Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

ТОВ «Смілаенергопромтранс» звернулось до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу з оплати послуги з постачання теплової енергії та абонплати. В обґрунтування позову зазначило, що ТОВ «Смілаенергопромтранс» здійснює опалення будинку [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] у вказаному будинку належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] із частками по 1/2 за кожним. Указана квартира від`єднана від мереж централізованого опалення, однак власники не звільняються від обов`язку по оплаті теплової енергії, яка була витрачена на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень у багатоквартирному будинку, а також функціонування системи опалення. 13.10.2021 позивач на своєму офіційному веб-сайті septrans.com.ua опублікував договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який відповідає типовому індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженому КМУ від 21.08.2019 №830. Оскільки власники приміщень/квартир будинку [ADDRESS] не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з товариством відповідний договір, то з 13 листопада 2021 року вважається, що з усіма власниками приміщень в цьому будинку укладений індивідуальний договір з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання.\~ Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 19.11.2021 №528 було затверджено тариф на послуги з постачання теплової енергії, який почав діяти з грудня 2021 року. Оскільки відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат та обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, споживачі зобов`язані вносити плату за ці послуги. Крім того, споживачі зобов`язані вносити плату за абонентське обслуговування. ТОВ «Смілаенергопромтранс» стверджує, що свої зобов`язання за договором виконав повністю та здійснював нарахування плати за надані послуги у період виникнення заборгованості за тарифами, затвердженими рішеннями виконавчого комітету. Водночас, [PERSON] та [PERSON] свого обов`язку по оплаті наданих послуг не виконують, в зв`язку з чим за період з грудня 2021 року по березень 2023 року утворилась заборгованість з оплати за теплоенергію у розмірі 2132,24 грн. та 614,32 грн. з абонплати за період з грудня 2021 року по квітень 2023 року, а всього 2746,56 грн. [PERSON] пред`явив зустрічний позов до ТОВ «Смілаенергопромтранс» про зобов`язання перерахувати плату за надані послуги та повернення надміру сплачених коштів. У обґрунтування позову зазначив, що він разом з [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , яка від`єднана від централізованого теплопостачання. Перший поверх будинку є власністю Укрзалізниці та ВодГео. Частина підвального приміщення перебуває у власності Укрзалізниці, а інша частина на балансі виконавчого комітету Смілянської міської ради, оскільки там обладнано бомбосховище. Постачальником тепла у будинок є ТОВ\~ «Смілаенергопротранс». До грудня 2021 року він не користувався послугами цього товариства і в нього не було необхідності знайомитись з його сайтами. В свою чергу, постачальник не розмістив повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях та/або на рахунках на оплату послуг. Крім того, товариство присилало йому квитанції на оплату послуг, однак споживачем у них була зазначена [PERSON] , що свідчить про відсутність договірних відносин між ним та товариством. На думку позивача за зустрічним позовом, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньо будинкових систем опалення будинку, розрахований з порушенням Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, оскільки товариство не встановило, які транзитні трубопроводи обігрівають спільне сумісне майно, а які обігрівають приміщення крамниці та сховища. Крім того, лічильник для комерційного обліку тепла їх будинку встановлений у бойлерній, яка знаходиться на відстані 42 м від будинку, незважаючи на те, що трубопровід за межами зовнішньої стіни будинку має бути у власності надавача тепла. А тому мешканцям будинку зараховують витрати тепла від трубопроводу, що розташований за межами стіни будинку. \~ [PERSON] також зазначив, що у будинку, де знаходиться належна йому квартира, відсутні опалювальні прилади на сходових клітинах, оскільки в цьому немає необхідності. Із допоміжних приміщень є тільки підвал. Однак підвал не є допоміжним приміщенням, а є нежитловим приміщенням Укрзалізниці та міської влади. Однак, ТОВ «Смілаенергопромтранс» тепло, втрачене в транзитних трубах підвалу Укрзалізниці, розподіляє на всіх співвласників квартир пропорційно їх площ і площі нежитлового приміщення Укрзалізниці. Водночас, виконкому міської ради, яка є балансоутримувачем сховища, плату ні за теплопостачання, ні за загально будинкові потреби не нараховує. Позивач за зустрічним позовом уважає, що у будинку обсяг теплової енергії витрачається лише для забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення (від зовнішньої поверхні стіни до точок приєднання житлового (нежитлового) приміщення, тобто до точок приєднання в підвальному приміщенні крамниці та сховища, а також за тепло з транзитних трубопроводів, в квартирах яких вони є). А тому, нарахування плати за це мало відбуватись не за частиною 8 розділу ІV Методики про спрощений порядок визначення плати на загально будинкові потреби, а формулою 25 цієї ж Методики. За розрахунками [PERSON] на належну йому квартиру за 9 опалювальних місяців, тобто за 2 роки, було витрачено тепла на суму 159,39 грн. Разом з абонплатою йому потрібно було платити 773,71 грн. Однак, ТОВ «Смілаенергопромтранс» нарахувало йому 2746,56 грн. як плати за теплопостачання, що на 1972,85 грн. більше. Примусове нав`язування оплати постачання теплової енергії, яка йому не надається і не може надаватись із технічних причин, трактується як агресивна і нечесна підприємницька діяльність. У зв`язку з цим, [PERSON] просив зобов`язати ТОВ «Смілаенергопромтранс» перерахувати плату за загальнобудинкові потреби і повернути йому зайво сплачені кошти в сумі 1922,85 грн. У ході розгляду справи [PERSON] збільшив розмір позовних вимог та просив, окрім зазначеного, стягнути з КП «Смілакомунтеплоенерго» 10000 грн. відшкодування моральної шкоди. При цьому зазначив, що вона виражається в порушенні його прав на справедливий розрахунок постачання теплової енергії і її оплату, а не шляхом нав`язування оплати теплової енергії, якої він не отримує з технічних причин: відсутності опалювальних приладів в під`їздах та знаходження підвального приміщення у власності Укрзалізниці та міської влади.\~ Це призвело до його душевних страждань, до порушення зв`язків із членами сім`ї і навіть сторонніми особами. Він став роздратованим, замкнутим, забудькуватим і змушений приймати ліки для нормалізації здоров`я. 31 серпня 2023 року до суду надійшов відзив ТОВ «Смілаенергопромтранс» на зустрічну позовну заяву [PERSON] , у якому товариство просило відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначило, що [PERSON] не надав жодного допустимого доказу на підтвердження того, що розміщене у підвалі будинку [ADDRESS] бомбосховище є окремим об`єктом нерухомості, як і доказів належності його конкретному власнику. Товариство здійснює розподіл послуги з постачання теплової енергії відповідно до Методики на всі приміщення, що знаходяться у будинку, в тому числі і приміщення, які належать на праві власності АТ «Українська залізниця». Враховуючи, що частина підвалу, яка є у власності акціонерного товариства площею 685,4 кв.м., є самостійним об`єктом нерухомого майна, то як і передбачено Методикою, товариством і на нього здійснюється розподіл відповідної комунальної послуги. Що стосується теплового лічильника, який встановлений у тепловому колодязі, то вказаний лічильник був встановлений ще в 2017 році в ЦТП-21 у відповідності до розподілу балансової належності теплової мережі, яка була погоджена ще в 2014 році, тобто до набрання чинності діючими нормативними актами в сфері теплопостачання. Труба, яка йде від цього ЦТП, обслуговує лише єдиний будинок [ADDRESS] та не є транзитною. Відтак, саме мешканці будинку мають обслуговувати дану трубу, забезпечувати її теплоізоляцію та відповідати за втрати в ній. Окрім того, вузол комерційного обліку встановлюється на межі балансової належності. Межа балансової належності теплових мереж між ОСББ «Ювілейним» та ТОВ «Смілаенергопромтранс» визначена і оформлена договором від 03 листопада 2014 року та актом розмежування. Згідно з цими документами межа балансової належності знаходиться в будівлі ЦТП №21, де і встановлений тепловий лічильник. Застосування [PERSON] формули 23 Методики для розрахунку втрат в цій мережі є помилковим, оскільки ця формула стосується розрахунку обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення, а не втрат в мережах будинку. По цій формулі необхідно враховувати довжини всіх мереж саме в будинку, а не поза ним. Товариство здійснювало нарахування з дотриманням алгоритму, передбаченого Методикою, та у зв`язку з відсутністю необхідних даних, застосовувало спрощений варіант визначення загальнобудинкових потреб. Якщо позивач чи ОСББ «Ювілейне» надасть відповідні дані, оформлені уповноваженими органами, то товариство їх врахує. У відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди (надійшов до суду 26 квітня 2024 року) товариство зазначило, що доводи позивача за зустрічним позовом щодо нанесення йому в моральної шкоди є помилковими та нічим не підтверджені. В разі незгоди з нарахуваннями [PERSON] міг в будь-який момент звернутись для судового захисту, однак він цього не робив аж до звернення товариством про стягнення боргу, що вказує на надуманість моральної шкоди. Реалізація товариством гарантованого права на звернення до суду не може наносити моральну шкоду. Надані [PERSON] медичні документи не підтверджують факт нанесення йому цієї шкоди, оскільки всі ці документи датовані ще до звернення товариства з позовом. 05 вересня 2023\~ року до суду надійшли заперечення [PERSON] на відзив, що за своїм змістом є відповіддю на відзив, у яких він зазначив, що посилання відповідача на те, що у будинку були наявні батареї опалення місць загального користування, є безпідставними. Товариство ігнорує те, що власник укриття є економічний відділ міськвиконкому. А те, що право власності на нього не зареєстроване, не є його виною, чи виною ОСББ. 20 липня 2020 року у його квартирі ТОВ «Смілаенергопромтранс» у складі комісії обстежило стан внутрішньо будинкової системи опалення, за результатами якого приладів централізованого опалення, транзитних трубопроводів та елементів внутрішньо будинкової системи опалення виявлено не було. Товариство мало можливість самостійно виміряти довжини всіх труб та визначити їх діаметр для правильного нарахування відповідних послуг.\~\~ [PERSON] також пред`явила зустрічний позов\~ до ТОВ «Смілаенергопромтранс», який ідентичний зустрічній позовній [PERSON] . [PERSON] просила зобов`язати ТОВ «Смілаенергопромтранс» перерахувати плату на загальнобудинкові потреби і повернути їй зайво сплачені кошти в сумі 1922,85 грн., а також стягнути 10000 грн. як відшкодування моральної шкоди. У відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] , який надійшов до суду 26 квітня 2024 року, ТОВ «Смілаенергопромтранс» виклало заперечення, аналогічні відзиву на позовну заяву [PERSON] . Окрім того зазначило, що її позовна заява не містить будь-якого обґрунтування щодо того, яким чином, з яких підстав та який причинно-наслідковий зв`язок між нарахуваннями за теплову енергію і порушення зв`язків з членами сім`ї і навіть сторонніми особами, її роздратованістю, забудькуватістю і необхідністю приймати ліки. При цьому позовна заява не містить будь-яких часових меж, коли ж нібито виникли ці обставини, а, відповідно, чи вони взагалі мають відношення до товариства. У медичній картці [PERSON] , яка надана нею на підтвердження її моральних страждань, немає жодної згадки яким чином нарахування за теплову енергію зумовили проблеми з її здоров`ям. Просило врахувати, що інший позивач [PERSON] обґрунтовує свої вимоги аналогічними доводами. Більше того, в нього знову ж таки аналогічно з [PERSON] проведене обстеження в тих самих спеціалістів та в той самий день, що вказує на те, що здоров`я в них погіршилося не раптово, а проведено плановий огляд, що є логічним із врахуванням їх віку. Ухвалою від 31 травня 2023 року суд відкрив провадження у справі та постановив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Ухвалою від 06 липня 2023 року суд прийняв до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Смілаенергопромтранс», вимоги за зустрічним позовом об`єднав в одне провадження з первісним позовом, перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 05 грудня 2023 року суд повернув [PERSON] зустрічну позовну заяву у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для його пред`явлення. Постановою Черкаського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року вказана ухвала скасована. Ухвалою від 05 грудня 2023 року суд відмовив [PERSON] у прийнятті заяви із збільшеними позовними вимогами. Постановою Черкаського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року вказана ухвала скасована. Ухвалою від 05 грудня 2023 року суд прийняв відмову ТОВ «Смілаенергопромтранс» від позову до [PERSON] та [PERSON] та закрив провадження у справі в частині позовних вимог товариства. Ухвалою від 11 квітня 2024 року суд прийняв до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Сміланергопромтранс» та прийняв до розгляду заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог. Ухвалою від 01 липня 2024 року суд повернув без розгляду відповідь на відзив [PERSON] та [PERSON] , що надійшли до суду 31 травня 2024 року, закрив підготовче провадження у справі\~ та призначив справу до судового розгляду. У судове засідання з`явились позивач за зустрічним позовом [PERSON] та представник відповідача за зустрічними позовами [PERSON] . Позивач за зустрічним позовом [PERSON] про причини неявки суд не повідомила, направила до суду заяву, у якій просила розглянути справу у її відсутності. Позивач [PERSON] свою позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Надав пояснення, що відповідають змісту позовної заяви. Додатково зазначив, що визнає, що він як споживач повинен оплачувати послуги з теплопостачання теплової енергії, однак лише тієї, що витрачається на функціонування внутрішнобудинкової системи опалення. А це значно менше, ніж розрахувало товариство. Договір, яким було визначено межу балансової належності, він не оспорював, оскільки уважає його нікчемним. Відключення від мереж теплопостачання першого поверху будинку, де розміщена належна АТ «Укрзалізниця» крамниця, він також не оскаржував. Пояснив, що йому не відомо, чи нараховувало ОСББ «Ювілейне» плату виконавчому комітету Смілянської міської ради за обслуговування бомбосховища. Представник відповідача пояснив, що нарахування плати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, а також на функціонування внутрішньо будинкових систем опалення будинку, здійснювалось за спрощений системою відповідно до п.8 розділу IV Методики, оскільки у товариства відсутні дані про всі мережі в будинку, їх протяжність, діаметр та ін. ОСББ не надало товариству ні проекту на будинок, ні енергоаудиту, з яких можливо було б встановити ці дані, а товариство не може самостійно здійснити всі ці заміри. Приміщення першого поверху будинку відключене від мереж теплопостачання, а тому АТ «Укрзалізниця», як власник цього приміщення, не отримує послугу з централізованого опалення. Однак цьому товариству здійснюються нарахування за орієнтовно 150 стояків, що розміщені в будинку. На розміщене в підвалі будинку бомбосховище відсутні документи, які б підтверджували його належність будь-якій юридичній особі. Взяття його на баланс Смілянської міської ради у грудні 2022 року відбулось лише з метою підтримання його в належному стані. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до інформації КП «ЧООБТІ» від 19 квітня 2023 року і не заперечується сторонами, [PERSON] та [PERSON] є власниками в рівних частках квартири [ADDRESS] . На офіційному сайті ТОВ «Смілаенергопромтранс» опубліковано індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, а також заяву-приєднання до договору про надання послуги з постачання теплової енергії, що є загальнодоступною інформацією. Товариством\~ також надано роздруківку цього договору разом із заявою приєднання. Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області №461 від 18 жовтня 2017 року встановлено ТОВ «Смілаенергопромтранс» тарифи в розмірі: для населення на послугу з централізованого опалення для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 53,99 грн. за 1 кв.м. (з ПДВ); для населення на послугу з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 1798,14 грн./Гкал (з ПДВ). Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 528 від 19 листопада 2021 року встановлено ТОВ «Смілаенергопромтранс» з 01 грудня 2021 року до 30 вересня 2022 року тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії для категорії споживачів «Населення» (з ПДВ): тариф на теплову енергію 2327,91 грн/Гкал за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії 1871,09 грн/Гкал; тариф на транспортування теплової енергії 410,82 грн/Гкал; тариф на постачання теплової енергії 46,00 грн/Гкал. Вирішено застосовувати протягом опалювального періоду\~ 2021-2022 року до кінцевих споживачів категорії «Населення» розмір тарифу на послуги з постачання теплової енергії на рівні тарифу, що встановлений рішенням виконавчого комітету міської ради від 18.10.2017 № 461. Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 393 від 30 вересня 2022 року встановлено ТОВ «Смілаенергопромтранс» тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії для категорії споживачів «Населення»: тариф на теплову енергію 2885,98 грн/Гкал за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії 2110,56 грн/Гкал; тариф на транспортування теплової енергії 695,35 грн/Гкал; тариф на постачання теплової енергії 80,09 грн/Гкал. Вирішено застосовувати протягом опалювального періоду\~ 2022-2023 року до кінцевих споживачів категорії «Населення» розмір тарифу на послуги з постачання теплової енергії на рівні тарифу, що встановлений рішенням виконавчого комітету міської ради від 18.10.2017 № 461 в сумі 1798,14 грн./Гкал (з ПДВ). Наказом ТОВ «Смілаенегропромтранс» № 40 від 22 листопада 2021 року введено в дію з 01.12.2021 року плату за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами, що становить 35,19 грн. з ПДВ. Наказом ТОВ «Смілаенегропромтранс» № 29 від 31 жовтня 2022 року введено в дію з 01.11.2022 року плату за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами, що становить 36,88 грн. з ПДВ. З актів подачі теплоносія вбачається, що у зв`язку з початком опалювальних сезонів у м. Смілі до будинку [ADDRESS] ТОВ «Смілаенергопромтранс» було подано теплову енергію, зокрема, 26 жовтня 2021 року та 01 листопада 2022 року. Вказані акти складені за участю представника споживача теплової енергії голови ОСББ «Ювілейне». З грудня 2021 року по березень 2023 року ТОВ «Смілаенергопромтранс» нарахувало позивачам 2132,24 грн оплати за теплоенергію на загальнобудинкові потреби та 614,32 грн. абонплати з грудня 2021 року по квітень 2023 року, що підтверджується розрахунками товариства. Відповідач визнав, що після пред`явлення первинного позову, [PERSON] та [PERSON] сплатили вказані кошти. У ході розгляду справи позивач [PERSON] стверджував, що вказані кошти він сплатив помилково під час онлайноплати інших комунальних платежів, що і стало підставою його звернення до суду з наведеним позовом. Не заперечував свого обов`язку з оплати послуг, що надає ТОВ «Смілаенергопромтранс», однак заперечив порядок їх нарахування. При цьому зазначив, що ТОВ «Смілаенергопромтранс» безпідставно нараховує йому оплату за послуги з постачання теплової енергії, зокрема, у зв`язку з зарахуванням витрат тепла трубопроводу, що знаходиться за межами зовнішньої стіни будинку. Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування; теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (який втратив чинність 01 травня 2019 року) балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Відповідно до пунктів 5, 6 частини 2 статті 24 цього Закону балансоутримувач зобов`язаний забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від\~ 09.11.2017) не містить поняття «балансоутримувача». Натомість пунктом 14 частини 1 статті 1 визначений управитель багатоквартирного будинку фізична особа-підприємець або юридична особа суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Порядок та умови обслуговування теплових мереж, розподіл відповідальності визначені Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, що затверджені Наказом\~ Міністерства палива та енергетики від 14.02.2007\~ № 71, відповідно до пункту 6.3.3. яких межа відповідальності між споживачем і організацією, що постачає теплову енергію, за стан та обслуговування теплових мереж і систем теплопостачання визначається договором. Враховуючи наведене суд доходить висновку, що межа відповідальності між споживачем і організацією, що постачає теплову енергію, за стан та обслуговування теплових мереж і систем теплопостачання\~ визначається балансовою належністю теплових мереж за\~ умовами договору, укладеного між споживачем і організацією, що постачає теплову енергію, або згідно з іншим документом, що підтверджує факт передачі організацією, що постачає теплову енергію, теплової мережі на баланс. Зі змісту договору №1 про розподіл балансової належності теплової мережі від 03 листопада 2014 року, укладеного між ТОВ «Смілаенергопромтранс» та ОСББ «Ювілейне», вбачається, що сторони домовились про розподіл балансової належності теплових мереж, які прокладені бо житлових будинків, мешканці яких є споживачами теплової енергії. Такий розподіл оформляється актом розмежування балансової приналежності теплових мереж з підписами та відтисками печаток сторін у вигляді додатку до договору і є його невід`ємною частиною (п.1.1 договору). Згідно з п. 3.1, 3.2 договору теплопостачальна організація зобов`язана призначити особу, відповідальну за справний стан та безпечну експлуатацію своєї частини експлуатаційної відповідальності теплової мережі. Представник споживачів зобов`язався призначити особу, відповідальну за справний стан та безпечну експлуатацію своєї частини експлуатаційної відповідальності теплової мережі. Актом розмежування балансової приналежності теплових мереж між теплопостачальною організацією ТОВ «Смілаенергопромтранс» та споживачем ОСББ «Ювілейне», що є додатком №1 до договору №1 про надання послуг від 03 листопада 2014 року, було затверджено схему розмежування теплових мереж. Так, на балансі теплопостачальної організації знаходяться мережі від ТЕЦ по [ADDRESS] , до теплової камери ЦТП-21 з запірною арматурою. На балансі споживача знаходяться теплові мережі від зовнішньої стіни ЦТП-21 до будівлі по [ADDRESS] , та всередині будівлі. Під час розгляду справи сторони визнали, що ОСББ «Ювілейне» створене власниками квартир багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Таким чином суд погоджується із твердженням відповідача про те, що ТОВ «Смілаенергопромтранс» не є балансоутримувачем мережі - із точки розмежування балансової приналежності до вводу в будівлю. А тому, з урахуванням укладеного договору про розподіл балансової належності теплової мережі саме ОСББ «Ювілейне»\~ несе відповідальність за справний стан та безпечну експлуатацію своєї частини експлуатаційної відповідальності теплової мережі, що проходить від зовнішньої стіни ЦТП-21 до будинку [ADDRESS] . Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії регулюються також постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 "Про затвердження Правил користування тепловою енергією" (далі - Постанова № 1198). Згідно з пунктом 7 Постанови № 1198 усі системи теплопостачання і теплоспоживання повинні бути забезпечені вузлами обліку відповідно до затверджених технічних умов і проектів. Пунктом 17 Постанови № 1198 визначено, що для обліку відпуску та споживання теплової енергії застосовуються прилади комерційного обліку, що відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність. Згідно з пунктом 18 Постанови № 1198 прилади комерційного обліку теплової енергії в діючій системі теплопостачання, які використовуються для розрахунків за теплову енергію між теплопостачальною організацією та споживачем, повинна придбати і встановити теплопостачальна організація за умови, що такі витрати передбачені в договорі. Якщо використовуються інші джерела фінансування придбання та встановлення приладів комерційного обліку, то відносини між теплопостачальною організацією та споживачем визначаються окремою угодою відповідно до законодавства. Відповідно до пункту 19 Постанови № 1198 після технічного огляду вузла обліку теплопостачальна організація видає акт про його прийняття в експлуатацію. Споживач за показами вузла обліку визначає обсяг спожитої теплової енергії та параметри теплоносія і заносить ці дані до журналу обліку споживання теплової енергії. Згідно з пунктом 20 Постанови № 1198 облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці. У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Відповідно до пункту 23 Постанови № 1198 розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. На обґрунтування своєї позиції ТОВ «Смілаенергопромтранс» вказувало, що будинок [ADDRESS] обладнаний приладом обліку теплової енергії, який було встановлено згідно із чинними на час встановлення нормативними приписами, і, відповідно, що обрахунок спожитої теплової енергії має здійснюватися згідно з показаннями такого приладу. На підтвердження викладеного надав суду договір № 6 про взяття на безоплатне відповідальне зберігання лічильника теплової енергії від 08 вересня 2017 року, укладений між товариством та ОСББ «Ювілейне», а також акт прийому-передачі лічильника теплової енергії на безоплатне відповідальне зберігання. За умовами наданих документів ТОВ «Смілаенергопромтранс» передало, а ОСББ «Ювілейне» прийняло на відповідальне безоплатне зберігання лічильник теплової енергії\~ SHARKY №58165065, який встановлено на опалювальному об`єкті об`єднання за адресою: [ADDRESS] . Сторони визнали, що вказаний лічильник було розміщено у тепловій камері ЦТП-21, що відповідало умовам договору про розподіл балансової належності теплової мережі. Будь-яких доказів з приводу того, що ОСББ «Ювілейнее» оспорювало або непогоджувалось із порядком розподілу балансової належності теплової мережі, а також із місцем встановлення лічильника, матеріали справи не містять. Згідно з п.3 ч.2 ст.10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів. Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії/вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті. Як встановлено п.5 ч.2 ст.10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання для споживачів" для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Нарахування за послуги з постачання теплової енергії проводяться на підставі Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 22.11.2018 №315 (із змінами та доповненнями), зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28 грудня 2018 за №1502/32954 (надалі - Методика). Методикою передбачено порядок визначення обсягу теплової енергії, витраченого на опалення місць загального користування (надалі - МЗК) та допоміжних приміщень будівлі. Зокрема, Методикою передбачено що частину теплової енергії, спожитої будинком, розподіляється між усіма приміщеннями в межах зовнішніх стін житлового будинку. Як встановлено пунктом 3 розділу І Методики розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково. Пунктом 3 розділу ІІІ Методики для приміщень з індивідуальним опаленням та окремих приміщень з транзитними мережами опалення встановлено, що окрім визначеної частки спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, здійснюється розподіл теплової енергії, що надходить у ці приміщення від транзитних ділянок трубопроводів внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП, що прокладені у цих приміщеннях (Qвідкл.пр). У цьому ж пункті зазначено, що визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення (Qопз.б.п) здійснюється згідно з розділом IV цієї Методики. Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року №358 внесено зміни у Методику і визначено додаткове поняття - "загальнобудинкові потреби на опалення". У пункті 2 розділу І Методики наведено визначення загальнобудинкових потреб на опалення (ЗБП), згідно з яким це - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Отже, загальнобудинкові потреби на опалення визначено як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку. Оплата за опалення місць загального користування - це не додатковий вид оплати, а плата за ту частину теплової енергії, яка облікована загальнобудинковим приладом обліку теплової енергії. У вартість плати за опалення місць загального користування входять й витрати теплової енергії у внутрішньобудинкових системах опалення. Нарахування за обсяги спожитої теплової енергії відповідно до приписів Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", Методики розподілу (зі змінами) після опломбування лічильника проводяться з урахуванням: нарахування плати за місця загального користування (далі - МЗК - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень); нарахування плати на загальнобудинкові потреби (далі - ЗБП на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення); втрати від транзиту; абонентської плати. Як передбачено пунктом 12 розділу IV Методики обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових / нежитлових приміщень. З огляду на вищезазначені положення законодавства на споживача покладено обов`язок з оплати частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб пропорційно до площі приміщення. Водночас, згідно із пунктом 8 розділу IV у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення (Qз.б.поп.проект), може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд): для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25%; для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20%; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15%; для будівель/будинків комбінованої поверховості - відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку. Отже, відповідач проводить розрахунки розподілу теплової енергії на загальнобудинкові потреби відповідно до вимог Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.12.2018 №315, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28 грудня 2018 за №1502/32954. Згідно з поясненнями відповідача, оскільки він не володів повною інформацією про площі місць загального користування та площі допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то для визначення обсягу теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення, обсяг був визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25% (будинок [ADDRESS] , що відповідає п.8 розділу IV Методики. У свою чергу здійснений позивачами розрахунок нарахувань на загальнобудинкові потреби грунтується на застосуванні п. 2 розділу IV Методики, відповідно до якого обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, визначається як сума показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, у разі оснащення ними 100 % МЗК та допоміжних приміщень, та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення. Обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення розраховується за формулою № 23 Методики. Відповідач звертає увагу на те, що у вказаних розрахунках, здійснених по формулі 23 Методики, необхідно враховувати довжини всіх мереж саме в будинку, а не поза ними. Судом\~ встановлено, що при нарахуванні плати за послугу з постачання теплової енергії відповідач застосовує спрощений метод, що визначено п. 8 розділу IV Методики. Суд уважає, що застосування такого методу відповідає нормам чинного законодавства, оскільки відомостей, що відповідач має дані щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у будинку [ADDRESS] , та які б давали можливість застосувати інший метод, в тому числі і формулу 23 Методики, на яку посилаються позивачі, матеріали справи не місять, належних доказів цього позивачами не надано. Наданий позивачами акт обстеження будинку від 27 червня без зазначення року, не є доказом підтвердження даних щодо трубопроводів внутрішньо будинкової системи опалення у будинку, де знаходиться квартира позивачів, оскільки він складений трьома мешканцями цього будинку і перевірити їх правильність не є можливим. Не враховується судом як належний доказ на підтвердження викладеного і акт обстеження трубопроводу централізованого теплопостачання від 12 серпня 2024 року, оскільки правильність викладеної у ньому інформації перевірити не можливо з урахуванням того, що заміри трубопроводів були зроблені не уповноваженими на те особами. Крім того, вказаний акт складений поза межами періоду, за який позивачі просять здійснити перерахунок. Посилання позивачів на те, що відповідач не був позбавлений можливості самостійно встановити ці дані шляхом здійснення замірів та ін., є необгрунтованмими, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку теплопостачальної організації по встановленню цих даних. Зокрема, п.5,6 Розділу ІV Методики передбачають врахування теплопостачальною організацією цих даних лише у разі їх наявності в цій організації, а п.10 Розділу І Методики обов`язок по наданню відомостей про опалювану площу покладений саме на споживача. Крім того, згідно з ч. 1, 4 ст.5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Співвласник має право вільного доступу до технічної документації на багатоквартирний будинок. Водночас, як встановлено пунктом 9 розділу IV Методики, визначений розрахунково, спрощено або відповідно до проекту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку (Qз.б.поп.проект), повинен бути додатково скорегований із застосуванням коефіцієнту zвідкл, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку. Обсяг споживання теплової енергії на загальнобудинкові потреби (Qопз.б.п) опалення визначається за формулою 25 (формули 25 і 26 наведені у п.9 р.IV Методики). Таким чином, відповідно до вимог пункту 9 розділу IV Методики відповідач під час визначення обсягу теплової енергії у спрощеному порядку, повинен був додатково скорегувати його із застосуванням коефіцієнту zвідкл, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку. А тому посилання позивачів на застосування формули 25 Методики відповідає нормам чинного законодавства та є обґрунтованими. В ході розгляду справи і позивачами, і відповідачем не заперечувався факт наявності в будинку [ADDRESS] приміщень з індивідуальним опаленням. Позивачі у позовних заявах здійснили\~ власний розрахунок з урахування площ приміщень (квартир) з індивідуальним опаленням. Однак, жодного доказу на підтвердження цих даних, позивачами не надано. Наданий позивачами документ, іменований як «Журнал», не є таким доказом, оскільки походження цього доказу встановити не можливо, як і перевірити зазначені в ньому відомості. Цей документ не містить а ні даних про особу, що його склала, ані будь-яких інших даних, з яких би можливо встановити, що вказані відомості стосуються саме будинку [ADDRESS] . Суд зазначає, що належним доказом підтвердження площі приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку є технічна документація, складена у визначеному законом порядку. Водночас, такої документації матеріали справи не містять, як і не містять доказів того, що вона була надана у розпорядження відповідача для корегування рахунків. Відповідач не зобов`язаний враховувати площі, які не підтверджені актуальними паспортами на будинок, або даними, зазначеними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або даними, зазначеними у документах, що посвідчують право власності на такі приміщення, що передбачено вимогам п.10 Розділу 1 Методики. Законодавство також не передбачає як обов`язкову умову наявність приладів опалення у місцях загального користування для здійснення розподілу теплової енергії на такі місця. Внутрішньобудинкова система опалення проектується таким чином, щоб забезпечити нормативну температуру повітря у всіх приміщеннях будинку. Згідно з пунктом 6.3.4. ДБН В.2.5-67:2013 Опалення, вентиляція та кондиціонування опалення слід проектувати з урахуванням теплового балансу між тепловтратами та теплонадходженнями, у тому числі теплоти, що регулярно надходить у приміщення від трубопроводів. Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах. При цьому, відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла в приміщення. Законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок споживача сплатити вартість теплової енергії з фактом її споживання. Отже, при підрахунку теплоспоживання необхідно враховувати, в тому числі, тепловиділення в приміщенні від поверхонь прокладених трубопроводів (стояків, підводок до приладів тощо), що знаходяться у приміщенні з приладами обліку або без них. Таким чином, якщо навіть у приміщенні відсутні опалювальні прилади, але є стояки, підводки до приладів, споживач повинен сплачувати за фактичне тепло, яке виділяється від зазначених трубопроводів. Відсутність приладів опалення в під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові №357/4664/15-ц від 20 листопада 2019 року. Таким чином, посилання позивачів на інформацію, надану Головою правління ОСББ «Ювілейне» та відображену у довідці від 12 червня 2023 року, про відсутність батарей в під`їздах будинку, є безпідставним. Незгода позивачів з розміром плати за абонентське обслуговування також не ґрунтується на\~ нормах закону. Так, пунктом 33 Правил\~ надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, передбачена щомісячна плата за абонентське обслуговування. Абонентська плата включає такі витрати: здійснення розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами (зняття показів теплового лічильника, розподіл спожитих Гкал між абонентами; друк інформаційних повідомлень), оплата банківських послуг, нарахування та стягнення плати за спожиті послуги; заробітна плата обслуговуючого персоналу та нарахування єдиного соціального внеску на зарплату; обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку теплової енергії (у разі їх наявності), господарські витрати (електроенергія, заправка картриджів, обслуговування комп`ютерів, канцелярські витрати, надання різних довідок). Плата за абонентське обслуговування нараховується всім споживачам. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання. Плата за абонентське обслуговування затверджується внутрішнім наказом по підприємству та визначається виконавцем комунальних послуг за їх фактичними витратами у розрахунку на 1 абонента/місяць. Тобто плата за абонентське обслуговування розраховується не за обсяги спожитих послуг, а в розрахунку на 1 абонента та виставляється, як окремий платіж. Таким чином, споживач, окрім плати за опалення житла і допоміжних приміщень будинку, зобов`язаний вносити плату за абонентське обслуговування, яка затверджується внутрішнім наказом підприємства. Судом встановлено, що відповідачем здійснювалось нарахування плати за абонентське обслуговування, у розмірах, встановлених відповідними наказами. Водночас суд враховує, що відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. За змістом статті 4 вказаного Закону об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку": - спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; - допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); - нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна. Згідно з частиною другою статті 4 наведеного Закону власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників (частина перша статті 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку"). У свою чергу, за змістом статті 2 Кодексу цивільного захисту України захисні споруди цивільного захисту - інженерні споруди, призначені для захисту населення від впливу небезпечних факторів, що виникають внаслідок надзвичайних ситуацій, воєнних дій або терористичних актів. Відповідно до частини першої статті 32 Кодексу цивільного захисту України до захисних споруд цивільного захисту, зокрема, належить сховище - це герметична споруда, в якій створені умови для перебування людей та їх захисту протягом певного часу (не менше 48 годин) шляхом виключення або зменшення прогнозованого впливу небезпечних чинників, що можуть виникнути внаслідок надзвичайної ситуації, застосування зброї масового ураження та звичайних засобів ураження під час воєнних (бойових) дій та/або терористичних актів. Суд звертає увагу, що для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації і побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових й інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин та до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання (такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 598/175/15-ц). Допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень (аналогічний правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 916/2069/17, від 22.11.2018 у справі №904/1040/18, від 08.04.2020 у справі № 915/1096/18). Отже, чинним законодавством України встановлено загальне правило (своєрідну презумпцію) наявності у всіх нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку статусу допоміжних приміщень, а як виняток, лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення - для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень (такий висновок наведено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.06.2022 у справі № 922/1406/21). Відповідач у відзивах на позови не заперечував того, що частина підвального приміщення в будинку [ADDRESS] є сховищем, однак вважає його допоміжним приміщенням будинку, оскільки воно використовуються за призначенням в тому числі і мешканцями цього будинку. Відтак, на нього не здійснювався окремий розподіл. Судом встановленого, що відповідно до листа Черкаської обласної військової адміністрації від 15 березня 2023 року розташоване за адресою: [ADDRESS] , сховище має №89015. Воно збудоване та введене в експлуатацію в 1973 році та перебуває на обліку в Департаменті цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Черкаської обласної державної адміністрації, відділі цивільного захисту Черкаської\~ районної державної адміністрації та відповідному структурному підрозділі виконавчого комітету Смілянської міської ради. Зазначена захисна споруда цивільного захисту перебуває на електронному обліку у Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій. Із наведеного суд робить висновок, що розташоване в будинку [ADDRESS] сховище було з самого початку збудоване і прийняте в експлуатацію саме як захисна споруда цивільного захисту. При цьому сторони визнали, що сховище вбудоване у житловий будинок, тобто, розташоване у його підвальній частині. Це ж підтверджується витягом з технічного паспорту на будинок [ADDRESS] . У свою чергу, належність вказаного сховища до комунальної власності підтверджується листом виконавчого комітету Смілянської міської ради від 04.01.2023, відповідно до якого 21 грудня 2022 року Смілянською міською радою було прийнято рішення №54-21/VIII «Про використання захисних споруд цивільного захисту», яким балансоутримувачем ряду захисних споруд, в тому числі й за адресою: [ADDRESS] , визнано виконавчий комітет Смілянської міської ради. Цим же рішенням було зобов`язано СКП «Наш дім» до 15.01.2023 передати всю наявну технічну документацію на захисні споруди цивільного захисту, а виконавчому комітету прийняти її згідно з чинним законодавством. Аналогічна інформація викладена і у листі виконавчого комітету Смілянської міської ради від 03 лютого 2023 року, адресованого ТОВ «Смілаенергопромтранс», та у листі виконавчого комітету Смілянської міської ради від 23 липня 2024 року, адресованого на ім`я [PERSON] . При цьому, виконавчий комітет зазначив, що оплата за теплопостачання вищезазначеної захисної споруди балансоутримувачем буде здійснюватись згідно з чинним законодавством. Таким чином, викладене свідчить про те, що із самого початку передбачалось будівництво та розміщення сховища у підвалі багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] , яке призначалося для використання як сховища (має окремий вхід, визначений спосіб і порядок використання), а відтак воно не підпадає під правовий режим допоміжних приміщень і є самостійним об`єктом правовідносин. Із огляду на викладене, суд уважає, що співвласники багатоквартирного будинку [ADDRESS] не могли набути права власності на спірне приміщення сховища, оскільки останнє не призначене для забезпечення експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку, за своїми функціональними особливостями не є допоміжним, станом на дату його побудови та введення його в експлуатацію і дотепер свого функціонального призначення не змінювало та наразі воно перебуває на балансі виконавчого комітету Смілянської міської ради. Посилання відповідача на те, що право власності на сховище не зареєстроване у встановленому законом порядку, не спростовує викладеного, оскільки не вчинення виконавчим комітетом Смілянської міської ради дій по реєстрації сховища як комунального майна, не зобов`язовує інших споживачів нести витрати по утриманню цього майна. При цьому суд ураховує, що відповідно до ст.3 Порядку створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту, включення об`єктів до складу та виключення таких об`єктів з фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №138 від 10 березня 2017 року, балансоутримувачі - власники, користувачі, юридичні особи, на балансі яких перебувають об`єкти фонду захисних споруд (у тому числі ті, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації). На балансоутримувачів\~ також покладено обов`язок по утриманню вказаних захисних споруд (п. 9 Порядку). Із урахуванням наведеного, суд уважає, що розподіл обсягу спожитих у будинку [ADDRESS] комунальних послуг повинен бути здійснений між споживачами житлових та нежитлових приміщень, в тому числі, і з урахуванням сховища як самостійного об`єкта цивільно-правових відносин. Докази того, що відповідач не врахував під час розподілу спожитих послуг нежитлові приміщення, що належать іншим юридичним особам (Укрзалізниці, ВодГео), матеріали справи не містять. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивачів про наявність підстав для здійснення перерахунків обсягу спожитих комунальних послуг. Водночас, суд бере до уваги, що хоча сховище і не є допоміжним приміщенням, обов`язок по його утриманню покладено на балансоутримувача, якими можуть бути і мешканці будинку. Із наданих суду доказів вбачається, що з 21.12.2022 таким балансоутримувачем є виконавчий комітет Смілянської міської ради. До 21.12.2022 балансоутримувачем було СКП «Наш дім», однак інформацію протягом якого періоду на балансі цього підприємства перебувало сховище, матеріали справи не містять. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилались на неправильність здійснення розрахунків з оплати комунальних послуг у період з грудня 2021 року і протягом 9 опалювальних місяців. Ураховуючи, що матеріали справи не містять однозначних відомостей про балансоутримувача сховища до 21.12.2022, суд уважає за можливе позови [PERSON] та [PERSON] задоволити частково та зобов`язати ТОВ «Смілаенергопромтранс» здійснити перерахунок послуг обсягу спожитих ними комунальних з 21.12.2022 до закінчення опалювального сезону 2022-2023 років. Щодо повернення позивачам зайво сплачених 1922,85 грн. коштів, то суд не вбачає підстав для задоволення позову\~ в цій частині, оскільки позивачами не надано доказів на здійснення їх оплати. Крім того, вимоги про здійснення перерахунку з одночасним пред`явленням вимоги про стягнення надміру сплачених коштів є взаємовиключними. А тому суд уважає, що належним способом захисту позивачів у даному випадку є саме зобов`язання відповідача здійснити перерахунок обсягу спожитих послуг. Перерахунок передбачає внесення в розрахунки часткових змін шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої послуги з теплопостачання. Інші доводи сторін та надані ними докази не спростовують викладеного. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить із наступного. Позивачі зазначають, що внаслідок неправомірних дій відповідача їм завдано моральної шкоди, яка виражається в порушенні їх прав на справедливий розрахунок постачання теплової енергії і її оплату, що призвело до їх душевних страждань і змусило їх приймати ліки для нормалізації здоров`я. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. За приписами частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд зауважує, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Із урахуванням системного аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди у розмірі по 10000 грн. кожному, оскільки заподіяння такої шкоди відповідачами не доведено належними та допустимими доказами. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Зважаючи на викладене, з відповідача на користь держави належить стягнути 2422 грн. 40 коп. судового збору (по 1211,20 грн. за кожним позовом). На підставі наведеного,

Outcome: partial