Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі - АТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість у сумі 133121,35 гривень та понесені судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитні договори, а саме: кредитний договір № 2001337367201 від 19.06.2019, за яким позичальнику надано кредит у сумі 41688 грн; кредитний договір № 1001966203001 від 07.09.2021, за яким позичальнику надано кредит у сумі 59000 грн. Як зазначив позивач, оскільки відповідачка належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами щодо сплати кредитних коштів та відсотків, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 133121,35 грн, позивач змушений звернутися з відповідним позовом до суду. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 24.01.2025 відкрито провадження в справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 16.02.2025 представник відповідачки адвокат Сікорська І.С. надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що надана позивачем виписка із зазначенням суми заборгованості з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором не є належним та допустимим доказом розміру заборгованості, оскільки не містить детального розрахунку заборгованості із зазначенням всіх складових заборгованості, а також не містить розміру надходження грошових коштів в рахунок погашення заборгованості із зазначенням дати їх надходження. Окрім цього, як стверджує представник відповідачки, надана позивачем виписка оформлена з порушенням вимог документообігу, не засвідчена належним чином та не відповідає вимогам, які пред`являються до офіційного документу, а тому не може слугувати доказом у справі. Таким чином, на думку представника відповідачки, позивачем не доведено, що на виконання умов договору кредитором здійснювалось перерахування позичальнику коштів, а відтак не доведено виникнення у відповідача обов`язку повернути ці кошти разом із нарахованими відсотками. Крім того, представник відповідачки зазначила, що позивач на обґрунтування позовних вимог надав суду публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у редакції, що діє з 15.03.2021 р., яка не містить підпису відповідача та зазначення, що він ознайомлений із даною пропозицією. Матеріали позовної заяви не містять підтверджень, що саме цю публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в редакції, що діє з 15.03.20121 р., розумів відповідач та ознайомився і погодився з нею, підписуючи заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. До того ж, позивач не надав будь-яких доказів згоди відповідача на зміну кредитного ліміту та підстав такої зміни. Водночас, враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, тому, як зазначає представник відповідачки, положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) та комісії за надання кредиту на умовах програм з розстрочки є нікчемними (а. с. 122-131). Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19.06.2019 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладений кредитний договір № 2001337367201 шляхом підписання заяви № 2001337367201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого відповідачка [PERSON] отримала кредит на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 30000 грн зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 47,88 % річних та зобов`язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами (а. с. 22). У заяві № 2001337367201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зазначено, що клієнт підписанням цієї заяви підтверджує, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі за текстом - ДКБО), яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ»: pumb.uа, в повному обсязі, з урахуванням умов наданих усіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх), погоджується з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги в тому, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладенням договору страхування, підписання заяви підтверджує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених умовах. У розділі цієї заяви «Підтвердження та запевнення», зокрема зазначено, що [PERSON] , підписанням цієї заяви надає підтвердження та запевнення, що вона ознайомлена із ДКБО, тарифами банку та цілком згодна з ними; всі умови ДКБО їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Крім того, 19.06.2019 [PERSON] підписала «Паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит», у якому зазначено детальну інформацію про кредитодавця, суму кредиту, строк кредитування; мета отримання кредиту; спосіб та строк надання кредиту; розмір реальної річної процентної ставки та інші умови (а. с. 23). Відтак, між сторонами укладено договір, на підставі якого виникли договірні правовідносини. Позивач АТ «ПУМБ» виконав взяті на себе зобов`язання за договором, а саме надав відповідачці [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах кредитного ліміту. Згідно з довідкою про збільшення кредитного ліміту по договору № 2001337367201 від 19.06.2019, кредитний ліміт за картою змінювався та складав станом на: 19.06.2019 - 30000,00 грн, 18.10.2019 - 35000,00 грн., 12.02.2020- 35600,00 грн., 11.09.2020 - 45600,00 грн., 16.10.2020 - 50000,00 грн., 27.02.2022 - 36688,00 грн., 03.03.2022 - 41688,00 грн (а. с. 70). Відповідачка [PERSON] скористалася кредитними коштами, але не виконує належним чином зобов`язання за договором, внаслідок чого, згідно наданого АТ «ПУМБ» розрахунку, заборгованість за кредитним договором № 2001337367201 від 19.06.2019 станом на 31.10.2024 становить 71459,72 грн, з яких: 41616,68 грн - заборгованість за кредитом; 29843,04 грн-- заборгованість за процентами (а. с. 75-79). Із виписки за договором № 2001337367201 від 19.06.2019, наданої АТ «ПУМБ» за період з 19.06.2019 року до 31.10.2024 року, встановлено, що відповідачка [PERSON] користувалася кредитними коштами та періодично погашала заборгованість за наданим кредитом (а. с. 84-94). Крім того, 07.09.2021 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладений кредитний договір № 1001966203001 шляхом підписання заяви № 1001966203001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого відповідачка [PERSON] отримала кредит в розмірі 59000 грн строком на 24 місяців, розмір процентної ставки: 0.01 % річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 2.99 % (а. с. 15-17). У заяві №1001966203001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зазначено, що клієнт підписанням цієї заяви підтверджує, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі за текстом - ДКБО), яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ»: pumb.uа, в повному обсязі, з урахуванням умов наданих усіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги в тому, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладенням договору страхування, підписання заяви підтверджує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених умовах. У розділі цієї заяви «Підтвердження та запевнення», зокрема зазначено, що [PERSON] , підписанням цієї заяви надає підтвердження та запевнення, що вона ознайомлена із ДКБО, тарифами банку та цілком згодна з ними; всі умови ДКБО їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Крім того, 07.09.2021 [PERSON] підписала «Паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит», у якому зазначено детальну інформацію про кредитодавця, суму кредиту, строк кредитування; мета отримання кредиту; спосіб та строк надання кредиту; розмір реальної річної процентної ставки та інші умови (а. с. 18). Позивач АТ «ПУМБ» виконав взяті на себе зобов`язання за договором, а саме надав відповідачці [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах кредитного ліміту. Фактичне перерахування кредитних коштів підтверджується платіжною інструкцією від 07.09.2021 № TR.51992865.130786.8810 (а. с. 71). Відповідачка [PERSON] скористалася кредитними коштами, але не виконує належним чином зобов`язання за договором, внаслідок чого, згідно наданого АТ «ПУМБ» розрахунку, заборгованість за кредитним договором № 1001966203001 від 07.09.2021 станом на 31.10.2024 становить 61661,63 грн, з яких: 38720,39 грн - заборгованість за кредитом; 7,94 грн - заборгованість за процентами; 22933,30 грн - заборгованість по комісії (а. с. 72-74). Із виписки за договором № 1001966203001 від 07.09.2021, наданої АТ «ПУМБ» за період з 07.09.2021 року до 31.10.2024 року, встановлено, що відповідачка [PERSON] користувалася кредитними коштами та періодично погашала заборгованість за наданим кредитом (а. с. 80-83). Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, надані АТ «ПУМБ» докази підтверджують факт порушення відповідачкою [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 2001337367201 від 19.06.2019 та за кредитним договором № 1001966203001 від 07.09.2021. Водночас, відповідачка не спростувала доводів щодо отримання нею кредитних коштів та користування ними. Більш того, факт користування [PERSON] кредитними коштами підтверджується виписками з рахунків. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц. Разом з тим, наведені виписки по рахунках, згідно з вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ № 75 від 04 липня 2018 року, є первинними документами, які фіксують здійснення банківських операцій, що, на думку суду, достеменно свідчить про підтвердження факту отримання відповідачкою кредитних коштів та користування ними. Відтак, твердження представника відповідачки про те, що надані АТ «ПУМБ» виписки по рахунках не відповідають вимогам чинного законодавства та не можуть слугувати доказами наявності заборгованості, суд не бере до уваги, оскільки ці виписки за картковими рахунками відповідачки у сукупності з іншими у справі доказами, підтверджують обставини видачі [PERSON] кредитних коштів та їх розмір, а також заборгованість по кредитних договорах, розмір якої відображено у детальних розрахунках та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Водночас, у разі не згоди із розрахунками заборгованості, відповідачка мала право на подання відповідного клопотання про призначення судом експертизи для встановлення правильності розрахунків заборгованості, чого нею зроблено не було. Крім того, посилання представника відповідачки на те, що матеріали позовної заяви не містять підтверджень, що саме цю публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, що діє з 15.03.2021, розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась з нею, підписуючи заяву на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, суд вважає безпідставними, оскільки своїм підписом у заяві на приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб відповідачка засвідчила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення ДКБО, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb/ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговуване (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї Заяви підтверджує свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених нижче умовах. Крім того, пунктом 2.2.5 Розділу І публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діє з 15 березня 2021 року), підписанням заяви на приєднання до договору, клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення договору клієнт ознайомився з повним текстом договору (в тому числі тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору. Відповідно до ч. 1 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. З огляду на зазначене, відповідачка не була позбавлена можливості ознайомитися з усіма істотними умовами кредитного договору. До того ж, відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту по договору №2001337367201 від 19.06.2019, АТ «ПУМБ» неодноразово збільшувало первісно встановлений [PERSON] кредитний ліміт, однак остання не надала доказів на підтвердження того, що висловлювала свою незгоду зі зміною розміру кредитного ліміту. Відтак, з огляду на зазначене, суд вважає доведеними ті обставини, що відповідачка [PERSON] , отримавши грошові кошти у порядку та на умовах, що визначені укладеними договорами, взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачені в договорах строки отримані у кредит грошові кошти та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за кредитними договорами. Більш того, відповідачка [PERSON] не оспорювала договори, не зверталася з вимогами про розірвання договору у зв`язку із порушенням АТ «ПУМБ» умов договорів. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки комісії у розмірі 22933,30 грн за кредитним договором № 1001966203001 від 07.09.2021 суд зазначає наступне. Так, згідно з п. 5 заяви № 1001966203001 від 07.09.2021 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 2.99 %. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 07.09.2021, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, відтак, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 зазначено, що: «10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У кредитному договорі № 1001966203001 від 07.09.2021 не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена комісія за надання кредиту. Враховуючи, що АТ «ПУМБ» не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення п. 5 вищезазначеної заяви в частині встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2.99 % є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Визнання судом нікчемного правочину (чи окремих його умов) недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.11.2023 у справі №181/384/21. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем АТ «ПУМБ» не доведено правомірність нарахування комісії, у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення з відповідачки [PERSON] комісії у розмірі 22933,30 грн необхідно відмовити. За таких обставин, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги АТ «ПУМБ»необхідно задовольнити частково, зокрема, стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивачаАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 2001337367201 від 19.06.2019 у розмірі 71459,72 грн та за кредитним договором № 1001966203001 від 07.09.2021 у розмірі 38728,33 грн, з яких: 38720,39 грн - заборгованість за кредитом; 7,94 грн - заборгованість за процентами, у задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення комісії у розмірі 22933,30 грн необхідно відмовити. Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено судом, позивач поніс судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 2422,40 грн. Оскільки, у ході судового розгляду суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, відтак, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає сума судового збору в сумі 2005,02 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial