Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 16.01.2025 до суду надійшов позов, у якому представник позивача [PERSON] просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07.04.2022 Ладижинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №44. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені на сплату судового збору й отримання професійної правничої допомоги. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач із 07.04.2022 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, спільних дітей сторони не мають. Підставою для розірвання шлюбу є систематичні сварки через протилежні погляди на сімейне життя, внаслідок яких сторони втратили любов і взаємоповагу. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливими й суперечать інтересам позивача. Відповідач не бажає добровільно розлучитися в органах РАЦС, тому позивач змушена звернутися до суду. Відповідач [PERSON] відзиву на позов із викладенням своїх заперечень суду не подав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача Патраманський І.О. подав заяву, в якій просить розглядати справу в його та позивачки відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивачки відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, оскільки вона скористалася процесуальними правами. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 17.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Цією ж ухвалою ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 20.02.2025. Також запропоновано відповідачеві подати відзив на позовну заяву. Відповідач відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень не надав і не повідомляв суд про іншу адресу. Він був належним чином поінформований про розгляд справи, оскільки суд надсилав ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками на його зареєстровану адресу. Поштове відправлення не вручено під час доставки (згідно з рекомендованим повідомленням про вручення). Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 (справа №911/3142/19) сформулював висновок, що надсилання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для визнання повідомлення належним, оскільки отримання такого листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (провадження №11-268заі18). Відповідно до постанови Верховного Суду від 23.01.2023 (справа №496/4633/18), листи, повернуті через «закінчення терміну зберігання» або з аналогічним формулюванням, вважаються належно врученими, якщо були відправлені на реальну адресу реєстрації фізичної особи. Суд ужив належних заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи та надання йому можливості захисту його прав та інтересів. За таких обставин, суд може розглянути справу на підставі наявних матеріалів, оскільки дотримано вимоги ЦПК України про належне повідомлення сторін. Відповідно до вимог ч.1\~ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, наявні підстави для заочного розгляду й ухвалення заочного рішення, про що суд постановив ухвалу згідно зі ст.ст. 280281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Вирішуючи справу, суд установив, що сторони перебувають у сімейних правовідносинах щодо розірвання шлюбу. Суд з`ясував такі обставини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.04.2022, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07.04.2022 Ладижинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 44 (а.с. 9). У подружжя відсутні неповнолітні діти. Відповідач відмовився розірвати шлюб через органи РАЦС. Позивач не бажає миритися й має стійке волевиявлення припинити сімейні відносини та розірвати шлюб. У сім`ї сторін виник тривалий розлад через різні характери та погляди на спільне життя, унаслідок чого шлюбні відносини припинені. Подальше збереження шлюбу й спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, яка наполягає на розірванні шлюбу. Перешкод для позову про розірвання шлюбу суд не встановив. V. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновок суду. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються\~Конституцією України,\~Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1\~ст. 9 Конституції України, ратифікована\~Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. За ст. 51 Конституції України шлюб базується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2,3,4 ст.56 СК України встановлено,що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин.\~\~Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.\~\~Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно зі ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, з підстав, що наведені в позові, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. VІ. Щодо розподілу судових витрат. 1.Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правничої допомоги від 10.01.2025 за № 1-ц (а.с. 10-11); акт прийому передачі виконаних робіт від 15.01.2025 (а.с. 12); ордер на надання правничої допомоги (а.с. 13); розрахунок витрат на правничу допомогу (а.с. 14); платіжну інструкцію № СА1М-К23Н-НР02-8ВА1 від 14.01.2025 (а.с. 15), згідно яких загальна сума витрат на правничу допомогу становить 3000 гривень. Суд вважає, що позивач належно підтвердила понесені витрати, а їх обсяг є розумним з огляду на складність і характер справи. Тому з відповідача слід стягнути 3000 грн правничої допомоги на користь позивача. 2. Щодо судового збору. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову ці витрати покладаються на відповідача. Позивач сплатила 1211,20 грн судового збору. З відповідача підлягає стягненню ця сума на користь позивача.

Outcome: approved