, п.4.4 Договору якщо Позичальник в порушення умов Договору своєчасно не повернув суму позики, то відповідно до ст. 625 та 1050 ЦК України він зобов`язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми. У разі порушення термінів повернення отриманої Позики Позичальник сплачує Позикодавцеві пеню в розмірі 0,01% за кожен день прострочення. Пунктом п.6.3 Договору визначено, що жодна із сторін не має права передавати свої права за Договором третій стороні без письмової згоди іншої Сторони. Окрім того, 02 вересня 2021 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1 до Договору грошової позики (безвідсоткової позики) №1/07 від 27 липня 2021 року, за якою сторони дійшли згоди викласти пункт 2.2 Розділу 2 «Порядок і строки надання позики» у наступній редакції: «Термін, на який надається позика Позичальнику 225 календарних днів без урахування дня отримання коштів Позичальником». Всі інші положення Договору залишено без змін. Факт перерахування Позикодавцем [PERSON] на розрахунковий рахунок Позичальника ФОП [PERSON] коштів за зазначеним Договором грошової позики (безвідсоткової позики) №1/07 від 27.07.2021 року підтверджується копією платіжної інструкції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №0.0.2211361063.1 від 27.07.2021 року на суму 358 212 грн. 50 коп., з призначенням платежу: перерахування за договором безвідсоткової грошової позики №1/07 від 27.07.2021 року. З огляду на зазначене, суд зауважує, що термін, на який надавалася позика, з урахуванням продовження терміну становив 225 днів без врахування дня отримання коштів Позичальником, при цьому, Позичальник отримав кошти шляхом їх перерахування Позикодавцем на розрахунковий рахунок Позичальника 27 липня 2021 року, тобто термін, на який надавалася позика, становив до 09.03.2022 року, та після цієї дати Позичальник зобов`язаний був повернути всю суму отриманої позики шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Позикодавця протягом 7-ми робочих днів, тобто, до 18.03.2022 року. Судом також встановлено, що у зв`язку з невиконанням Позичальником взятих на себе зобов`язань за Договорами позики від 03.06.2021 та від 27.07.2021 року в частині повернення коштів, впорядку досудового врегулювання спору представником позивача [PERSON] - адвокатом Августовою М.В. на адресу відповідача було направлено досудову вимогу за вих. №03/0604 від 06 квітня 2023 року, яка залишились незадоволеною відповідачем, кошти не повернуті. На підставі викладеного вище, між сторонами мають місце договірні правовідносини, що походять з договору позики, нормативне регулювання яких визначено параграфом 1 глави 71 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Разом з тим, укладені між сторонами Договори позики від 03.06.2021 року та від 27.07.2021 року №1/07 є безвідсотковими, а тому зазначена правова норма до них не застосовується. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Тим самим, відповідач ФОП [PERSON] відповідно до умов Договору грошової позики (безвідсоткової позики) від 03 червня 2021 року та Додаткової угоди від 15 липня 2021 року, укладених між ФОП [PERSON] та [PERSON] після закінчення терміну, на який надавалася позика, а саме: 02.03.2022 року, повинен був протягом семи робочих днів, тобто в період з 03.03.2022 року по 11.03.2022 року повернути всю суму отриманої позики в розмірі 358 212 грн. 50 коп. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Позикодавця, однак, до теперішнього часу, свого зобов`язання не виконав, та отримані в позику кошти не повернув, що не спростовано під час судового розгляду справи стороною відповідача. Крім того, відповідач ФОП [PERSON] відповідно до умов Договору грошової позики (безвідсоткової позики) №1/07 від 27 липня 2021 року та Додаткової угоди від 02 вересня 2021 року, укладених між ФОП [PERSON] та [PERSON] після закінчення терміну, на який надавалася позика, а саме: 09.03.2022 року, повинен був протягом семи робочих днів, тобто в період з 10.03.2022 року по 18.03.2022 року повернути всю суму отриманої позики в розмірі 358 212 грн. 50 коп. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Позикодавця, однак, до теперішнього часу, свого зобов`язання і за цим Договором грошової позики не виконав, та отримані в позику кошти не повернув, що також не спростовано під час судового розгляду справи стороною відповідача, чим порушив право позивача як Позикодавця за Договорами позики на їх повернення. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача ФОП [PERSON] суми основної заборгованості за Договором грошової позики (безвідсоткової позики) від 03.06.2021 року в розмірі 358 212, 50 грн. та за Договором грошової позики (безвідсоткової позики) № 1/07 від 27.07.2021 року в розмірі 358 212, 50 грн., а всього 716 425 грн., є обґрунтованими, доведеними позивачем належними та достатніми доказами, та відповідно є такими, що підлягають задоволенню. Позивачем [PERSON] заявлено також вимоги про стягнення з відповідача ФОП [PERSON] за Договором грошової позики від 03.06.2021 року інфляційне збільшення за період з 01.03.2022 по лютий 2023 в розмірі 89 060 грн. 23 коп. та штрафні санкції у вигляді подвійної облікової ставки НБУ за період з 21.01.2022 по 17.03.2023 в розмірі 169 390 грн. 35 грн., а всього 616 663 грн. 08 коп.; та, крім того, за Договором грошової позики №1/07 від 27.07.2021 року інфляційне збільшення за період з 09.03.2022 по лютий, 2023 в розмірі 89 060 грн. 23 коп., штрафні санкції у вигляді подвійної облікової ставки НБУ за період з 04.03.2022 по 17.03.2023 в розмірі 168 016 грн. 38 коп., а всього 615 289 грн. 11 коп., з приводу чого судом зазначається наступне. Зокрема, положеннями частини першої статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до наведеного позивачем розрахунку, - розмір інфляційних втрат за період прострочення повернення позики за вказаними вище Договорами грошової позики становлять по 89 060, 23 грн. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 547 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. З огляду на зазначене, сторони у Договорах грошової позики (безвідсоткової позики) від 03.06.2021 року та №1/07 від 27.07.2021 року погодили, що у разі порушення термінів повернення позики Позичальник сплачує Позикодавцеві пеню у розмірі 0,01% за кожен день прострочення. В свою чергу, з розрахунку, наведеного позивачем у позові, розмір штрафних санкцій визначено позивачем з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ, що за Договором грошової позики (безвідсоткової позики) від 03.06.2021 року за період 21.01.2022 по 17.03.2023 становить 169 390 грн. 35 грн., та за Договором грошової позики (безвідсоткової позики) № 1/07 від 27 липня 2021 року розмір штрафних санкцій у вигляді подвійної облікової ставки НБУ за період з 04.03.2022 по 17.03.2023 становить 168 016 грн. 38 коп. Разом з тим, суд зауважує, що в разі укладення договору позики при порушенні боржником зобов`язання неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі), тим самим, сторони погодили в зазначених Договорах грошової позики (безвідсоткової позики) від 03.06.2021 року та від 27.07.2021 року, що у разі порушення Позичальником термінів повернення позики він повинен сплатити пеню в розмірі 0, 01 % за кожен день прострочення, а не штрафні санкції, які розраховані позивачем у вигляді подвійної облікової ставки НБУ, на підставі чого суд не бере до уваги даний розрахунок штрафних санкцій позивача, як такий, що складений помилково, та вимог про стягнення неустойки у вигляді пені позивачем не заявлено. Крім того, суд зауважує, що указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, який діє і по теперішній час. При цьому, як вбачається з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, внесеного згідно з Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-ІХ уперіод дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тим самим, та оскільки прострочення Позичальником повернення позики за Договорами грошової позики (безвідсоткової позики) від 03.06.2021 року та від 27.07.2021 року №1/07 почалося після 24.02.2022 року, то відповідно до зазначеної вище норми він звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України у вигляді сплати інфляційних втрат за весь час прострочення, а так само від обов`язку сплати на користь Позикодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, на підставі чого у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача ФОП [PERSON] за Договором грошової позики від 03.06.2021 року інфляційне збільшення за період з 01.03.2022 по лютий 2023 в розмірі 89 060 грн. 23 коп. та штрафні санкції у вигляді подвійної облікової ставки НБУ за період з 21.01.2022 по 17.03.2023 в розмірі 169 390 грн. 35 грн., а всього 616 663 грн. 08 коп. та за Договором грошової позики №1/07 від 27.07.2021 року інфляційне збільшення за період з 09.03.2022 по лютий, 2023 в розмірі 89 060 грн. 23 коп., штрафні санкції у вигляді подвійної облікової ставки НБУ за період з 04.03.2022 по 17.03.2023 в розмірі 168 016 грн. 38 коп., - слід відмовити. При цьому, щодо заяви відповідача ФОП [PERSON] про застосування наслідків спливу строку позовної давності суд зазначає наступне. Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (абз.1 ч.5 ст.261 ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ФОП [PERSON] 16.06.2023 року (відмітка пошти про отримання документів на поштовому конверті), Договір грошової позики від 03 червня 2021 року укладено на термін до 02.03.2022 року, повернення коштів за зазначеним договором до 11.03.2022 року, крім того, Договір грошової позики №1/07 від 27.07.2021 року укладено на термін до 09.03.2022 року, повернення коштів за значеним договором до 18.03.2022 року, тим самим, відповідно до вимог про стягнення (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч.ч.2, 3, 4, 5 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В свою чергу, як роз`яснив в п.11 Постанови «Про судове рішення в цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 Пленум Верховного Суду України, - встановивши, що строк для звернення з заявою пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З огляду на викладене вище, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову, а у разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю, на підставі чого суд відмовляє в задоволенні позову в частині позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та штрафних санкцій за їх необґрунтованістю. При цьому, щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл між сторонами судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зауважує, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого та приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, на підставі чого з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 7 701 грн. 05 коп. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України), та відповідно позивачем заявлено про стягнення з відповідача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 21 000 грн. 00 коп., з приводу чого суд враховує наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частинами 4-6 статті 137 ЦПК України також визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони. При стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI). Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Наведені вище положення Закону дають підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації, при цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial