Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій просить стягнути із [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дати подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову посилається на те, що 05.06.2020 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. У вказаному шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . Добровільної згоди щодо утримання дитини із відповідачем не досягнуто, тому вона змушена звернутись до суду із даним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, в поданій письмовій заяві просить проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі, позов визнає повністю. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, не порушує свободи чи інтереси інших осіб та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України у зв`язку з цим вважає, що позов підлягає задоволенню. Статтею 51 Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України). Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] 05.06.2020 зареєстрували шлюб. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.09.2020. Сторони сімейних відносин не підтримують. Після розпаду сім`ї дитина проживає із позивачкою та знаходиться на її утриманні. У дитини встановлено діагноз затримка розвитку мовлення, у зв`язку із чим він проходить постійні діагностики мозку та постійну реабілітацію, які являються дорого вартісними у приватному комерційному центрі Daniel?s Kids, що підтверджується довідкою про сплату занять, які включають нейрокорекцію, дефектологію, логопедію та загальний масаж (а.с. 7). Згідно з довідкою Управління патрульної поліції в Чернівецькій області ДПП про доходи №223 від 10.02.2025, [PERSON] займає посаду інспектора взводу №2 роти №2 батальйону з обслуговування Чернівецького району управління патрульної поліції в Чернівецькій області ДПП. За період з серпня 2024 по січень 2025 загальна сума доходу [PERSON] становить 89655,84 грн. Добровільної угоди про сплату аліментів сторонами не укладено. Оскільки відповідач [PERSON] є фізично здоровим та офіційно працевлаштованим, отримує офіційний дохід у вигляді заробітної плати, то він може сплачувати аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За нормою ЦПК України ч. 1 ст. 142, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про поверненню позивачу з державного бюджету 50% судового збору. В такому випадку\~з відповідача на користь позивача стягується не вся сума судового збору, а лише половина. Враховуючи наведене, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, а позов задоволено повністю та до початку розгляду справи відповідач визнав позов, то суд вважає, що з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 605,60 грн (50% від належної до сплати суми судового збору в розмірі 1211,20 грн). Згідно з ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в судове засідання, призначене на 11:00 год. 27.02.2025 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено 03.03.2025 (в межах строку, встановленого ч. 6 ст. 259 ЦПК України), то датою ухвалення судового рішення є 03.03.2025. На підставі викладеного,

Outcome: approved