Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Позивач, КП «Харківводоканал», звернувся у суд з позовом до відповідача, [PERSON] , [PERSON] , в якому просив стягнути заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення в загальній сумі 20498,22 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] . Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення не здійснює, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.01.2016р. по 31.08.2021р. у розмірі 18687,27 грн.. У зв`язку з наявністю заборгованості на прострочену суму позивачем також нараховано інфляційні витрати в розмірі 2924,53 грн. та 3% річних за період з 01.10.2018р. по 31.08.2021р. в розмірі 1810,95грн. В подальшому позивач змінив позовні вимоги, пред`явивши позовні вимоги лише до [PERSON] , оскільки встановлено, що [PERSON] померла та просив стягнути заборгованість за водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2016р. по 31.08.2021р. в сумі 14438,40 , а також інфляційні втрати та 3% річних за період з 01.10.2018р. по 31.08.2021р. в сумі 1258,90 грн.. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова\~ відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін, прийняті до розгляду змінені позовні вимоги, витребувані докази.. Відповідач - [PERSON] у поданому відзиві проти заявлених вимог заперечував, зазначаючи, що він з 05.05.2017р. перебуває постійно у КНП ХОР «ОКПЛ №3», тобто послугами позивача за адресою: [ADDRESS] , не користується. Також просив застосувати строк позовної давності. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.\~2\~ЦПК\~України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15\~ЦК\~України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS] , що підтверджуються довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, тобто є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються КП "Харківводоканал" за вказаною адресою. Згідно рішенням виконкому ХМР №286 від 16.05.2012р. КП «Хаківводоканал» визначено виконавцем послуг централізованого водопостачання та водовідведення. За рішенням ХМР від 16.05.2017року №286 «Про визначення виконавців послуг у житловому фонді» КП «Хаківводоканал» визначено виконавцем послуг централізованого водопостачання та водовідведення. Також КП «Харківводоканал», відповідно до рішень ХМР від 12.01.2011р., від 23.12.2011р. є правонаступником КП КГ «Харківкомуночитвод», КП «ВТП «Вода.» За спірний період діяло два закони - ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV та ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII Відповідно до ст.\~13,\~14\~ Закону №1875-IV\~ та\~ст.\~5\~ Закону\~№2189-VIII послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних. За ч.1 ст. 1 Закону №1875-IV споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно\~п.6\~ч.1\~ст.\~1\~Закону №2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Приписами п. 5 ч. 3\~ст.\~20\~ Закону №1875-IV\~ \~та \~ч.2\~ ст.\~7\~Закону \~№2189-VIII\~ встановлено, споживач, серед іншого, зобов`язаний укласти договір про надання послуг та оплачувати надані житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.\~68\~ЖК\~України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуг\~здійснюється не\~пізніше 20\~числа місяця,\~наступного за\~розрахунковим періодом\~(місяцем),\~якщо договором\~не встановлено\~інший строк. Частиною першою статті 14 Закону №1875-IV, встановлено, що ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги, залежно від порядку затвердження поділені на три групи: перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади; друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Приписами частини другої зазначеної статті встановлено, що ціни/тарифи на комунальні послуги формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Тобто, комунальні послуги віднесено до другої групи житлово-комунальних послуг. Положення , щодо встановлення цін (тарифів) на житлово-комунальні послуги уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування, закріплені у ст. 10 Закону №2189-VIII. Отже, згідно із положеннями зазначених норм, тарифи на послуги із централізованого постачання холодної води та водовідведення формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 16 червня 2016 року №\~1141, із змінами встановлені тарифи на централізоване водопостачання та водовідведення для споживачів КП «Харківводоканал». До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг. Суд зазначає, що хоча у ч.1 ст.19 Закону №1875-IV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином,\~згідно із\~зазначеними нормами\~закону споживачі\~зобов`язані оплатити\~житлово-комунальні\~послуги,\~якщо вони\~фактично користувалися\~ними.\~Факт відсутності\~договору про\~надання житлово-комунальних\~послуг сам\~по собі\~не може\~бути підставою\~для звільнення\~споживача від\~оплати послуг\~у повному\~обсязі (правова\~позиція ВСУ\~ у справі № 6-2951цс15). Більш того, за положеннями обох ЗУ «Про житлово комунальні послуги» саме позивач зобов`язаний укласти договір. За п. 6 ч. 1 ст. 7\~Закону «Про\~житлово-комунальні\~послуги» споживач має право на несплату вартості комунальних послуг, крім постачання теплової енергії, у разі їх невикористання та за відсутності приладів обліку. Це можливо, якщо період тимчасової відсутності в житловому приміщенні або іншому об`єкті нерухомого майна споживача та інших осіб -\~понад 30 календарних днів. Це має бути\~документально підтверджено\~відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг . Факт не проживання можна підтвердити\~ документом, який підтверджує місце перебування особи в іншій адміністративно-територіальній одиниці у зв`язку з роботою, лікуванням, навчанням, тривалим відрядженням, відбуванням покарання тощо. Виконавець\~зобов`язаний\~розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості (п. 5 ч. 2 ст. 8 Закону «Про житлово-комунальні послуги».) Згідно наданої довідки Обласної клінічної психіатричної лікарні №3 Росман Р.В. перебуває на стаціонарному лікуванні в 13 психіатричному відділенні для дорослих з 05.05.2017р. по теперішній час 18.01.2022р. Отже, судом встановлено, що [PERSON] не користувався послугами КП «Харківводоканал» з 05.05.2017р. по 31.08.2021р., внаслідок чого за вказаний період позовні вимоги задоволенню не підлягають. [PERSON] , як споживач послуг з водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS] , повинен сплатити заборгованість, що виникла в період з 01.01.2016р. по травень 2017р. Проте відповідачем заявлено про строк позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 253 ЦК України\~передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України). Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій. Було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 19 квітня 2023 року у справі № 199/782/21 (провадження № 61-1323св23), від 31 травня 2023 року у справі № 938/632/20 (провадження № 61-16716св21). З цього випливає, що у разі закінчення строку, який припадає на період дії карантину, такий строк продовжується до закінчення дії карантину. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.01.2016р. У спірних правовідносинах обов`язок споживачів сплачувати за надані позивачем послуги є щомісячним до 20 числа наступного місяця. Отже, позовна давність до вимог про стягнення заборгованості, що існувала в межах трирічного строку до дня набрання чинності згаданим Законом № 540-IX - 02 квітня 2020 року, тобто зі строком виконання з 02 квітня 2017 року вважається такою, що не спливла. З урахуванням наведеного, дати подання позову 11.10.2021р., встановлення судом не проживання відповідача за адресою [ADDRESS] , з травня 2017р., необхідність сплати послуг за місяць - 20 числа, наступного місяця, суд приходить до висновків, що з урахуванням строку позовної давності, з відповідача на корить позивача підлягає стягненню сума заборгованості за березень та квітень 2017р., що складає 379,76 грн. У відповідності до ч. 2 ст.\~625\~ЦК\~України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. У зв`язку із простроченням відповідачем сплати комунальних послуг, відповідач повинен сплатити 3% річних в сумі 33,27 грн. (379,79х3х1066:365:100) та інфляційні втрати в сумі 78,45 грн. (379,79х1,20658430-379,79), які нараховані за період з 01.10.2018р. по 31.08.2021р. Згідно з ч.1ст.141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . На підставі викладеного,

Outcome: partial