Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

У листопаді 2024 року ТОВ Юніт Капітал звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог\~ТОВ Юніт Капітал посилається на те, що 04 березня 2020 відповідач уклала з ТОВ Манівео швидка фінансова допомога кредитний договір №586275954 в електронній формі з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора RC6364DH. Відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідачу було видано кредит в сумі 15670 грн. шляхом перерахування коштів на банківську карту, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти надані у кредит та сплатити проценти за користування кредитом.\~ ТОВ Манівео швидка фінансова допомога виконало свої зобов`язання за кредитним договором та перерахувало на банківську карту відповідача № [NUMBER] грошові кошти в сумі 15670 грн. Заборгованість відповідача за кредитним договором №586275954 від 04.03.2020 року станом на час подання позовної заяви становить 22583,43 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 15669,94 грн., заборгованість за відсотками 6913,49 грн. Первісним кредитором було відступлено право вимоги за кредитним договором на користь ТОВ Таліон плюс відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, строк дії якого продовжувався відповідно до додаткових угод до нього. 05 серпня 2020 року між ТОВ Таліон плюс та ТОВ ФК Онлайн фінанс укладено договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого неодноразово продовжувався, предметом цього договору є зокрема право вимоги за кредитним договором №586275954 від 04.03.2020. 28 жовтня 2024 ТОВ ФК Онлайн фінанс та позивач уклали договір факторингу № 28/10/24/У, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №586275954 від 04.03.2020. На підставі викладеного\~ТОВ Юніт Капітал просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №586275954 від 04.03.2020 у розмірі 22583,43 грн., а також судові витрати: на сплату судового збору 2422, 40 грн., на професійну правничу допомогу 6000 грн. Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2024 відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив про проведення розгляду справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, причин неявки суду не повідомила. 03.03.2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив від відповідача [PERSON] , в якому остання просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Перевіривши вказаний відзив, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви). Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне. Статтею 178 ЦПК України врегульовано порядок надання відзиву. Так, відповідно до ч. 4, п. 2) ч. 5 ст. 178 ЦПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Частина 7 ст. 43 ЦПК передбачає, що у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.\~Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення. У даній справі доказів направлення відзиву позивачу поштою або шляхом надсилання до електронного кабінету відповідачем суду не надано. Суд наголошує, що від виконання відповідачем обов`язку щодо направлення копії відзиву на позовну заяву позивачу залежить реалізація останнім у встановлений судом строк права на подання відповіді на відзив, що, в свою чергу, на переконання суду, сприятиме швидшому встановленню обставин у справі та її правильному вирішенню. Таким чином, з огляду на те, що відповідачем відзив подано з порушенням встановленого порядку, суд не приймає до уваги викладені у відзиві заперечення проти позову та вирішує справу за наявними матеріалами. \~ \~ \~ \~Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 04.03.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №586275954 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора RC6364ВР. Відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідачу було видано кредит в сумі 15670 грн. шляхом перерахування коштів на банківську карту, строком на 30 днів, зі сплатою 0,65% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит (а.с.37-38, 69). На виконання зазначеного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на банківську карту [PERSON] № [NUMBER] грошові кошти в сумі 15670 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 04.03.2020 та довідкою АТ «КБ «ПриватБанк» №09/2024 від 04.09.2024 (а.с.78-80). 04.04.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору №586275954 від 04.03.2020, відповідно до якої строк надання кредиту та оплати наступного чергового платежу було продовжено на тридцять днів, починаючи з 03.04.2020 зі сплатою відсотків з користування кредитом 1,29% (а.с.39). 21.05.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору №586275954 від 04.03.2020, відповідно до якої позичальнику надано розстрочку у погашенні заборгованості в сумі 17522,02 грн. на 70 днів та визначено графік погашення заборгованості рівними частками в розмірі не менше ніж 20% відсотків від її загальної суми заборгованості у термін до 30.07.2020 (а.с.39 зворотній бік). Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», станом на 15.07.2020 заборгованість [PERSON] за кредитним договором №586275954 від 04.03.2020 становить 22583,43 грн., у тому числі заборгованість за основною сумою боргу 15669,94 грн., заборгованість за відсотками 6913,49 грн. (а.с.50-51). 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, згідно п.2.1 якого було передбачено, що Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.13-16). Згідно термінів, наведених в розділі І зазначеного вище договору: -кредитний договір кредитний договір, укладений між Клієнтом та Боржником, права вимоги за яким відступаються; -право вимоги означає всі права Клієнта та кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому; -реєстр прав вимоги означає перелік прав вимог до боржників, що відступається за цим Договором. Строк дії вказаного договору згідно п.8.2 було встановлено до 28 листопада 2019 року. В подальшому додатковими угодами №19 від 28 листопада 2019 року, №26 від 31 грудня 2020 року, №27 від 31 грудня 2021 року, №31 від 31 грудня 2022 року, №32 від 31.12.2023 року вносились зміни до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до яких, зокрема, строк його дії було продовжено до 31 грудня 2024 року включно (а.с.19-27). Позивач зазначив, що первісне відступлення прав вимоги за кредитним договором\~№586275954 від 04.03.2020, відбулось від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» на підставі зазначеного вище договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, підтвердженням чого є витяг з реєстру прав вимоги №89 від 15.07.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с.28-29). 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №05/0820-01, зі строком дії до 04 серпня 2021 року (згідно додаткової угоди №2 від 03 серпня 2021 року строк дії договору продовжено до 31 грудня 2022 року, згідно додаткової угоди №3 від 30 грудня 2022 року до 30 грудня 2024 року), відповідно до якого за доводами позовної заяви ТОВ «Таліон Плюс» на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було відступлено право вимоги за кредитним договором\~№586275954 від 04.03.2020 на загальну суму 22583,43 грн., що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023 (а.с.30-36,40-41). В подальшому, 28 жовтня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 28/10/24-У, відповідно до якого за доводами позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь ТОВ «Юніт Капітал» було відступлено право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 586275954 від 04.03.2020, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу від 28.10.2024 (а.с. 42-49). Посилаючись на вказані обставини та положення ст.ст. 512, 514 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №586275954 від 04.03.2020 в розмірі набутої вимоги за договором факторингу № 28/10/24/У від 28.10.2024 в загальній сумі 22583,43 грн. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.514 ЦК України) Положеннями ст.ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Тобто із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). Суд зазначає, що договір факторингу №28/1118-01, за яким згідно доводів позовної заяви відбулось первісне відступлення права вимоги за кредитним договором\~№586275954 від 04.03.2020, було укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28 листопада 2018 року, тобто за два роки до укладення кредитного договору від\~04 березня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем\~ [PERSON] . Вказане свідчить щодо предметом останнього на момент його укладення не могло бути право будь-якої вимоги за взагалі неіснуючим на той час кредитним договором\~№586275954 від 04.03.2020, що в свою чергу виключає відступлення та набуття відповідного права вимоги за кредитним договором\~№586275954 від 04.03.2020, як ТОВ «Таліон Плюс» згідно договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, так і в подальшому ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» згідно договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року та ТОВ «Юніт Капітал» згідно договору факторингу №28/10/24-У від 28 жовтня 2024 року. У позовній заяві позивачем зазначено, що право вимоги до відповідача\~ [PERSON] \~переходило тричі: від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал». Однак, на момент укладення Договору про відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року боргові зобов`язання\~ [PERSON] \~за договором\~№586275954 від 04.03.2020 взагалі ще не існували, а відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором. Оскільки на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником\~ [PERSON] , тому у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року. Крім того, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28.11.2018 не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. Крім того, на час укладення такого Договору сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Реєстри прав вимоги, де боржником зазначено [PERSON] не свідчать про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника [PERSON] , а є додатками до договору та його невід`ємною частиною. Таким чином між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення Договору відступлення прав вимоги 28 листопада 2018 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за Договором про відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, як і за іншими договорами факторингу. При цьому розділом 3 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року визначено «Фінансування та порядок розрахунків». Зокрема, пунктом 3.1.1 передбачено, що фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному Реєстрі прав вимог окремо. Розмір фінансування сторони погоджують шляхом укладання Додаткової угоди. Згідно п.3.1.2 фінансування - належна до сплати Клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог, сплачується фактором одним платежем протягом п`яти банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткової угоди. А пунктом 3.1.3 передбачено, що фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у 13 розділі цього Договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта. Аналогічні положення передбачено також у договорі факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, укладеному між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Враховуючи, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за Кредитним договором на першому етапі - від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Юніт Капітал». Згідно сталої практики Верховного Суду доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Однак позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу. Відтак, із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Крім того, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. необхідно згідно\~ст.141 ЦПК України\~віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed