Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] 29 травня 2024 року звернувся у суд з позовом до [PERSON] , у якій зазначив, що між позивачкою та відповідачем 09 червня 2011 року укладено шлюб, у якому народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Ствердив, що відповідач понад два роки проживає окремо за невстановленою адресою у м. Устка Республіка Польща, має там іншу сім`ю, офіційний заробіток, що становить не менше 40000 грн на місяць, та повертатись в Україну найближчим часом не планує, про що засобами телефонного зв`язку особисто повідомляв позивачці. Крім того, факт виїзду відповідача за межі України до Республіки Польща та його тривале перебування там підтверджується відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, у відповідності до якої [PERSON] 09 лютого 2022 року о 18 год. 16 хв. виїхав з України через міжнародний пункт пропуску "Ягодин" та станом на 09 травня 2024 року відсутні відомості у базі даних щодо його повернення в Україну. Відтак відповідач, починаючи з 09 лютого 2022 року, фактично припинив будь-яку свою участь у вихованні й утриманні спільних з позивачкою дітей. При цьому жодних грошових коштів на забезпечення мінімальних щоденних потреб своїх дітей відповідач своїй дружині не перераховує, з дітьми практично не спілкується, духовно та морально їх не виховує, не забезпечує їх засобами гігієни, харчовими продуктами, медичними засобами (за необхідності) та навчальним приладдям, повністю переклавши цей тягар на позивачку, яка отримує мінімальну заробітну плату з піврічним доходом у сумі 38160 грн 40 коп. після відрахування усіх податків та зборів, який майже у 6 разів є меншим за щомісячний заробіток відповідача, з його слів, та чого вочевидь недостатньо для належного матеріального забезпечення неповнолітніх дітей, не враховуючи потреб самої позивачки, що підтверджується долученими копіями низки чеків про оплату позивачкою комунальних та інших послуг, придбання товарів щоденного вжитку, тощо. Зазначив, що на час звернення до суду з даним позовом достовірно встановити матеріальне становище відповідача та джерело його доходів, а відтак і довести у повній мірі наявність у нього можливості сплачувати аліменти на утримання його неповнолітніх дітей у розмірі, що перевищує встановлений законодавством мінімум, неможливо з об`єктивних причин при тому, що він є працездатною та фізично здоровою особою, офіційно працевлаштованою за межами України, у зв`язку з чим позивачка уважає за доцільне просити суд про стягнення аліментів у частці від заробітку відповідача, розмір якого буде можливо встановити шляхом витребування доказів, про що будуть заявлені відповідні клопотання. Звернув увагу на ту обставину, що в державі постійно відбувається ріст цін на продукти харчування, на побутові речі, одяг, взуття, що є загальновідомим фактом, а тому таким, який додаткового доказування не потребує та який має бути врахований при визначенні розміру аліментів на утримання дітей, зокрема, і при розгляді цієї справи. Як стверджує представник позивача, стягнення за виконавчими документами з відповідача не проводиться, інших дітей, непрацездатних батьків він не має. Просить суд стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду й до досягнення ними повноліття. Ухвалою суду від 05.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі, призначено судове засідання на 30 липня 2024 року та витребувано за клопотанням представника позивача з Ковельської державної податкової інспекції Головного управління державної податкової служби у Волинській області відомості про розмір отриманих доходів відповідачем за 2022-2023 роки. Ухвалою від 06.06.2024 доручено Західному міжрегіональному управлінню юстиції звернутись із судовим дорученням до компетентних органів Республіки Польща з клопотанням про правову допомогу щодо витребування доказів, які стосуються зареєстрованого місця проживання відповідача у Республіці Польща та офіційних доходів, які отримує відповідач у Республіці Польща. Провадження у справі зупинено до надходження відповіді від компетентного органу Республіки Польща. До суду Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції скерувало лист від 27.01.2025, до якого додано інформацію судді районного суду в Слупську Республіки Польща, згідно з здійсненим за ініціативою позивачки перекладом якої вбачається, що [PERSON] пільг не отримує, він розрахувався за податковий 2023 рік з податковою інспекцією у Слупську. Відомостей про отримані [PERSON] доходи вказана інформація не містить. Будь-яких інших клопотань позивачка не заявляла. Ухвалою від 03.02.2025 поновлено провадження у справі, призначено судове засідання на 27 лютого 2025 року. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, відповідач зокрема у порядку п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання, у судове засідання не з`явилися. Представник позивачки скерував до суду письмову заяву, у якій вказав, що сторона позивачки позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив справу розглянути у її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Ухвалою від 27.02.2025 постановлено провести заочний розгляд даної справи. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Суд установив, що згідно із копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між сторонами 17 листопада 2021 року укладено шлюб, який зареєстрований 09 червня 20211 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ратнівського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 27 Із копій\~свідоцтв про\~народження серії\~ [NUMBER] \~від 02.11.2021,\~серії [NUMBER] \~від 14.11.2017\~убачається,\~що батьками\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,є позивачка та відповідач. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ст. 141 згаданого Кодексу мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей. Таким чином, відповідач як батько дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні поряд з позивачкою. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частинами 1, 2\~ст. 182 СК України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. \~Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У силу норм\~СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається рівною мірою на матір і батька. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із\~ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум з 01 січня 2025 року на дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму в контексті ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" задовольняє тільки мінімальні потреби дитини, вказана величина свідчить про мінімальний рівень матеріального забезпечення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Із довідки про доходи № 1 від 16.05.2024 встановлено, що позивачка працює продавцем у ФОП [PERSON] та у період з листопада 2023 року до квітня 2024 року отримала заробітну плату в сумі 38160 грн 40 коп. після відрахування усіх податків та зборів. Водночас, згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нархованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2023 року відповідач [PERSON] отримав за вказаний період 10438 грн 75 коп. соціальних виплат. З відповіді від компетентного органу Республіки Польща щодо виконання судового доручення від 06.06.2024 убачається, що [PERSON] на території Республіки Польща соціальних виплат не отримує. Відомостей щодо офіційного працевлаштування та інші офіційні доходи дана відповідь не містить. Із позовної заяви убачається, що стягнення за виконавчими документами з відповідача не проводяться, інших дітей, непрацездатних батьків він не має. Вказані обставини відповідачем шляхом подання відзиву не заперечені. Враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] та неповнолітньї дочки [PERSON] в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з позовом до суду та до досягнення ними повноліття. В процесі розгляду справи представником позивача не доведено належними доказами, що розмір аліментів повинен становити 1/2 частки від усіх видів доходів відповідача, запропонований стороною позивача розмір аліментів суд уважає завищеним. Представник позивача у позовній заяві просив стягнути з відповідача судові витрати. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги № 327 від 03.05.2024, укладений між [PERSON] та адвокатом Колєсніком Б.В.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВЛ № 1014 та ордер про надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Колєсніком Б.В.; акт № 1 про надання правової допомоги від 29.05.2024, відповідно до якого [PERSON] було надано правову допомогу на загальну суму 7100 грн; квитанцію до прибуткового касового ордера № 144, згідно з яким адвокатом Колєсніком Б.В. прийнято від [PERSON] грошові кошти в сумі 7100 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). При розгляді справи відповідач не подав відповідного клопотання про зменшення та необґрунтованість визначеного позивачем розміру судових витрат, а також не висловив своїх заперечень чи обґрунтувань в інших заявах по суті справи. Така пасивна поведінка відповідача свідчить про його погодження з розміром витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 (справа №755/9215/15-ц) висловила позицію про те, що в силу принципу змагальності саме на іншу сторону покладено обов`язок обгрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, що виключає ініціативу суду у вирішенні даного питання. Отже, враховуючи незначну складність справи, характер та кількість підготовлених та поданих адвокатом документів, а також беручи до уваги те, що відповідачем не було подане клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки 7100 грн понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі закону, у зв`язку з чим відповідно до вимог ч. 6 ст. 142 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 1211,20 грн судового збору, що становить мінімальний його розмір. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial