Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом вказавши, що [INFO] померла його баба [PERSON] , яка за життя заповіла позивачу належне їй на праві власності майно. Оскільки на час відкриття спадщини вона проживала окремо від спадкодавця, то про існування заповіту дізнався у липні 2024 року. З метою оформлення спадщини, звернувся до нотаріуса, втім, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку для прийняття спадщини. Необізнаність щодо існування заповіту на його думку є поважною причиною, тому просив визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2024 року було відкрито провадження по справі яку призначено до розгляду у порядку загального провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] будучі належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, однак від його представника адвоката Козачук С.А., до суду надійшла заява якою просив розглянути справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Заінтересована особа Герцаївська міська рада Чернівецького району Чернівецької області будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила, однак від останнього до суду надійшла письмова заява про розгляд справи у їх відсутності. Проти задоволення вимог заявника не заперечує. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає за необхідне вказати про наступне. Судом встановлено, що [INFO] у віці 88 років померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . За життя [PERSON] , а саме 28 лютого 2020 року, склала заповіт на користь позивача, який був посвідчений секретарем виконкому Петрашівської сільської ради Герцаївського району Мурару М.К. та зареєстрований в реєстрі за №62, зі змісту якого вбачається, що все майно яке належало їй на день смерті вона заповіла позивачу [PERSON] . Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Частиною 1 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом, має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За загальним правилом, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2021 року у справі № 315/386/19 (провадження № 61-15100св21), від 07 лютого 2024 року у справі № 474/454/18 (провадження № 61-14756св23). Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів спадкової справи померлої [PERSON] , позивач 25 липня 2024 року подав приватному нотаріусу Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Єнакаке Ю.А., заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Відтак, позивач пропустив передбачуваний законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, через що за постановою нотаріуса від 17 жовтня 2024 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Обґрунтовуючи поважність пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач послався на те, що строк для подання заяви про прийняття ним спадщини пропущений з поважної причини, так як він не був обізнаний про наявність заповіту, складеного на його ім`я та проживаючи окремо від матері та не звернувся до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк. За даними Петрашівського старостинського округу № 5 Герцаївської міської ради Чернівецького району (довідки № 936, №937 та №938 від 17 липня 2024 року) спадкодавець [PERSON] на момент смерті проживала одна за адресою [ADDRESS] . Спадкоємців за законом та які би мали обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] не має. Згідно витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] була заведена 25.07.2024 року на підставі заяви позивача [PERSON] . З оглядну на зміст норм чинного законодавства, зважаючи на обставини за яких позивач дізнався про наявність заповіту, тобто на момент відкриття спадщини він не був обізнаний про наявність заповіту складеного на його користь, з урахуванням його подальшої активної поведінки щодо бажання оформити спадщину, то суд приходить до висновку, що причина пропуску позивачем строку прийняття спадщини є поважною, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, а тому, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 1220-1223, 1268-1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved