Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

15.05.2024 року ЗМР в особі представника Доніної Н.О. через систему «Електронний суд» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про витребування з чужого незаконного володіння квартири за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані таким. Під час проведення моніторингу ефективності використання житлового фонду комунальної власності Запорізької міської територіальної громади було встановлено, що 29.02.2024 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] у [ADDRESS] (назва вулиці до перейменування [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Комунарською районною адміністрацією ЗМР 25.05.2000 року. Матеріали реєстраційної справи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містять наступні документи: свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 25.05.2000 року, виданого на підставі розпорядження від 25.05.2000 року № 487/10-р; заява про державну реєстрацію прав від 26.02.2024 року від [PERSON] ; рішення № 71838883 від 29.02.2024 року, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Андросенко А.О. Відповідно до листа РА ЗМР по Комунарському району від 20.03.2024 року № 631/01-15/19.01, приватизація квартири [ADDRESS] , не здійснювалась. Свідоцтво про право власності № [NUMBER] , «видане» Комунарською адміністрацією ЗМР 25.05.2000 року, не видавалось. Розпорядження від 25.05.2000 року № 487/10-р, не видавалось. Тобто, свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 25.05.2000 року на квартиру [ADDRESS] ніколи не видавалось. Згідно з інформацією, отриманою листом Департаменту з управління житлово-комунальним господарством ЗМР від 11.04.2024 року № 507/01-37/01, в Реєстрі житлового фонду комунальної власності м. Запоріжжя зазначена квартира обліковується як неприватизована, перебуває у власності Запорізької міської територіальної громади. Листом від 24.04.2024 року № 679/01-37/01 Департамент з управління житлово-комунальним господарством міської ради повідомив, що згідно з рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Запоріжжя від 12.08.1985 року № 172/3 на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , був оформлений державний ордер № 4288 від 29.08.1985 року [PERSON] , 1941 року народження, на склад родини із 2-х осіб: вона, дочка [PERSON] , 1968 року народження. Згідно з архівними документами МКП «Основаніє» ЗМР встановлено, що розпорядженням голови Комунарської районної адміністрації ЗМР від 20.07.2000 року № 694 було змінено договір найму з [PERSON] на [PERSON] . Згідно з рішенням виконавчого комітету ЗМР від 25.11.2016 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету ЗМР 26.08.2016 року № 494 «Про вилучення об`єктів житлового та нежитлового фонду, об`єктів благоустрою та обладнання з господарського відання МКП «Основаніє» та передачу в господарське відання КП «Наше місто» ЗМР та затвердження актів приймання-передачі житловий будинок, розташований за адресою; [ADDRESS] , знаходився в господарському віданні КП «Наше місто» ЗМР. На підставі рішення ЗМР від 26.12.2022 року № 7 «Про внесення змін до рішення Запорізької міської ради від 07.12.2022 року № 66 «Про реорганізацію комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради шляхом приєднання до комунального підприємства «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради» житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , знаходиться з господарському віданні КП «Запоріжремсервіс». Станом на 01.11.2017 року в базі даних абонентів за адресою: [ADDRESS] , значиться один особовий рахунок, який було відкрито на ім`я [PERSON] . Станом на 01.04.2024 року за даним особовим рахунком наявна заборгованість у 1\~341 грн. 38 коп. за послугу з утримання будинку і споруд та прибудинкової території. КП «Запоріжремсервіс» надало бухгалтерську довідку № 1219/01-05 бід 12.04.2024 року про перебування в господарському віданні підприємства житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до наявного на підприємстві загального обліку неприватизованого нерухомого майна житлового фонду комунальної власності м. Запоріжжя квартира [ADDRESS] значиться як не приватизована. З метою унеможливлення укладання правочинів, враховуючи доручення департаменту з управління житлово-комунальним господарство 27.03.2024 року № 507/01-37/01, КП «Запоріжремсервіс» звернулось до департаменту адміністративних послуг ЗМР з заявою про реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою м. Запоріжжя в особі ЗМР. Відповідно до листа департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 19.03.2024 року № 01-24/04/0518 зареєстровані особи за вказаною адресою відсутні. Також, листом від 05.04.2024 року № 04-05/3/436 Департамент реєстраційний ЗМР повідомив, що відповідно до наявних та переданих картотек інформація щодо реєстрації або зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , відсутня. Таким чином, відповідач ніколи не був зареєстрований за вказаною адресою, та відповідно, ніколи не мав, навіть, права користування вказаною квартирою. Додатковим доказом перебування квартири у комунальній власності міста є лист ТОВ «ЗМБТІ» від 24.04.2024 року № 572, відповідно до якого інвентаризаційна справа на вказану квартиру не заводилась, правовстановлюючі документи на квартиру не містяться. Реєстраторами ЗМБТІ не здійснювалось реєстраційних дій, що свідчить про відсутність приватизації на вказану квартиру. Враховуючи зазначене, об`єктивними, достовірними та допустимими доказам доводиться, що квартира [ADDRESS] , не була приватизована, тобто на законних підставах не вибувала з комунальної власності м. Запоріжжя. Тож, на теперішній час зазначена квартира обліковується як неприватизована. Таким чином, [PERSON] було без наявних законних підстав зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] у [ADDRESS] (назва вулиці до перейменування [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Комунарською районною адміністрацією ЗМР 25.05.2000 року, яке ніколи не видавалось Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради. Посилаючись на вищевказане позивач просить суд: -витребувати з незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] та повернути законному власнику Запорізькій міській раді; -стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати в розмірі 3\~633 грн. 60 коп., які складаються з суми судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 422 грн. 40 коп. та суми судової збору за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 1\~211 грн. 20 коп. Ухвалою судді від 16.05.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. На підставі заяви Запорізької міської ради про забезпечення позову, ухвалою судді від 16.05.2024 року було накладено арешт на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер 2888845823060, що на праві власності зареєстровано за [PERSON] . Ухвалою суду від 02.08.2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. 13.02.2025 року від [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення. Стислий зміст пояснень такий. Відповідач проти позову заперечує, так як набув право власності на квартиру на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 25.05.2000 року, виданого уповноваженим органом. У подальшому право власності було зареєстровано, про що свідчить чинний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Дана реєстрація не скасована, дії державного реєстраторі ніхто не оскаржував. За позивачем відсутня реєстрація права власності.\~Внутрішні «реєстри комунального житлового фонду» або посилання на господарське відання КП «Запоріжремсервіс» не є правовстановлюючими документами та не породжують виникнення права власності за позивачем. Господарське відання не право власності. ТОВ «ЗМБТІ» є приватною юридичною особою, довідки якої не є вирішальними та не можуть прийматися як доказ. Вони не є офіційним підтвердженням відсутності права власності чи його недійсності. Позивач не оспорив свідоцтво про право власності та не оспорив реєстраційні дії, тому вимога про витребування майна є безпідставною. Також зазначає,\~що позивачем пропущено строк позовної давності, так як квартира незаконно вибула із володіння, як вважає позивач, ще у 2000 році або пізніше під час державної реєстрації, то строк позовної давності пропущено.\~ Просить розглянути справу за його відсутності, проти позову заперечує. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з мотивів викладених у позові та пояснила, що з реєстру було встановлено наявність запису про власність на спірну квартиру за відповідачем. Позивачем було з`ясовано, що Комунарською районною адміністрацією ЗМР свідоцтво про право власності не оформлювалось і райрада приватизацію не здійснювала. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце був повідомлений судом своєчасно та належним чином. До суду надано пояснення, в яких відповідач висловив свою думку з приводу позову та одночасно просив розглянути справу за його відсутності. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Департамент адміністративних послуг ЗМР та РА ЗМР по Комунарському району у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справ були повідомлені судом своєчасно та належним чином, заяв та клопотань від останніх до суду не надходило. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 378372963 від 14.05.2024 року [PERSON] належить на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 25.05.2000 року Комунарською районною адміністрацією ЗМР, на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно до листа РА ЗМР по Комунарському району від 20.03.2024 року, згідно з інформацією, яка міститься у базі «Приватизація житла» районної адміністрації по Комунарському району, станом на теперішній час квартира за адресою: [ADDRESS] , не приватизована. Звернень з питання приватизації зазначеної квартири до районної адміністрації не надходило. Свідоцтво про право власності на житло від 25.05.2000 року № [NUMBER] та розпорядження голови районної адміністрації від 25.05.2000 року № 487/10-р Комунарською районної адміністрацією ЗМР, не видавалось (а.с. 18). Відповідно до листа Департаменту з управління житлово-комунальним господарством ЗМР від 26.03.2024 року, згідно з реєстром житлового фонду комунальної власності м. Запоріжжя, квартира за адресою: [ADDRESS] , обліковується як не приватизована, перебуває у власності Запорізької міської територіальної громади (а.с. 19). Листом від 24.04.2024 року № 679/01-37/01 Департамент з управління житлово-комунальним господарством міської ради повідомив, що згідно з рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Запоріжжя від 12.08.1985 року № 172/3 на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , був оформлений державний ордер № 4288 від 29.08.1985 року [PERSON] , 1941 року народження, на склад родини із 2-х осіб: вона, дочка [PERSON] , 1968 року народження. Згідно з архівними документами МКП «Основаніє» ЗМР встановлено, що розпорядженням голови Комунарської районної адміністрації ЗМР від 20.07.2000 року № 694 було змінено договір найму з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 20). Відповідно до листа КП «Запоріжремсервіс» ЗМР від 11.04.2024 року, станом на 01.11.2017року в базі даних абонентів за адресою: [ADDRESS] , значиться один особовий рахунок, який було відкрито на гр. [PERSON] , значиться 1 особа. Відповідно до наявного на підприємстві загального обліку неприватизованого нерухомого майна житлового фонду комунальної власності м. Запоріжжя квартира є не приватизованою та перебуває у віданні КП «Запоріжремсервіс» ЗМР (а.с. 24-25). Згідно з листом Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 19.03.2024 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані особи відсутні (а.с. 26). З відповіді ТОВ «ЗМБТІ» від 24.04.2024 року вбачається, що інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомого майна [ADDRESS] , не заводилась (а.с. 28). Частиною першою ст. 2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту права власності позивача та регулюються ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 30 ч. 1 ст. 26, ч. 5 ст. 60, ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 316, 317, 319, 321, 387, 388 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності. Частиною восьмою ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності; приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Отже, майно не може вибути з комунальної власності територіальної громади інакше як це встановлено законодавством, тобто спірна квартира може вибути з комунальної власності лише в порядку встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396 (із змінами), шляхом їх приватизації. Частиною першою ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до ст. 5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Отже, волевиявлення Запорізької міської ради, районної адміністрації Запорізької міської ради, як представника власника комунального майна на вибуття спірної квартири з комунальної власності територіальної громади відсутнє. Таким чином, судом встановлено, що приватизація спірної квартири не відбувалась, розпорядження про приватизацію органом приватизації не приймалось. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами ст. ст. 387, 388 ЦК України. Як визначено ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду (постанова від 12.02.2020 року у справі № П/811/1640/17), в разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем. При цьому належному способу захисту відповідає позовна вимога про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, а належним відповідачем є особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно. Відповідно до висновків, викладених в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року (справа № 199/8324/19), якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. З огляду на викладені обставини, оскільки матеріалами справи підтверджено факт, що спірний об`єкт нерухомості вибув з володіння власника поза його волею, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача та відсутність у відповідача правових підстав для володіння та подальшого розпорядження та користування спірним майном, суд дійшов висновку про те, що пред`явлення позову до відповідача про витребування цього майна на підставі ст. 387 ЦК України відповідає вимогам закону, а тому спірне майно підлягає витребуванню на користь позивача. Вибуття майна із комунальної власності поза волею територіальної громади унеможливлює в подальшому на виконання повноважень та завдань територіальної громади міста передати його у користування найменш забезпеченим та найбільш соціально потребуючим категоріям населення територіальної громади, тому повернення такого майна у власність територіальної громади відстоює суспільний інтерес. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 317, 319\~ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до закріпленого в ст. 387\~ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388\~ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Витребування майна з чужого незаконного володіння у цій справі містить легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, оскільки сторону позивача з порушенням вимог закону було позбавлено права власності на належне їй нерухоме майно. Позивач діє з легітимною метою для задоволення власних інтересів, передбачених нормами матеріального права з метою відновлення порушеного права на належне майно. Така правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 26.09.2018 року у справі № 523/10174/15-ц (провадження № 61-13532св18); від 25.11.2020 року у справі № 727/8771/17 (провадження № 61-3738св19). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. У\~разі незаконного заволодіння майном власника іншою особою належним способом захисту є віндикаційний позов (ст. 387 ЦК України). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 року у справі № 910/2861/18). Враховуючи зазначене, суд не приймає доводи відповідача з приводу неналежного способу захисту, обраного позивачем. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Суд дійшов до висновку, що дійсним власником спірного нерухомого майна є Запорізька міська рада, а Запорізькою міською радою рішення про відчуження спірного майна, яке відповідає вимогам законодавства не приймалося, не було волевиявлення законного власника на його відчуження, оскільки право власності територіальної громади на вказане майно не припинялось, а тому це майно підлягає витребуванню від відповідача на користь Запорізької міської ради на підставі ст.\~388 ЦК України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо строків позовної давності. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта ст. 267 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду в своїй Постанові від 09.07.2020 року у справі № 522/2110/15-ц, дійшла висновку, що на вимоги про витребування майна за ст. 388 ЦК України поширюється припис ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, оскільки органи державної влади чи місцевого самоврядування мають нести ризик спливу позовної давності для оскарження виданих ними правових актів, а реалізація права на їх оскарження не має ставити під сумнів стабільність цивільного обороту. Аналогічний висновок також міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 362/44/17 від 17.10.2018 року та у справі № 907/50/16 від 20.11.2018 року. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19) зазначила, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи, були встановлені обставини, які переконливо свідчать про те, що Запорізька міська рада була обізнана про факт вибуття спірного майна з володіння територіальної громади саме з 29.02.2024 року з моменту державної реєстрації права власності \~ [PERSON] на спірний об`єкт нерухомості, а тому саме з цієї дати слід пов`язувати момент виникнення права позивача на звернення до суду з позовом про витребування майна з незаконного чужого володіння у порядку, передбаченому ст. 388 ЦК України. Відповідно до положень ст. ст. 257, 261 ЦК України, Запорізька міська рада звернулася до суду з позовом у межах строку позовної давності. Відповідно до норм ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Так як вимоги до відповідача підлягають задоволенню у повному обсязі, то на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 3\~633 грн. 60 коп.

Outcome: approved