Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

17 вересня 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій вона просить стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку з врахуванням індексації, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 серпня 2024 р. на увесь час навчання, але не більше до 23 років дитини. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що донька сторін є повнолітньою і навчається у Чорноморському національному університеті імені Петра Могили, строк навчання до 30.06.2028. Утримує доньку позивач самостійно, але відповідач також зобов`язаний утримувати, тому вона звертається до суду. Ухвалою суду від 25 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі як третю особу [PERSON] . Представник позивача до судового засідання подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позов підтримує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив, відзиву не надіслав. Третя особа в судове засідання не прибула. Враховуючи викладене, у відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд доходить до такого: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу, який було розірвано 10 березня 2011 року та змінено прізвище [PERSON] на [PERSON] (копія свідоцтва про розірвання шлюбу видане 11 серпня 2011 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції). Сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження, видане 29 серпня 2006, серія [NUMBER] ). Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.11.2013, яке змінено рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20 січня 2014 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 вересня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] зареєстрована разом зі своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва від 25.09.2024. Відповідно до Довідки № 2/8-20/347 від 04.09.2024, [PERSON] є студенткою навчально-наукового інституту післядипломної освіти Чорноморського національного університету імені Петра Могили і зараз навчається на першому курсі заочної форми за спеціальністю 073 Менеджмент на контрактній основі. Дата закінчення навчання за програмою бакалавра 30 червня 2028 р. Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз ст.ст. 182, 199 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, з умовами, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. В даному випадку суд вважає, що позивач дійсно потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням, а відповідач має таку можливість та будучи батьком дитини він не може бути звільнений від обов`язку утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання до закінчення навчання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, щодо наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки на період її навчання, що повністю узгоджується з приписами ч. 1 ст. 199 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Правом на подання відзиву відповідач не скористався, жодних заперечень не висловив. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що з відповідача належить стягнути аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця до закінчення донькою навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Посилання позивача відносно стягнення аліментів у розмірі не меншому ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку є безпідставним, оскільки вказаний розмір діяв до 07.07.2017 та виходячи зі змісту положень ст. 201 Сімейного кодексу України, стаття 182 Сімейного кодексу України, яка визначає мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину, не застосовується до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином. Розмір аліментів на повнолітню дитину, відповідно статті 200 СК України, визначається без зазначення мінімального розміру для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу (ст. 201 Сімейного кодексу України). Враховуючи, що позов пред`явлено 17.09.2024, аліменти слід стягувати з цієї дати. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у сумі 1211,20 грн., відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved