Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Відповідач позовні вимоги визнав, відзиву на позов не надав, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] ; копія витягу від 13.04.2021р. з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання; копія довідки Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 16.04.2024р. про склад сім`ї [PERSON] на день її смерті; копія витягу №4096 від 11.11.2021р. про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні; копія свідоцтва про право власності від 28.03.1979р. за №984 (на частину житлового будинку); копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.03.1979р. за №982 (на іншу 1/2 частину житлового будинку); копія договору дарування від 17.01.1994р. за №151 (2/6 частин житлового будинку); копія технічного паспорту на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] ; копія домової книги на будинок; копія звіту експерта від 12.11.2024р. про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку; копія постанови нотаріуса від 14.11.2024р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії; копія свідоцтва про народження відповідача; копія паспорту громадянина України відповідача та його РНОКПП; копія паспорту громадянина України позивача та його РНОКПП; копія свідоцтва про народження позивача; відповідь завідувачки Ренійської райдержнотконтори від 11.02.2025р.; копія заяви позивача від 21.04.2021р. про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ; копія довідки Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 15.04.2021р. про склад сім`ї [PERSON] на день її смерті; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 21.04.2021р. (свідоцтво про право на спадщину не видавалось); копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 21.04.2021р. (заповіти/спадкові договори не укладались); копія Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.04.2021р. (дата заведення спадкової справи 21.04.2021р.); Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 10.02.2025р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що сторони у справі являються синами [PERSON] . За життя [PERSON] належало наступне майно: житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 28.03.1979р. за № [NUMBER] (на частину житлового будинку), свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.03.1979р. за №982 (на іншу 1/2 частину житлового будинку) та договору дарування від 17.01.1994р. за №151 (2/6 частин житлового будинку). За життя [PERSON] належним їй майном на випадок своєї смерті не розпорядилась, заповіту не залишила, [INFO] померла. На день смерті [PERSON] разом із нею мешкали її син позивач у справі та онуки (діти позивача). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є сторони у справі сини померлої. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини\~\~ позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.04.2021р. була заведена спадкова справа (дата заведення - 21.04.2021р.). В даний час, при зверненні позивача із питанням щодо оформлення права на спадковий житловий будинок, що належав [PERSON] , йому було роз`яснено, що оформити спадщину неможливо у зв`язку із тим, що у прізвищах померлої нині матері позивача та його прізвищі містяться різночитання, через які неможливо встановити родинні відносини між ними. \~ \~ \~ \~У зв`язку із встановленими невідповідностями у документах і неможливості через це оформити прийняття спадщини, позивачу було рекомендовано звернутися із позовом до суду. Відповідач у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформив позивач. Отже, у нинішній час, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, йому в цьому було відмовлено з причин виявлення невідповідності записів у прізвищі спадкодавця та спадкоємця, про що 14.11.2024р. нотаріусом була\~ винесена відповідна постанова. Згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючих документів у т.ч. і при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) зазначених документів проставляється відповідна відмітка про перехід права власності до набувача чи спадкоємця. Отже, після смерті спадкодавця це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином,\~ позивач після смерті [PERSON] прийняв спадщину як в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так і в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою\~ не визнана, відповідач на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. І. Щодо встановлення факту родинних відносин між позивачем та [PERSON] , як між сином та матір`ю, суд зазначає наступне. Згідно із ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це\~вид непозовного\~цивільного судочинства,\~в порядку\~якого розглядаються\~цивільні справи\~про підтвердження\~наявності або\~відсутності юридичних\~фактів,\~що мають\~значення для\~охорони прав,\~свобод та\~інтересів особи\~або створення\~умов здійснення\~нею особистих\~немайнових чи\~майнових прав\~або підтвердження\~наявності чи\~відсутності неоспорюваних\~прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту у т.ч. родинних відносин між фізичними особами. Згідно ч.2\~ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Про те, що заявник являється сином [PERSON] , а вона в свою чергу являється його матір`ю, свідчать: викладені у заяві обставини, свідоцтво про народження заявника, паспорт громадянки України, оформлений на ім`я [PERSON] , у якому дані щодо ім`я та по батькові матері заявника збігаються із даними, вказаними у свідоцтві про народження заявника. Також суд зазначає, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника. Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо викладення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю. Зі змісту роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Пунктом 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України передбачено, що до справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення відносяться справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Таким чином, факт родинних відносин між заявником [PERSON] та [PERSON] , як між сином та матір`ю, суд вважає встановленим, родинні відносини виникли з утворення сім`ї та підлягають встановленню. Разом із тим суд зазначає, що допущення помилки у прізвищі заявника та його матері мало технічний характер, вона виникла у зв`язку із неправильним записом прізвища (його перекладом з російської на українську мову) цих осіб при оформленні документів. ІІ. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , що настала [INFO] . У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою, отже, прийняв спадщину юридично, а також і фактично, оскільки постійно мешкав на день смерті спадкодавця разом із ним та не відмовився від спадщини. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину і юридично і фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях щодо подачі заяви про прийняття спадщини нотаріусу та по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих документів на житловий будинок, розпорядження щодо його цільового використання. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України та ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved