Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

[PERSON] , через свого представника адвоката Фурсія С. О., звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просить виселити відповідача [PERSON] , з належного їй житлового будинку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй, на підставі договору дарування земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку від 05.12.2024 року, належить житловий будинок по [ADDRESS] . У даному будинку на даний час ніхто не зареєстрований, проте в ньому проживає її мати [PERSON] разом зі своїм співмешканцем [PERSON] . Позивачка зазначає, що останнім часом, між ними почалися сварки, крім того, по факту вчинення домашнього насильства зі сторони [PERSON] , неодноразово викликалися працівники поліції, якими були складені адміністративні матеріали стосовно останнього. На вимогу власниці будинку та її матері виселитися, [PERSON] відмовляється. Позивачка зазначає, що має намір відремонтувати вказаний житловий будинок та в подальшому його продати. Однак, відповідач відмовляється у добровільному порядку виселитися з житлового будинку та забрати своє майно, чим порушує права та законні інтереси позивачки як власника житлового будинку та створює перешкоди у користуванні та розпорядженні її власністю. Тому, [PERSON] вимушена звертатися до суду та просить виселити відповідача [PERSON] з належного їй житлового будинку. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з вказаних у позові підстав, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, заслухавши учасників справи, суд вважає, що позов належить задовольнити з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку від 05.12.2024 року та Витягу з Державного реєстру речових прав від 05.12.2024 року, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,2200 га, кадастровий номер 7420610100:02:000:0021, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою [ADDRESS] , з розташованим на ній житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами (а.с.7-9). Відповідно до довідки № 32323 від 02.12.2024 року виданої відділом «ЦНАП» Бобровицької міської ради Чернігівської області, за адресою у [ADDRESS] , на даний час ніхто не зареєстрований (а.с.10). Згідно даних паспорту громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] (а.с.11-13). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що 05.12.2024 вона подарувала своїй доньці, позивачці, земельну ділянку та розташований на ній житловий будинок по [ADDRESS] . В цьому будинку проживає свідок та [PERSON] , якому [PERSON] дозволила проживати без оформлення будь-яких договорів, так як він робив деякий ремонт будинку. Проте, [PERSON] почав зловживати спиртними напоями на грунті чого вчиняв сварки, домашнє насильство та наносив побої свідкові, на що неодноразово викликалися працівники поліції, якими були складені адміністративні матеріали стосовно відповідача. Також [PERSON] притягувався до кримінальної відповідальності за нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] . Проте, він не зробив належних висновків та продовжує вчиняти протиправні дії щодо свідка та майна належного їй, а також пошкоджує житловий будинок (зриває замки, вибиває вікна). На вимогу власниці будинку добровільно виселитися, [PERSON] не реагує, заходить в приміщення будинку, зриваючи замки, та поводить себе зухвало, пояснюючи, що він там мешкає. Також свідок зазначила, що заявлені відповідачем свідки [PERSON] та [PERSON] спільно із [PERSON] вживають спиртні напої. Відповідно до положень\~статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до\~Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до\~ст. 319 ЦК України, власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1\~ст.\~321\~ЦК України закріплено,\~що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ч. 1\~ст. 383 ЦК України,\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ч.1., ч.6 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Оцінивши докази в сукупності, суд дійшов висновку, що доводи позивачки знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для повного задоволення позову. У свою чергу відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували доводи позивачки. Отже, враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки проживання відповідача в будинку належному позивачці, порушує її права на вільне володіння і розпорядження своїм майном, а тому є встановлені законом підстави для усунення перешкод позивачці в користуванні житловим будинком шляхом виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення. Також, у відповідності до положень\~ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову на користь позивачки з відповідача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved