Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, у якому, враховуючи збільшення позовних вимог (т. 1 а. с. 127-128, 155-156), просили суд стягнути на їхню користь із Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна"(далі - АТ "СК "Країна"або Товариство) страхове відшкодування, зокрема: - на користь позивача [PERSON] витрати на лікування в розмірі 5993 грн. 51 коп., моральну шкоду в розмірі 39000 грн., витрати на поховання в розмірі 9018 грн. 70 коп., а також за період з 24 травня 2022 року по 05 квітня 2023 року пеню в розмірі 18349 грн. 35 коп., три відсотки річних у розмірі 1127 грн. 60 коп., інфляційні втрати в розмірі 6034 грн. 36 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.; - на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 39000 грн., а також за період з 24 травня 2022 року по 05 квітня 2023 року пеню в розмірі 13249 грн. 32 коп., три відсотки річних у розмірі 814 грн. 19 коп., інфляційні втрати в розмірі 4357 грн. 17 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. В обґрунтування позову зазначали, що 29 січня 2022 року близько 06.30 год. водій автомобіля марки "Атаман" д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , проїжджаючи по автодорозі "Крехаїв-Літки" у Київській області, допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок даної ДТП батько позивачів [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких [INFO] помер у лікарні. За фактом вказаної ДТП слідчим управлінням ГУ НП у Київській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, 29 січня 2022 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022111130000244. Вказували на те, що в результаті цієї ДТП та смерті їх батька [PERSON] , їм завдано шкоди, у зв`язку з чим у них виникло право на її відшкодування, зокрема, у [PERSON] здійснених витрат на лікування батька в розмірі 5993 грн. 51 коп. та на поховання батька в розмірі 9018 грн. 70 коп. та у зв`язку зі смертю батька моральної шкоди в розмірі 39000 грн., у [PERSON] у зв`язку зі смертю батька - моральної шкоди в розмірі 39000 грн. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля марки "Атаман" д.н.з. [NUMBER] , водія [PERSON] ,внаслідок дій якого загинув [PERSON] , була застрахована в АТ "СК "Країна", відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР5785143. 22 лютого 2022 року вони звернулися до АТ "СК "Країна" упорядку визначеному Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", із заявою на виплату страхового відшкодування, пов`язаною зі смертю батька [PERSON] 26 липня 2022 року АТ "СК "Країна"повідомила їх про те, що рішення про виплату страхового відшкодування буде прийнято після отримання відповідного рішення по кримінальній справі за фактом даної ДТП, вказавши, що відповідно ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик поновить розгляд справи після отримання вироку суду. Позивачі вважають, що такі дії АТ "СК "Країна"суперечать вимогам законодавства, зокрема, п. 36.2 ст. 36 "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", адже у передбачені законодавством терміни не прийнято рішення про здійснення виплати їм страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю їхнього батька [PERSON] . Враховуючи зазначені вище обставини, а саме порушення строків виплати страхового відшкодування, позивачі вважають, що є законні підстави для стягнення з АТ "СК "Країна" на їхню користь за період з 24 травня 2022 року по 01 лютого 2023 року пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, їх представник адвокат Скочиляс І.М. подала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, розгляд справи просила здійснювати за відсутності сторони позивача. Відповідач АТ "СК "Країна" у судове засідання не з`явилося, представник відповідача Усенко А.М. подав до суду заяву, у якій просив проводити судовий розгляд за відсутності представника відповідача, заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві та письмових поясненнях, у яких, посилаючись на те, що оскільки у даному випадку відсутнє судове рішення в кримінальній справі за фактом ДТП 29 січня 2022 року, правові наслідки дій (чи бездіяльності) водія забезпеченого автомобіля "ATAMAN", д.н.з. [NUMBER] , не оцінено, тому Товариство не мало законних підстав для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування позивачам, а звернення позивачів до суду із позовними вимогами до Товариства на даний час є передчасним. Крім того, посилався на те, що у даному випадку за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями відповідальними є декілька осіб - водій [PERSON] як особа, яка здійснювала діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та пішохід [PERSON] , чия груба необережність сприяла виникненню шкоди, тому розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, має бути розрахована шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два, а саме, виходячи із загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди встановленої законом у розмірі 78000 грн., то розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить по 19500 грн. кожному із позивачів. Щодо стягнення штрафних санкцій за прострочення прийняття Товариством рішення про виплату страхового відшкодування посилався на те, що відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено 90-денний строк для прийняття Страховиком рішення про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування, а позивачами не враховано, що цей строк зупиняється, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили, тому у даному випадку відсутнє прострочення виконання зобов`язань та відповідно підстави для стягнення штрафних санкцій. Просив у задоволенні позову відмовити. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 29 січня 2022 року близько 06.40 год. водій автомобіля марки "Атаман" д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , проїжджаючи по автодорозі "Крехаїв-Літки" у Київській області допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок даної ДТП пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був доставлений до відділення Броварської багатопрофільної клінічної лікарні. У період з 29 січня по 02 лютого 2022 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого Комунального некомерційного підприємства "Броварська багатопрофільна клінічна лікарня" територіальних громад Броварського району Київської області, де він о 21.45 год. [INFO] помер у приміщенні реанімаційного відділення лікарні від відкритої черепно-мозкової травми. За фактом вказаної ДТП слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Київській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України 29 січня 2022 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022111130000244. На момент зазначеної вище ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля марки "Атаман" д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , була застрахована в АТ "СК "Країна", відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР5785143. Судом встановлено, що до кола осіб першого ступеня споріднення по відношенню до загиблого [PERSON] належать позивачі у даній справі: син [PERSON] та син [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . 22 лютого 2022 року представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] звернувся до АТ "СК "Країна" із заявою на виплату страхового відшкодування, зокрема, сину [PERSON] витрат на лікування в розмірі 5993 грн. 51 коп., витрат на поховання батька у розмірі 9018 грн. 70 коп. та моральної шкоди в розмірі 39000 грн., та сину [PERSON] моральної шкоди в розмірі 39000 грн., завдані смертю [PERSON] внаслідок ДТП, яка сталася 29 січня 2022 року. 25 липня 2022 року представник позивачів [PERSON] направив до відповідача АТ "СК "Країна" запит про надання інформації стосовно розгляду вказаної заяви [PERSON] та [PERSON] про виплату страхового відшкодування. 26 липня 2022 року АТ "СК "Країна" надало відповідь, у якій повідомило про те, що наразі постанова про закриття кримінального провадження або вирок суду за фактом ДТП, яка сталася [INFO] внаслідок якої загинув [PERSON] , у Товариства відсутній, будь-якої відповіді на запит до СВ Броварського районного управління поліції ГУ НП в Київської області не надходило. Також, посилаючись на п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", повідомило, що якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку щодо прийняття рішення страховиком щодо виплати страхового відшкодування або відмови у виплаті страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішення у такій справі законної сили. У разі наявності постанови про закриття кримінального провадження або вироку суду за фактом ДТП, просило їх надати. Позивачі [PERSON] та [PERSON] , посилаючись на те, що всупереч вимогам законодавства АТ "СК "Країна" не здійснило належні їм виплати страхового відшкодування внаслідок загибелі їх батька [PERSON] , звернулися до суду з цим позовом. Відповідач АТ "СК "Країна", заперечуючи проти вимог позивачів посилалося на те, що для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування є необхідним рішення в кримінальній справі за фактом ДТП, оскільки це впливає для вирішення Товариством питання щодо виплати страхового відшкодування, зокрема, визнання вимог заявників обґрунтованими та прийняття рішення про його виплату, у разі невизнання майнових вимог заявників прийняття рішення про відмову у здійснення страхового відшкодування або прийняття рішення про виплату страхового відшкодування із урахуванням п. 36.3 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яким передбачено, що така виплата здійснюється враховуючи сукупністю дій декількох осіб за завдання такої шкоди та визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди. Також у письмових поясненнях відповідач вказував, що у даному випадку за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними сукупними діями відповідальними є декілька осіб - водій [PERSON] як особи, яка здійснювала діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та пішохід [PERSON] , чия груба необережність сприяла виникненню шкоди, тому розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю потерпілого, має бути розрахованим шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два, а саме виходячи із загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди встановленої законом у розмірі 78000 грн., то розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить по 19500 грн. кожному із позивачів. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ЦК України, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV, у редакції на час виникнення спірних правовідносин), Законом України "Про страхування". Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. У ч. ч. 1-3 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч. 2 ст. 1168 ЦК України). Згідно із ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом № 1961-IV. У ст. 3 Закону № 1961-IV визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV). Згідно із ст. 6 Закону України № 1961-IV страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У ч. 1 ст. 21 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Верховний Суд у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 роз`яснив, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (п. 23.1 ст. 23 Закону). За змістом п. 27.1 ст. 27 Закону № 1961-IV страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, ст. 27 Закону № 1961-IV до поняття "шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого", включає, зокрема, і моральну шкоду. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV). Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.2 ст. 27 Закону № 1961-IV). Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.4 ст. 27 Закону № 1961-IV). Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п. 27.5 ст. 27 Закону № 1961-IV). Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи доводи відповідача, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. 29 грудня 2022 року у ході розгляду цієї справи постановою старшого слідчого Корчинським Ю.В. кримінальне провадження, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України внесене 29 січня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022111130000244, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Разом з тим, зі змісту цієї постанови не вбачається, що пішохід [PERSON] , який помер внаслідок ДТП, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком або існували надзвичайні або невідворотні за даних умов події обставини. Відповідачем АТ "СК "Країна" вказаних обставин суду не доведено. Крім того, доводи відповідача АТ "СК "Країна" з посиланнями на п. 36.3 ст. 36 Закону № 1961-IV про те, що необхідно враховувати у даному випадку за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язані, сукупні дії декількох осіб - водія [PERSON] як особи, яка здійснювала діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та пішохода [PERSON] , чия груба необережність сприяла виникненню шкоди, виходячи з цього розраховувати розмір страхового відшкодування моральної шкоди шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два, а саме виходячи із загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди встановленої законом у розмірі 78000 грн., що відповідно до такого розрахунку становить розмір страхового відшкодування по 19500 грн. кожному із позивачів, суд до уваги не приймає з огляду на наступне. У п. 36.3 ст. 36 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 зробила правовий висновок та роз`яснила щодо застосування п. 36.3 ст. 36 Закону № 1961-IV, зокрема, припис вказаного пункту Закону № 1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали. Тобто, вказаний пункт підлягає застосуванню про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону № 1961-IV, тому дане положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоді застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Крім того, щодо доводів відповідача про передчасність звернення позивачів до суду з даним позовом, суд звертає увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15, у якій роз`яснено, що у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у ст. 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Виходячи з наведеного, враховуючи наведені норми, та оцінюючи заявлений розмір страхового відшкодування позивачем [PERSON] витрат на лікування в розмірі 5993 грн. 51 коп., моральної шкоди в розмірі 39000 грн., витрат на поховання в розмірі 9018 грн. 70 коп. та позивачем [PERSON] моральної шкоди в розмірі 39000 грн., суд виходить із характеру немайнових втрат, невідворотності завданої шкоди та відповідність заявленого розміру шкоди вимогам п. п. 27.2-27.4 ст. 27 Закону № 1961-IV, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент ДТП - 6500 грн., відсутністю інших осіб першого ступеня споріднення по відношенню до загиблого, наявності законодавчого обмеження в розмірі виплат 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку відшкодування моральної шкоди (12 х 6500/2 = 39000), та підтверджений розмір витрат на лікування та поховання [PERSON] копіями відповідних чеків. Щодо вимог позивачів про стягнення на їх користь з АТ "СК "Країна" пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 24 травня 2022 року по 01 лютого 2023 року, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом вище, 26 липня 2022 року відповідач АТ "СК "Країна", посилаючись на п. 36.2 ст. 36 № 1961-IV повідомило, що якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебігу строку щодо прийняття рішення страховиком щодо виплати страхового відшкодування або відмови у виплаті страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішення у такій справі законної сили. Тобто, виходячи з листа від 26 липня 2022 року відповідач АТ "СК "Країна" скористався своїм правом, передбаченим на п. 36.2 ст. 36 № 1961-IV про припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати позивачам страхового відшкодування. Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 роз`яснив, що у діях страховика відсутня вина у простроченні виплати страхового відшкодування, що передбачає можливість застосування штрафних санкцій, оскільки відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик скористався своїм правом, передбаченим законом, для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, а тому можливість стягнення штрафних санкцій виникає з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції, ухваленим у цій справі, в частині стягнення з відповідача на користь позивачів страхового відшкодування. Виходячи з наведеного, враховуючи право відповідача на припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати позивачам страхового відшкодування, суд вважає, що підстав для стягнення заявлених позивачами у зв`язку з порушення, на їх думку, строків виплати страхового відшкодування, пені, трьох відсотки річних та інфляційних втрат за період із 24 травня 2022 року по 01 лютого 2023 року на вимогах законодавства не ґрунтуються та задоволенню не підлягають. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування, завданої смертю потерпілого, ґрунтується на вимогах законодавства частково, тому позов у частині стягнення на користь позивача [PERSON] витрат на лікування в розмірі 5993 грн. 51 коп., моральної шкоди в розмірі 39000 грн., витрат на поховання в розмірі 9018 грн. 70 коп., та на користь позивача [PERSON] моральної шкоди в розмірі 39000 грн., підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3 у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків падання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та па підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 25 липня 2022 року між адвокатом Скочиляс І.М. та [PERSON] , [PERSON] були укладені договори про надання правової допомоги за № 25.07.22 (надалі - договір). Згідно п. 6.1 договору сторони домовились, що вартість послуг за надання професійної правничої допомоги відповідно до цього договору у суді першої інстанції становлять 10000 грн. Під час звернення до суду із вказаним позовом позивачами наданий попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вони понесли, і які очікують понести у зв`язку із розглядом справи, що відповідає наданому обсягу зазначеному у розрахунку (а. с. 5). Таким чином, вимоги про стягнення із АТ "СК "Країна" витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. на кожного із позивачів підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору під час подання позовної заяви до суду, а позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь держави необхідно стягнути суми судового збору пропорційно суми задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено частково, а позивачі відповідно до п. п. 2, 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнені від сплати судового збору, із відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1984 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial