Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

23 жовтня 2024 року від представника позивача - [PERSON] до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Павлівської сільської ради Володимирського району Волинської області, про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що із 14 лютого 2013 року позивач та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Локачинського районного суду Волинської області від 03 жовтня 2016 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що коли [PERSON] виповнилося 9 місяців, позивач з дитиною проживали окремо від біологічного батька - в с. Защитів Локачинського району у її батьків. Причиною такого рішення стало зловживання [PERSON] алкогольними напоями та неодноразове фізичне насилля до [PERSON] , яке не припинялось навіть під час вагітності. Відповідач займався виключно своїм життям і взагалі перестав цікавитися сином. Батько не виявляв (і не виявляє) жодного бажання займатися його вихованням та в добровільному порядку матеріальної допомоги в необхідному розмірі на утримання малолітнього сина не надає, а тому рішенням суду від 22.01.2018 ухвалено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 1000 грн. Однак, навіть цю мізерну суму батько [PERSON] сплачує нерегулярно, ігноруючи тим самим щоденні матеріальні потреби дитини. Також звертає увагу на те, що [PERSON] звертався до суду із позовом про виключення з актового запису про народження дитини [PERSON] , його як батька. Однак після отримання результатів молекулярно-генетичної експертизи, згідно якої вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш як 99,99%, [PERSON] подав до суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду. Крім того, серед негативних характеристик відповідача є його зловживання алкогольними напоями під час керування транспортними засобами. Водночас позивач не перешкоджає біологічному батьку у спілкуванні з дитиною, він обізнаний з адресою місця проживання сина, що свідчить про фактичну можливість, та, з іншого боку, вольове небажання батька виконувати свої батьківські обов`язки, визначені законом, по відношенню до дитини. Остання зустріч з сином відбулась взимку 2019 року. Окрім нездатності матеріально забезпечити сина, [PERSON] свідомо не виконує обов`язків щодо виховання дитини: він не проявляє інтересу до його життя, навчання, відпочинку та оздоровлення, не піклується про фізичний та духовний розвиток [PERSON] . Із 2022 року відповідач знаходиться за межами України та створив нову сім`ю. 24 квітня 2019 року позивач уклала шлюб зі [PERSON] , від шлюбу мають спільну дитину. В сім`ї панує гармонія, взаємоповага, взаємопідтримка один одного. [PERSON] проживає в сім`ї, забезпечений всім необхідним для його повноцінного життя, створені сприятливі умови для виховання та гармонійного розвитку дитини. [PERSON] та її чоловік докладають чималих зусиль, щоб [PERSON] не відчував браку батьківської любові, яку не дає біологічний батько. Просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути судові витрати по справі. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 30 жовтня 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 25 листопада 2024 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано у Державній прикордонній службі України інформацію щодо перетину [PERSON] державного кордону України за період часу з 01 січня 2022 року по дату надання інформації. Ухвалою суду від 18 грудня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті, а також зобов`язано Орган опіки та піклування Павлівської сільської ради Володимирського району Волинської області надати суду висновок про доцільність або недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув повторно, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та розміщенням оголошення на офіційному веб-сайті судової влади(а.с. 97, 94). Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов від нього не надійшло. Судом вжито всіх заходів для надання можливості відповідачу з`явитися до суду, захистити свої права та надати пояснення, заперечення проти позову. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, 12 лютого 2025 року від нього надійшла заява про розгляд справи без участі представника (а.с. 98). Враховуючи вимоги ч.1 ст.223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі відповідача та представника органу опіки та піклування. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, просила його задовольнити. Пояснила, що біологічний батько не бере участі у житті та вихованні дитини, не давав кошти на її лікування. Перебуваючи у шлюбі, в перші тижні вагітності відповідач дуже сильно побив її, після чого поїхала жити до своїх батьків. За час перебування у батьків, [PERSON] не цікавився нею та як проходить вагітність, а натомість зловживав алкоголем. Після пологів проживали у відповідача в селищі Локачі. За дев`ять місяців спільного життя колишній чоловік дитині нічого не купував та жодним чином не допомагав у догляді за немовлям. Після розірвання шлюбу звернулася до суду про стягнення аліментів. Однак відповідач заперечував батьківство, та подав відповідний позов. Після проведення тесту ДНК, свій позов залишив без розгляду. Це свідчить про те, що він не вважає [PERSON] своїм сином, ніколи не турбувався про нього і переконана, що своє ставлення не змінить - бо ні вона, ні їх спільний син йому не потрібні. У дитини є проблеми із здоров`ям, однак відповідача це зовсім не цікавить. Відповідач був присутній лише коли дитині виповнився один рік, в липні 2018 року та 2019 року привіз подарунки на день святого Миколая.Відносно ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, просила його задовольнити. Зазначила, що біологічний батько не проживає на території України та не підтримує спілкування з сином, не бере участі в його вихованні, умисно не виконує батьківських обов`язків. Задоволення такого позову не тягне невідворотних наслідків для батька, оскільки не позбавляє особу можливості спілкуватися з сином, змінити свою поведінку та в результаті звернутися до суду із заявою про поновлення батьківських прав. Також не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Свідок [PERSON] , у судовому засіданні показала, що познайомилась з позивачкою близько п`яти років тому, після укладення шлюбу з [PERSON] , з того часу товаришують. Відповідача ніколи не бачила та не була з ним особисто знайома. За цей період не бачила біологічного батька поруч з дитиною, не чула, щоб він дзвонив, цікавився життям сина. [PERSON] вважає своїм батьком [PERSON] , чоловіка позивачки, який повністю забезпечує хлопчика та виховує його як сина. Не помічала, щоб позивачка чинила будь-які перешкоди у спілкуванні дитини з біологічним батьком. Від допиту свідка [PERSON] позивач та його представник, які заявляли клопотання, відмовились. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та її представника, показання свідка, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом установлено, що згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 14 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Локачинського районного управління юстиції Волинської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 3 (а.с. 15) У шлюбі у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03 березня 2015 року, з якого вбачається батько дитини - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 16). Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 03 жовтня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після набрання рішенням законної сили за [PERSON] залишено її дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 17-18). Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 22 січня 2018 року ухвалено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ним повноліття (а.с. 19-21). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, у [PERSON] станом на 17.02.2025 відсутня заборгованість зі сплати аліментів, але сплачує їх нерегулярно (а.с. 22, 105). З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] звертався до суду з позовною заявою про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини, в якій просив провести судову-генетичну експертизу. (а.с. 23-24) Висновком експерта №79 встановлено вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99% (а.с.106-109) 24 квітня 2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Привітненської сільської ради Локачинського району Волинської області, актовий запис № 2, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане 24 квітня 2019 року. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на « [PERSON] » (а.с. 29). У даному шлюбі народилася дочка - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.30) Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання громадянки [PERSON] від 22.08.2024, яке було проведено комісією за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що за вказаною адресою проживають: чоловік - [PERSON] , [INFO]., учасник АТО, на даний час служить в ЗСУ, син - [PERSON] , [INFO] , учень 4 класу гімназії с. Топилище, дочка - [PERSON] , [INFO] , відвідує дитячий садочок, бабуся - [PERSON] , [INFO] , пенсіонерка. Проживають в будинку бабусі. Будинок цегляний загальною площею 70,3 кв.м. будинку знаходиться 5 кімнат, кухня, вітальня, дитяча спальня, дві дорослі спальні, до будинку прилягають надвірні будівлі та споруди. Матеріально-побутові умови сім`ї [PERSON] задовільні (а.с. 31). Згідно характеристики № 23 від 03 вересня 2024 року, виданої гімназією с. Топилище Павлівської сільської ради Волинської області, [PERSON] навчається в гімназії з першого класу. У дитини затримка мовного і психічного розвитку, але велика заслуга мами, яка приклала максимум зусиль, щоб син був старанним хлопчиком і досяг хороших результатів у навчанні. Також мама регулярно возила і возить [PERSON] до логопеда на додаткові заняття з мови, математики і читання, що дає відповідні хороші результати. Третій клас хлопчик закінчив зі знаннями достатнього рівня, навчається в міру своїх можливостей та виявляє зацікавленість до навчання, старанно виконує домашні завдання. Батько [PERSON] з сім`єю не проживає, дитиною не цікавиться, не спілкується і не зустрічається з сином. У вихованні участі не бере, жодного разу не відвідував гімназію, в якій навчається син. На зв`язок з класоводом впродовж трьох років ні разу не виходив (а.с. 33). Згідно характеристики, виданої логопедом [PERSON] , учень [PERSON] відвідував логопедичну студію з 15 січня 2024 року по 28 червня 2024 року. За час навчання зарекомендував себе як здібна, розумна дитина. Корекційна програма була складена відповідно запиту і можливостей дитини. Під час занять [PERSON] старанно виконував усі завдання, хоча роботабула важка і довга. Було успішно проведено диференціацію звуків (С - Ш), поставлено та автоматизовано звук (Р), введено в розмовне мовлення. За період роботи з учнем мама [PERSON] брала активну участь у виконанні домашніх завдань, підтримувала дитину в його успіхах, була зацікавлена щоб [PERSON] отримав якісні послуги навчання. Біологічний батько не брав участі в житті і розвитку дитини (а.с. 32). Рішенням виконавчого комітету Павлівської сільської ради Володимирського району Волинської області № 1 від 22 січня 2025 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно вказаного висновку, 30 грудня 2024 року у Павлівській сільській раді було скликано комісію з питань захисту прав дитини, де присутні ознайомилися з позовною заявою та поданими документами від [PERSON] . В ході обговорень було прийнято рішення з`їздити в сім`ю позивача та поспілкуватися з малолітнім [PERSON] в присутності матері в нього вдома, щоб дитина відчувала себе комфортно. З біологічним батьком [PERSON] зв`язку знайти не вдалося, оскільки контакти та місце його перебування невідомі. 17 січня 2025 року було здійснено виїзд до місця проживання сім`ї [PERSON] . На момент обстеження умов проживання у будинку було чисто. Житло укомплектовано необхідними меблями та побутовою технікою. Для дітей створені всі умови для навчання, розвитку та відпочинку. Обоє дітей забезпечені одягом та взуттям за сезоном. Була наготовлена свіжа їжа, а також виявлені запаси круп, макаронів, замороженого м`яса та іншого. Зі слів [PERSON] було встановлено, що і меблі, і речі побутового вжитку, і продукти придбані в більшій частині за кошт її чоловіка - [PERSON] , тобто, сім`я фактично знаходиться на його утриманні. При розмові з малолітнім [PERSON] вдалося вияснити, зокрема, що він біологічного батька не пам`ятає, татом називає [PERSON] , який разом за мамою займаються його освітою, забезпечують всім необхідним. В цей же день, 17 січня 2025 року, було скликано комісію з питань захисту прав дитини Павлівської сільської ради повторно. Оскільки з [PERSON] зв`язку знайти не вдалося, бо контакти та місце його перебування не відомі - питання знову розглядалося без його присутності. Комісією було враховано наступні факти: [PERSON] частково сплачує аліменти на дитину, тобто не дуже відповідально ставиться до матеріального забезпечення [PERSON] ; у 2018 році [PERSON] подавав заяву у Локачинський районний суд про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини, оскільки мав сумніви щодо свого батьківства відносно [PERSON] . Зі слів [PERSON] , навіть тоді, коли експертиза підтвердила біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] - він всеодно не став цікавитися життям дитини; відповідно до характеристики логопеда - біологічний батько не брав участі в житті і розвитку дитини; відповідно до характеристики з гімназії с. Топилище Павлівської сільської ради Волинської області - [PERSON] з сім`єю не проживає, дитиною не цікавиться, не спілкується і не зустрічається з сином. У вихованні участі не бере. Жодного разу не відвідував гімназію, де навчається син. Нічим не допомагає сім`ї. На зв`язок з класоводом впродовж трьох років ні разу не виходив; зі слів [PERSON] - колишній чоловік регулярно вчиняв над нею насильство психологічного та фізичного характеру під час вагітності та після народження [PERSON] в його присутності; в розмові з малолітнім [PERSON] було встановлено, що він свого біологічного батька не знає, а татом називає [PERSON] - офіційного чоловіка [PERSON] (а.с. 86 на звороті, 87-88). Як вбачається із інформації наданої начальником головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-84097/18/24-Вих від 04.12.2024 року на виконання ухвали суду, громадянин України [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , 06.07.2022 року здійснив виїзд через пункт пропуску Устилуг ТЗ [NUMBER] (а.с. 71). Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно з вимогами ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз`яснено у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Враховуючи наведене, при вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Суд вважає, що факт ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина [PERSON] доведено в ході судового розгляду в повному обсязі. Відповідач, як батько, протягом тривалого часу не проживає із своїм сином, а його вихованням та утриманням займається позивач. [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Окрім того, перебуваючи за межами країни, маючи можливість безперешкодно спілкуватись з дитиною засобами телефонного або інтернет зв`язку, жодним чином не використовує її. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення відповідача від виховання дитини, що є винною поведінкою батька в розумінні вимог норм матеріального права, а підтверджень того, що поведінка [PERSON] щодо дитини може змінитися у кращу сторону, в судовому засіданні не здобуто. Враховуючи наведене, є всі підстави для позбавлення його батьківських прав щодо дитини. Таким чином, враховуючи вище викладене, надаючи оцінку доказам у справі, враховуючи, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та в його діях вбачається винна поведінка відносно дитини, що проявляється у свідомому ухиленні від виконання своїх батьківських обов`язків, підтверджень того, що поведінка відповідача щодо сина може змінитися у кращу сторону, в судовому засіданні не здобуто, з врахуванням найкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. Відтак, позов слід задовольнити. Також слід зазначити, що позбавлення відповідача батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє його права на спілкування з сином і побачення з ним, а також права на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Згідно ч.6 ст. 164 Сімейного кодексу України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved