Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулось до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що 10.04.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики № 1992288, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого, позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 10 100 грн. на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99% в день, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кошти на умовах встановлених договором. 26.10.2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу № 2610, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики № 1992288 від 10.04.2021, що укладений між ТОВ«1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . У свою чергу 03.04.2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ ТА «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу № 030423-ФК, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики №\~1992288 від 10.04.2021, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, заборгованість за договором становить 34 218 грн. 80 коп., що складається із заборгованості за основною сумою боргу 10 100,00 грн., заборгованість за процентами у сумі 24\~118, 80 грн., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3500 грн.. Ухвалою суду від 26.12.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників та призначено судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву в якомупросив врахувати їх при ухваленні рішення. Не заперечувалося, що 10.04.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та укладено Договір позики № 1992288 на підставі якого йому надано 10\~100 гривень, строк позики 30 днів, процентна ставка фіксована 1, 99%. Позивач нараховує відсотки за користування позикою з 10.04.2021 року по 08.08.2021 року. Однак з таким розрахунком не згодний, оскільки строк дії кредиту 30 днів та нарахування відсотків з моменту закінчення строку дії договору є неправомірними та не відповідають висновкам, які сформовані Великою палатою Верховного суду у справі № 444/9519/12. Вказав, що можливість пред`явлення та нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно ст. 625 ЦПК України. Заперечував щодо суми відшкодування на правову допомогу, оскільки вказана справа є нескладною та однотипною та просив зменшити витрати на правову допомогу до 500 гривень. Судове засідання просив проводити без його участі. Представником позивача подано відповідь на відзив в яких зазначила щодо нарахування процентів: Відповідно до п. 4.2. договору позики № 1992288, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок та умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно із п. 6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/ несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. (Правила про надання грошових коштів у позику від 11.02.21 (повернення позики в кінці строку) містяться в матеріалах справи). Таким чином, у договорі позики встановлено строк позики 29 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. З наведеного алгоритму укладання договору позики вбачається, що без ознайомлення/погодження з Умовами договору позики та Правилами надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) подальше укладення електронного договору позики на сайті є неможливим. Таким чином, підписанням договору позики позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61- 18967св20), які, відповідно до вимог частини четвертої статі 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Водночас, зобов`язання невиконане боржником перед кредитором у повному обсязі протягом строку дії договору, продовжує своє існування до його повного і належного виконання або ж припинення в регламентований договором спосіб. Закінчення строку дії договору не є підставою для відхилення від узгоджених в угоді умов, на яких має бути досягнута мета правовідношення. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі №911/94/23 від 14.02.2024 року. (див. п.61). Окрім того, Верховним Судом у справі №910/9072/17 від 26.06.2018 року зроблено висновок про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно з вимогами ст. 599 ЦК України такою підставою є виконання, проведене належним чином. Отже, доводи представника Відповідача, щодо безпідставного нарахування заборгованості за процентами є передчасними, оскільки таке нарахування здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до них/правил, й саме через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. Більш того, позивач просить стягнути суму заборгованості за договорами позики лише до моменту відступлення права вимоги первісними кредиторами, інших нарахувань позивачем не заявлялось, зокрема процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2.7 % за кожен день, яка передбачена договором позики, погодженими Відповідачем та регламентована правилами надання грошових коштів у позику не нараховано, оскільки зазначена процента ставка значно фінансово навантажить Відповідача. Акцентувала увагу суду, що відповідач посилається на правові, які сформовані Великою палатою Верховного суду у справі № 444/9519/12 у справі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та не є тотожними у цій справі. Звернула увагу суду, що заперечують щодо клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу, оскільки обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, зокрема до клопотання не долучено доказів, що вартість правничої допомоги є завищеною. Витрати позивача на правову допомогу є співмірними та доведеними, оскільки в даній цивільній справи міститься платіжне доручення про оплату послуг адвоката згідно акту №1-П приймання наданої правничої допомоги від 02 грудня 2024 року, Акт №1-П від 02.12.2024р., витяг з акту про приймання-передачі справ на надання правничої допомоги та договір про надання правничої допомоги. Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив у яких наполягав на відмові у задоволенні позову. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 10.04.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики № 1992288, відповідно до умов якого, позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 10 100 грн. на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99% в день (а.с. 11). Вказаний договір підписано шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», дата та час операції 10.04.2021 року (а.с. 10; 23-4). Вказані у договорі кошти у сумі 10\~100 гривень були перераховані нараховані [NUMBER] , що підтверджено довідкою (а.с. 25; 26). Вказані обставини сторонами не заперечувались. 26.10.2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу № 2610, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики № 1992288 від 10.04.2021, що укладений між ТОВ«1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] (а.с.28-40). У свою чергу 03.04.2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу № 030423-ФК, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» право грошової вимоги до позичальників ( а.с. 43-53) Згідно реєстру боржників до договору № 030423-ФК про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 03.04.2023, який є додатком № 1 до вказаного договору, до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» перейшло право вимоги за договором позики №\~1992288 від 10.04.2021, що укладений між ТОВ«1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] (а.с.54-55). Відповідно до розрахунку заборгованості у відповідача наявний борг на суму 34 218 грн. 80 коп., що складається із заборгованості за основною сумою боргу 10 100,00 грн., заборгованість за процентами у сумі 24\~118, 80 грн (а.с.4-6). Суд вважає, що відбулося неправильне нарахування відсотків за користування грошовими коштами за договором позики. Як слідує з договору позики, цим договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який становить 30 днів. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Отже, суд дійшов висновку, що за вищевказаним договором проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів відповідно, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором з врахуванням умов договору щодо розміру денного відсотку за користування коштами становить 6029,70 грн (10100/100х1,99%х30). Враховуючи викладене, суд вважає, надані позивачем розрахунок щодо заборгованості по договору, таким, що не відповідає умовам договору та нормам чинного законодавства. Роздруківка із сайту позивача та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, належним доказом узгодження пролонгації дії договору бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування. У справі відсутні докази того, що відповідач був ознайомлений з цими Правилами та погодився з ними. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики у розмірі 16129,70 грн (10100 тіло кредиту+6029,70 грн по відсотках), відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи слідує, що між ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» та адвокатом Ткаченко Ю.О. укладено договір про надання правничої допомоги № 01-11/2024 від 01.11.2024 (а.с. 58-60), акт № 1-П приймання передачі виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 01.11.2024 року (а.с. 62-63), акт приймання передачі справ на надання правничої допомоги (а.с. 63 зворотній 64) та рахунок на оплату замовлення на загальну суму 157\~500 гривень, на підставі яких вартість надання правової допомоги склала 3 500 грн. (а.с. 65). Суд вважає, що витрати на правничу допомогу позивача відповідають вищевкащаним вимогам законодавства та не знаходить підстав для їх зменшення. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме: позовні вимоги задоволено в сумі 16129,70 гривень, що складає 47,14% від заявлених позивачем вимог, тому понесені витрати підлягають стягненню з відповідача у сумі 1141,92 гривень(2422,40 х 47,14%). Також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним позовних вимогам в сумі 1649,90 гривень (3500 х 47,14%). Куруючись положеннями п. 10 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування судових витрат, понесених в суді 2791,82 гривень (1141,92+ 1649,90). З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Вказані правові висновки наведені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21).

Outcome: partial