Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

В провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Міністерства юстиції України, [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 17.03.2023 №1012/5, в якому позивач просив суд визнати незаконним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України від 17.03.2023 № 1012/5 про задоволення скарги скарги [PERSON] від 30.12.2021 року, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 04.01.2022 за № СК-19-22 на рішення від 27.08.2021 року № 60034907, прийнятого державним реєстратором Департаменту з надання адміністративних послуг ММР Миколаївської області Луканіної М.А. щодо реєстрації належної йому, [PERSON] , частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Просив стягнути з відповідачів понесені ним витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до Свідоцтва від 12.03.2002 року про право власності на житловий будинок йому належить 35/100 домоволодіння по [ADDRESS] . Власниками 65/100 частин є [PERSON] та [PERSON] , які успадкували їх після смерті бабусі [PERSON] , померлої [INFO] . 29.07.2021 року він зареєстрував належну йому частку житлового будинку у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстровим № 43663657. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 60034907 від 27.08.2021 року. Державний реєстратор Луканіна М.А. Місяць потому, під час судового засідання в Корабельному районному суді м. Миколаєва (справа № 488/1793/19) за позовом [PERSON] до [PERSON] , виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання недійсним та скасування договору купівлі - продажу, визнання неправомірними та скасування рішень органів місцевого самоврядування стосовно визначення часток та оформлення права власності, позивачу стало відомо, що за скаргою [PERSON] до Міністерства юстиції України виданий Наказ від 17.03.2023 № 1012/5 про скасування рішення від 27.08.2021 року № 60034907, прийнятого державним реєстратором Департаменту з надання адміністративних послуг ММР Миколаївської області Луканіної М.А. щодо реєстрації належної йому частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Наказ прийнятий на підставі висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 26.10.2022 року з розгляду скарги [PERSON] від 30.12.2021 року, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 04.01.2022 за № СК-19-22. Вважав, що Міністерство юстиції України порушило процедуру розгляду скарг у сфері державної реєстрації, що визначена Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 внаслідок чого Висновок, складений за результатами розгляду скарги [PERSON] та Наказ, виданий на підставі такого висновку не можуть вважатися правомірними, а тому підлягають скасуванню. Позивач зазначив, що всупереч приписам пункту 1 частини 2 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень», при розгляді скарги та у подальшому Міністерство юстиції України на момент винесення Наказу від 26.10.2020 №3735/5 не прийняли до уваги ту обставину, що в провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва (справа № 488/1793/19) перебував спір зі скаржником за позовом [PERSON] до нього щодо того самого майна, що мало виключати можливість розгляду і задоволення скарги. Також вказав, що скаржником був пропущений строк встановлений на подання скарги (60 діб) до Міністерства юстиції України. З матеріалів наданих Мін`юстом вбачається, що скаржник обґрунтував свою скаргу тим, що їй стало відомо про існування оскаржуваного рішення лише 30.11.2021 року, хоча він долучив копію Витягу з державного реєстру прав на речове майно до матеріалів справи (№ 488/1793/19) в судовому засіданні щойно після здійснення реєстрації, а саме серпні 2021 року і скаржниця була присутня в судовому засіданні та особисто ознайомилася з копією наданого ним витягу. Скарга подана 30.12.2021 року, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 04.01.2022 року. Таким чином вважав, що скаржником не дотримано 60-ти денний строк подачі скарги щодо скасування оскаржуваних рішень. При цьому у Висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції взагалі проігноровано наявність судового процесу, рішень по спору та пропуск строку на подання скарги. Позивач також зазначив, що його не було повідомлено про надходження та розгляд скарги [PERSON] , внаслідок чого він був позбавлений права бути вислуханим (чи хочаб можливість надати письмові пояснення) на засіданні центральної Колегії Міністерства юстиції України, що свідчить про незаконність всієї процедури розгляду скарги, має собою наслідок протиправність прийнятого центральною Колегією Міністерства юстиції України висновку і ухваленого на його підставі Міністерством юстиції України наказу в частині, що стосується прав та обов`язків заінтересованої особи [PERSON] . Порушення Міністерством юстиції України Порядку № 1128 в частині повідомлення про час та дату розгляду скарги, надіслання копії скарги з додатками є самостійною достатньою та необхідною підставою для скасування наказу без перевірки його по суті. Комісія при наданні Висновку від 26.10.2022 р. вийшла за межі своїх повноважень, перейнявши на себе повноваження суду, визнавши правочин недійсним, тобто вирішила спір про право, що є неприпустимим. Посилаючись на викладене та вимоги чинного законодавства, позивач звернувся в суд з даним позовом Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15.01.2024 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. У відзиві на позовну заяву представник Міністерства юстиції України позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні через необґрунтованість та безпідставність вимог. Вказав, що відсутність осіб під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду. У Міністерства юстиції України не існує прямого обов`язку застосовувати додаткові способи повідомлення позивача, оскільки передбачені пунктом 10 Порядку способи можуть бути застосовані лише у випадку наявності достовірної інформації про електронну пошту позивача у Міністерства юстиції України. Вважав, що Міністерство юстиції України у жодному разі не порушило права позивача у контексті неповідомлення Позивачу про дату та час розгляду скарги, оскільки було розміщено оголошення про засідання на офіційному вебсайті Міністерства юстиції України. Представник також зазначив, що позивач жодним чином не довів та матеріальними доказами не обґрунтував, що скаржник дізналась про реєстрацію права власності раніше ніж 30.11.2021 року. Позивач з цього приводу лише припускає, що скаржниця раніше довідалась про зазначений вище факт. Міністерство юстиції України жодним чином не порушило положення Закону та Порядку прийнявши скаргу до розгляду, оскільки скаржниця належним чином довела і обґрунтувала факт того, що вона дізналась про зазначений вище факт державної реєстрації саме 30.11.2021 року. Вважав, що Наказ Міністерства юстиції України № 1012/5 від 17.03.2023 є вмотивованим та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням законодавства України. У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Долгова Л.В. позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні через безпідставність та недоведеність позовних вимог. Вважала, що Міністерство юстиції України діяло в межах своїх повноважень та у встановлений законом спосіб. Зазначила, що саме 30.11.2021 року [PERSON] стало відомо (одержала відповідь, а потім і витяг з реєстру прав власності, який було долучено до скарги), що інший співвласник - [PERSON] подав заяву про державну реєстрацію права власності №47039161 на об`єкт нерухомого майна, що входить до її спадщини, а саме: будинок [ADDRESS] . На підставі цієї заяви державним реєстратором Луканіною М.А. Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Миколаївської області було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60034907 від 27.08.2021 року на 35/100 часток домоволодіння. Відповідачка [PERSON] вважає, що рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є таким, що суперечить закону та порушує її права як співвласника нерухомого майна. Вважала, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , була проведена із порушенням вимог чинного законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно і підлягала скасуванню. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представники відповідача Міністерства юстиції України Павлюк А.Ю. в судовому засіданні підтримала доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] і [PERSON] - адвокат Долгова Л.В. позов не визнали, вважали дії Мін`юсту України правомірними, у задоволенні позову просили відмовити. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судовим розглядом встановлено, що 17.03.2023 р. Міністерством юстиції України прийнятий наказ № 1012/5 про задоволення скарги [PERSON] від 30.12.2021 р. Вказаним наказом скасовано рішення від 27.08.2021 № 60034907, прийняте державним реєстратором Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Миколаївської області Луканіною Мариною Анатоліївною. Зокрема, 27.08.2021 р. державним реєстратором Луканіною М.А. було здійснено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 35/100 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності серія та номер: б/н, виданого 12.03.2002 Корабельним виконкомом Миколаївської міської ражи; технічного паспорту б/н, виданого 24.07.2015 Комунальним підприємством Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації; Акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації № б/н, виданого 07.12.2001 р. Корабельним виконкомом Миколаївської міської ради. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60034907 від 27.08.2021 13:15:50, [PERSON] , Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Миколаївська область. Зазначений наказ Міністерством юстиції України був прийнятий на підставі Висновку центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції на рішення від 27.08.2021 № 60034907 (далі - оскаржуване рішення), прийняте державним реєстратором Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Миколаївської області Луканіною Мариною Анатоліївною , щодо домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . З названого Висновку вбачається, що 04.01.2022 р. Міністерством юстиції України було отримано скаргу [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким було проведено державну реєстрацію об`єкту нерухомого майна 35/100 часток житлового будинку [ADDRESS] . Скаржник просила скасувати оскаржуване рішення, зазначаючи що вона є спадкоємицею після [PERSON] , якій належало 65/100 часток у праві власності на домоволодіння. Зауважила, що домоволодіння є самочинно збудованим. За результатами розгляду скарги Колегією було встановлено, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки реєстрацію проведено без документа про прийняття домоволодіння в експлуатацію, а також без згоди співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. За змістом статей 15-16, 21 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права. Порушення своїх прав позивач вбачає в наслідках, спричинених рішенням суб`єкта владних повноважень, які він вважає неправомірними, які призвели до виникнення, зміни, припинення цивільних правовідносин, та мають майновий характер, так як пов`язані з можливістю реалізації позивачем своїх майнових та особистих немайнових інтересів, а визнання незаконним наказу відповідача, є способом захисту саме цивільних прав та інтересів позивача. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України\~органи державної\~влади та\~органи місцевого\~самоврядування,\~їх посадові\~особи зобов`язані\~діяти лише\~на підставі,\~в межах\~повноважень та\~у спосіб,\~що передбачені онституцією\~та законами України. Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~"\~регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. За змістом частини першої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~"\~загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 2-1) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Частиною першою статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~" визначено, що Міністерство юстиції України: 1) забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав; 2) здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав; 3) забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем; 4) організовує роботу, пов`язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав; 5) здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; 6) забезпечує доступ до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом; 7) розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; 8) складає протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правовпорушення; 9) організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів; 91) надає узагальнені роз`яснення щодо застосування законодавства з питань державної реєстрації прав; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~"\~рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України. Згідно з частиною третьою статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю. У разі якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть подовжити строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника. При цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів. Днем подання скарги вважається день її фактичного отримання Міністерством юстиції України або його територіальним органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від скаржника поштового відправлення зі скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті. У разі якщо останній день строку для подання скарг, зазначеного у частині третій цієї статті, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем (частина четверта статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Частиною шостою статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~" визначено, що за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову у задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги; б) скасування рішення про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; в1) усунення порушень, допущених державним реєстратором, з визначенням строків для виконання наказу; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Відповідно до частини восьмої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо: 1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті; 2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується; 3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін; 4) наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав; 5) є рішення цього органу з того самого питання; 6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника; 7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень; 8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги; 9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу; 10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства. Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України (частина дев`ята статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 затверджено Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Порядок), який визначає процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - скарги у сфері державної реєстрації). Пунктом 2 Порядку визначено, що розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мінюстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом. Розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком. Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом. За змістом пункту 5 Порядку Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет встановлення підстав для відмови в її задоволенні, а саме: оформлення скарги без дотримання вимог, визначених законом; наявність інформації про судове рішення про відмову позивача від позову з такого самого предмета спору, про визнання відповідачем позову або затвердження мирової угоди сторін; наявність інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави; наявність рішення Мін`юсту чи його територіального органу з такого самого питання; здійснення Мін`юстом чи його територіальним органом розгляду скарги з такого самого питання від того самого скаржника; подання скарги особою, яка не має на це повноважень; закінчення встановленого законом строку подачі скарги; розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції Мін`юсту чи його територіального органу. Відповідно до пункту 6 Порядку якщо під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку встановлено наявність підстав для відмови в її задоволенні, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає не пізніше десяти робочих днів з дня її реєстрації рішення про відмову в задоволенні такої скарги із зазначенням мотивів такої відмови. Рішення про відмову у задоволенні скарги у сфері державної реєстрації з підстави оформлення її без дотримання вимог, визначених законом, не позбавляє скаржника права на повторне звернення з такою скаргою в межах визначеного законом строку. У разі коли під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку не виявлено підстав для відмови в її задоволенні чи підстав для пересилання її за належністю,Мін`юст чи відповідний територіальний орган здійснює колегіальний розгляд такої скарги на предмет наявності (відсутності) порушень закону в рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту, що оскаржуються (пункт 8 Порядку). Згідно з пунктом 10 Порядку для забезпечення можливості участі у колегіальному розгляді скарги у сфері державної реєстрації скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів (далі - заінтересовані особи), або надання зазначеними особами письмових пояснень по суті скарги Мін`юст чи відповідний територіальний орган не пізніше ніж за два дні, а під час воєнного стану - за 15 днів до дня засідання колегії забезпечує оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті інформації про дату, час і місце такого засідання, а під час воєнного стану - про дату засідання, та додатково повідомляє зазначену інформацію заінтересованим особам засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел). Відсутність осіб, визначених абзацом першим цього пункту, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду. Пунктом 12 названого Порядку передбачено, що під час воєнного стану заінтересована особа має право заявити клопотання про надіслання їй матеріалів скарги в електронній формі на адресу електронної пошти. Мін`юст чи відповідний територіальний орган забезпечує надіслання таких матеріалів протягом трьох робочих днів після отримання клопотання. Заінтересовані особи мають право подавати письмові пояснення по суті скарги у сфері державної реєстрації, які обов`язково приймаються колегією до розгляду. Заінтересована особа, яка повідомляє про наявність судового спору між тими самими сторонами, з того самого предмета, з тих самих підстав, про які зазначено у відповідній скарзі, такі особи подають колегії засвідчену копію відповідного судового рішення. Відповідно до\~пунктів 13,\~14\~Порядку за\~результатом розгляду\~скарги у\~сфері державної\~реєстрації колегіально\~колегія формує\~висновок про\~те,\~чи: 1)\~встановлено наявність\~порушень закону\~у рішеннях,\~діях або\~бездіяльності державного\~реєстратора,\~суб`єктів державної\~реєстрації,\~територіальних органів\~Мін`юсту; 2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом. За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом. Рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні, висновок колегії (у разі розгляду скарг у сфері державної реєстрації колегіально) або їх засвідчені копії розміщуються на офіційному веб-сайті Мін`юсту чи відповідного територіального органу не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після прийняття рішення Мін`юстом чи відповідним територіальним органом. За результатами\~розгляду скарги\~у сфері\~державної реєстрації\~у строки,\~встановлені Про звернення громадян, засвідчені в установленому законодавством порядку відповідні копії рішень Мін`юсту чи його територіального органу, копії висновків колегії (у разі розгляду скарг у сфері державної реєстрації колегіально) разом із супровідним листом надсилаються скаржнику. Верховний Суд у постанові від 15.08.2019 у справі №826/3539/17 звернув увагу, що Міністерство юстиції України повинно обирати і притримуватися такої процедури розгляду скарги, за якої не тільки скаржник, але й суб`єкт оскарження та зацікавлені особи повинні бути обізнаними про подання скарги, дату, час і місце її розгляду. Інакше кажучи, обрати форму повідомлення зацікавленої особи про скаргу і порядок її розгляду, які з погляду стороннього зовнішнього спостерігача має свідчити про поінформованість суб`єкта оскарження чи зацікавленої особи, а також про об`єктивну спроможність суб`єктів реєстраційних відносин виразити і донести до Міністерства юстиції України свою позицію щодо доводів скарги. Міністерство юстиції України має запросити скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів для розгляду скарги по суті. Таке запрошення має на меті не лише проінформувати зацікавлених осіб про розгляд скарги, але й забезпечити їм реальну можливість взяти участь у засіданні, з тим, щоб їхні пояснення були прийняті та враховані. Суд вважає\~за необхідне\~наголосити,\~що передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Орган влади, який не є судом держави, для виконання статті 6 може розглядатися як «суд» у змістовному значенні цього терміну (рішення Європейського суду з прав людини у справі Sramek v. Austria від 22.10.1984). Суд або трибунал у змістовному значенні визначається за судовими функціями, тобто визначенням питань, що знаходяться у межах повноважень органу, що засновані на нормах права, і після проведення провадження у передбаченому законом порядку (рішення Європейського суду з прав людини у справі Sramek v. Austria від 22.10.1984 та справі Cyprus v. Turkey від 10.05.2001). Право винесення рішення входить у визначення поняття «суд». Провадження повинні забезпечувати «визначення судом проблем у спорі» відповідно до статті 6 (рішення Європейського суду з прав людини у справі Benthem v. the Netherlands від 23.10.1985). Стаття 6 Конвенції містить два аспекти вимоги безсторонності. По-перше, орган, який розглядає справу, повинен бути безстороннім суб`єктивно, тобто жодний його член не повинен мати будь-якої особистої зацікавленості або упередженості. Вважається, що суддя є безстороннім, якщо немає доказів, які б свідчили про протилежне. По-друге, такий орган повинен також бути безстороннім з об`єктивного погляду, тобто він повинен надати достатні гарантії, які б виключали будь-які законні сумніви стосовно цього (рішення Європейського суду з прав людини у справі Academy Trading Ltd. and Others v. Greece від 26.02.1998, Daktaras v. Lithuania від 19.09.2000; Moiseyev v. Russia від 09.10.2008). Виклики до\~суду,\~здійснені за\~допомогою публічного\~повідомлення,\~є недостатніми\~відповідно до\~Конвенції та\~порушують (рішення Європейського суду з прав людини у справі Dridi v. Germany від 26.10.2018). На національні суди покладається обов`язок з`ясувати чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані та, за необхідності, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі Созонов та інші проти України від 08.11.2018). Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість уявити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону в суттєво невигідне становище відносно іншої сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ankerl v. Switzerland від 23.10.1996; Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands від 27.10.1993; Duљko Ivanovski v. the former Yugoslav Republic of Macedonia від 24.07.2014; Popov v. Russia від 11.12.2006). Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005). Суд зазначає, що Колегією не вчинено вимог пункту 10 Порядку, що призвело до порушення права позивача на справедливий розгляд справи, як суб`єкта права власності на нерухоме майно, факт державної реєстрації якого оскаржується скаржником. Як вбачається з відзиву представника відповідача Міністерства юстиції України, заінтересовану особу [PERSON] взагалі не було повідомлено про надходження скарги та про її розгляд. Інформація про дату, час і місце засідання колегії було розміщене лише для скаржника (відповідача) [PERSON] та державного реєстратора Луканіної О.М. Про намагання повідомити вказаних осіб телефонограмою також свідчать Акти про неможливість здійснення виклику телефонограмою на засідання центральної Колегії. Будь яких достовірних доказів повідомлення [PERSON] , як власника 35/100 частки нерухомого майна щодо якого були вчинені реєстраційні дії, матеріали скарги не містять. Тим паче, що долучені скаржником до скарги документи і матеріали містять інформацію про належність [PERSON] 35/100 частки житлового будинку [ADDRESS] , і [PERSON] 65/100 частки названого житлового будинку та жодною із сторін таке не спростовано. Належних та достовірний доказів того, що скаржник [PERSON] є власником 65/100 частки житлового будинку [ADDRESS] , матеріали скарги не містять. З долученого скаржником листа приватного нотаріуса Іваненко С.В. вбачається, що окрім спадкоємиці за заповітом [PERSON] є і інший спадкоємець, інформація про якого в матеріалах скарги відсутня. Суд також вважає за необхідне зазначити, що Свідоцтво про право власності [PERSON] на 35/100 домоволодіння по [ADDRESS] , видане на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради 20 лютого 2002 р, зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 6 за реєстровим № 633 від 12 березня 2002 р. та на підставі якого державним реєстратором Луканіною М.А. 29.07.2021 р. вчинені реєстраційні дії, є чинним як на дату проведення реєстраційних дій, так і на дату подання скарги та відповідно є чинними і на сьогодні. Законність Свідоцтва про право власності [PERSON] від 12 березня 2002 р. ніким не оскаржена та не спростована, навіть самою скаржницею. Суд також приймає до уваги, що на сьогодні є рішення Корабельного районного суду м. Миколаєві від 26.04.2024 р. яким у задоволенні\~позову [PERSON] до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, [PERSON] та Миколаївської міської ради про визнання недійсним та скасування договору купівлі - продажу, визнання неправомірними та скасування рішень органів місцевого самоврядування стосовно визначення часток та оформлення права власності, де третіми особами виступають: [PERSON] та П`ята Миколаївська державна нотаріальна контора - відмовлено. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.10.2018 у справі Dridi v. Germany виклики до суду, здійснені за допомогою публічного повідомлення, є недостатніми відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушують статтю 6 Конвенції. Суд доходить\~переконання,\~що коли\~в результаті\~рішення органу\~державної влади\~може відбутись\~втручання у\~права або\~інтереси особи,\~такий орган\~має пересвідчитись,\~що ним\~використано всі\~можливі способи\~повідомлення такої\~особи та\~забезпечено її\~безпосередню участь\~або можливість\~надання письмових\~пояснень,\~заперечень тощо. Вказана позиція суду узгоджується з думкою Верховного Суду, висловленою у постанові від 19.05.2021 р. у справі № 640/17492/20. Позбавлення заінтересованої особи, яка є власником майна, можливості взяти участь у розгляді скарги, яка стосується його безпосередньо, є істотним порушенням процедури розгляду скарги, яке ставить під сумнів безсторонність (неупередженість), повноту перевірки та обґрунтованість рішення. Таким чином, суд дійшов висновку, що не повідомлення про розгляд скарги [PERSON] , з урахуванням обставин цієї справи, було порушенням прав позивача як заінтересованої особи на справедливий розгляд скарги. До посилань Міністерства юстиції України, наданих у відзиві на позовну заяву, стосовно того, що Міністерством юстиції України не було порушено прав позивача [PERSON] в контексті неповідомлення про дату та час розгляду скарги оскільки таке оголошення було розміщено на офіційному вебсайті Мін`юсту України, суд ставиться критично. Опублікування повідомлення на офіційному сайті Міністерства юстиції України не є достатнім доказом повідомлення позивача та заінтересованих осіб, державного реєстратора, які вказані у скарзі, про час і місце розгляду скарги, адже у них немає обов`язку здійснювати моніторинг сайту Мін`юсту щодо розміщення на ньому такої інформації. Правова позиція з цього приводу викладена у Постанові Верховного Суду у справі № 814/2229/17 від 14.11.2018 року, згідно якого Верховним судом зроблений наступний правовий висновок - «Верховним Судом відхиляються доводи відповідача щодо можливості позивача ознайомитися зі змістом відповідних наказів на офіційному сайті Міністерства юстиції України, оскільки відповідно до статті 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а отже позивач не зобов`язаний здійснювати моніторинг сайту Мін`юсту щодо розміщення на ньому такої інформації». Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема, у постановах від 28.03.2018 у справі № 826/19452/16, від 19.06.2019 у справі № 826/9614/17, від 11.10.2019 у справі № 810/1701/18, від 15.08.2019 у справі № 826/3539/17, що процедурні порушення розгляду скарги обумовлюють наявність достатніх і необхідних правових підстав для визнання протиправним та скасування оспорюваного наказу. Відповідно до ст.1 та 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен протии Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Якщо порушення своїх прав особа визначає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (див., зокрема: постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21). Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). Крім того, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За такого, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Міністерства юстиції України, [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 17.03.2023 №1012/5 про задоволення скарги [PERSON] від 13.12.2021 року, належить задовольнити. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема про розподіл між сторонами судових витрат. Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час звернення з позовом до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.3342180977.1 від 06.12.2023 р. Приймаючи рішення про відшкодування судових витрат по сплаті судового збору, з урахуванням того, що позовні вимоги були задоволені повністю, суд вважає за доцільне стягнути такі витрати з Міністерства юстиції України на користь позивача через наступне. У постанові Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду від 11 жовтня 2021 року у справі № 910/5971/20 зроблено висновок, що: «чинним законодавством не визначено прямого обов`язку особи, яка подає позов щодо оскарження рішення Мін`юсту, попередньо чи одночасно звертатися до суду з позовом до особи, за скаргою чи в інтересах якої був прийнятий відповідний наказ про скасування реєстраційної дії.\~Наказ Мін`юсту, прийнятий за результатом розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації або територіального органу у сфері державної реєстрації юридичних осіб, оскаржується особою, права та законні інтереси якої порушено. Якщо позивач заявив лише вимогу про скасування наказу у сфері державної реєстрації юридичних осіб як основну, Мін`юст може бути єдиним відповідачем у справі». Наведений висновок зроблений у справі щодо оскарження державної реєстрації юридичних осіб, проте є загальним для справ щодо оскарження наказів Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації. Тому Міністерство юстиції України у справах за вимогами про скасування наказів, прийнятих у процедурі розгляду скарг, визначеної статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» та Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, є належним відповідачем, а оскільки саме його рішення призвело до порушення прав позивача, суд доходить переконання, що з Міністерства юстиції України належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. на користь позивача за рахунок відповідних бюджетних асигнувань відповідача.

Outcome: approved