Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

29.09.2016 представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 33601,16 грн за кредитним договором № б/н від 24.11.2015 та судові витрати у розмірі 1378, 00 грн. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 24.11.2015 [PERSON] отримала кредит у розмірі 25376,54 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у повному обсязі. Однак, остання своєчасно не надала ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, в також іншими витратами відповідно до умов Договору, через що має заборгованість 33601,16 грн, яка складається з наступного: 23999,20 грн заборгованість за кредитом; 2761,18 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 5100,26 грн заборгованість за пенею та комісією; 1704,52 грн штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Заочним рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 листопада 2016 року у справі № 495/7788/16-ц позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, постановлено стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.11.2015 та судовий збір. 18.09.2020 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла заява від [PERSON] про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 листопада 2016 року. Відповідач у зазначеній заяві посилається на те, що покладений в основу позовних вимог кредитний договір № б/н від 24.11.2015 є безгрошовим, що свідчить про безпідставність заявленого банком позову. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі. 30 вересня 2016 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області відкрито провадження у справі за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу. 01 листопада 2016 року заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, постановлено стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.11.2015 у розмірі 33601,16 грн та судовий збір у розмірі 13783,00 грн. 18 вересня 2020 року до суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.11.2016 у цивільній справі № 495/7788/16-ц. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 вересня 2020 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.11.2016 у цивільній справі № 495/7788/16-ц прийнято до розгляду. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області відкладено розгляд заяви про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.11.2016 у цивільній справі № 495/7788/16-ц на 30.11.2020. 09 листопада 2020 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області внесено виправлення до резолютивної частини ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.09.2020 по справі № 495/7788/16-ц за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.11.2016 у цивільній справі № 495/7788/16-ц. 30 листопада 2020 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.11.2016 у цивільній справі № 495/7788/16-ц скасовано та призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні з призначенням судового засідання на 03.02.2021. 03 лютого 2021 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області розгляд цивільної справи № 495/7788/16-ц відкладено на 15 березня 2021 року. 15 березня 2021 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області розгляд цивільної справи № 495/7788/16-ц відкладено на 07 квітня 2021 року. 07 квітня 2021 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області розгляд цивільної справи № 495/7788/16-ц відкладено на 17 травня 2021 року. 17 травня 2021 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі № 495/8679/14-ц Одеського апеляційного суду. 17 травня 2021 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі № 495/8679/14-ц, яка переглядається Одеським апеляційним судом за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.01.2015. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2024 справу передано на розгляд новому судді Прийомовій О.Ю. 02 квітня 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області справа прийнята до провадження, провадження по справі поновлено. Справа призначена до розгляду по сутті. Фактичні обставини, встановлені судом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи своєчасно та належними чином. Суд розглядає справу за відсутність належним чином повідомлених сторін, за наявними матеріалами справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши докази, надані в обґрунтування позову, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, 24.11.2015 ПАТ КБ «Приватбанк» уклало із відповідачем [PERSON] Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н, відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 25376,54 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості мало здійснюватися в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач повинен надавати позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом (щомісячний платіж).\~Дата остаточного погашення заборгованості 30.11.2018. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ "Приватбанк" Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком Договір, що підтверджується підписом позичальника. Крім того, АТ КБ «Приватбанк» при подачі позовної заяви були подані розрахунок заборгованості за кредитним договором, копія генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, копія кредитного договору, умови та правила надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 24.11.2015 заборгованість складає 33601,16 грн, яка складається з наступного: 23999,20 грн заборгованість за кредитом; 2761,18 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 5100,26 грн заборгованість за пенею та комісією; 1704,52 грн штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Нормативне обґрунтування. Оцінка аргументів сторін, висновки суду. Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі76,77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Так, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, стягнути заборгованість за пенею та комісією. Дана вимога базується на п.п. 2.5 та 2.8 Генеральної угоди, у яких зазначено, що позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, процентів та винагороду банку згідно Генеральної угоди і Умов та правил; при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожний день прострочення. Однак, в Генеральній угоді від 24.11.2015 року розмір пені та порядок її сплати не визначено. Умови, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, у Генеральній угоді розмір пені не визначено, а тому відсутні підстави вважати, що сторони погодили порядок їх сплати. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови, зокрема про розмір пені, прямо не передбачені в Генеральній угоді, яка безпосередньо підписана [PERSON] . До аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку\~АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. До аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Разом з тим, генеральна угода про реструктуризацію заборгованості ґрунтується на боргових зобов`язаннях, які виникли з іншого договору б/н від 30.08.2011, який складається з анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Згідно постанови Одеського апеляційного суду від 25.08.2021 у справі № 495/8679/14-ц з [PERSON] стягнуто на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) за Договором №б/н від 30 серпня 2011 року заборгованість станом на 31 жовтня 2014 року в сумі 5388 грн. 69 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 5388 грн. 69 коп. Таким чином, грошові кошти за покладеним в основу позовних вимог кредитним договором стягнуті за рішенням Одеського апеляційного суду від 25.08.2021 у справі № 495/8679/14-ц. Доказів протилежного позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» до суду не надано. Відповідно до Постанови від 01 лютого 2023 року, справа № 199/7014/20, провадження № 61-17825св21, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, зазначив наступне: « В оцінці поведінки та способу ведення справ банком\~Верховний Суд враховує те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.» Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Даючи правову оцінку дослідженим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за генеральною угодою про реструктуризацію боргу від 24.11.2015 не підлягають задоволенню. Вирішення питання щодо судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог позивача, вимоги щодо стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору на користь позивача у розмірі 1378, 00 грн також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed