Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні її земельною ділянкою з кадастровим номером 3220486200:03:008:0013, площею 3,8831 га, яка розташована на території Сорокотязької сільської ради, Білоцерківського району, Київської області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зобов`язати Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Світанок» повернути позивачу вказану земельну ділянку, стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 20.08.2014 державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Сутуконога Н.В. є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3220486200:03:008:0013, площею 3,8831 га, яка розташована на території Сорокотязької сільської ради, Білоцерківського району, Київської області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 02.09.2014 р. позивач\~ уклала з ПСП «Агрофірма «Світанок» договір оренди землі б/н, який 07.10.2014р. було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Земельна ділянка була передана в оренду відповідачу на 5 років. 21.05.2015 р. між\~ позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 до договору оренди землі від 02.09.2014 р. Відповідно до додаткової угоди до договору оренди землі від 21.05.2015 р. п. 5 Договору вказує на те, що договір укладено на 8 років. Оскільки термін дії договору оренди спливав 02.09.2022 року, то позивач 02.04.2021 року направила відповідачу лист-повідомлення про те, що після закінчення строку дії договору оренди вона не має наміру поновлювати його на новий строк з орендарем, а тому після закінчення строку дії договору просила повернути належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3220486200:03:008:0013, площею 3,8831 га, на що отримала відповідь, що в зв`язку з прийняттям ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 19.03.2022 р. №7178 договір оренди земельної ділянки, дата закінчення якого 07.10.2022 р. вважається поновленим на один рік без волевиявлення сторін. Даний закон проіснував до 19.10.2022 р. 19.10.2022 р. на підставі листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, серії та номер: - виданий 21.09.2022 були внесені відомості до реєстру 26.10.2022 про припинення договору оренди землі від 02.09.2024 р.\~ Позивач неодноразово зверталася до відповідача і на протязі 2023 року з вимогою повернути належну їй земельну ділянку, проте отримала вже іншу відповідь, що з 1 січня 2019 року набрали чинності зміни до ЗУ «Про оренду землі» на підставі ЗУ № 2498 - VII від 10.07.2018 року, які передбачають, що особа, якій належить право користування істотною частиною земель сільськогосподарського призначення (більше ніж 75% масиву) має право орендувати інші земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані у такому масиві, а у разі якщо інші земельні ділянки перебувають в оренді, - на одержання їх в суборенду, за умови передачі їх власнику (орендарю) у користування (оренда, суборенда) іншої земельної ділянки, розташованої в цьому масиві, на такий самий строк та на таких самих умовах, якщо внаслідок черезсмужжя невикористання таких земельних ділянок створює перешкоди у раціональному використанні земельних ділянок, що перебувають у користуванні цієї особи. Право оренди(суборенди) земельних ділянок, що набувається особою, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, з передачею взамін права користування іншою земельною ділянкою. За таких обставин, відповідач повідомив, що в межах одного земельного масиву ПСП «Агрофірма «Світанок» має право самостійно визначати на якій саме земельній ділянці позивачу потрібно виділяти земельну ділянку. Однак, ПСП «Агрофірма «Світанок» земельну ділянку позивачу не повернуло та продовжує по даний час користуватись спірною земельною ділянкою, в зв`язку з чим позивач звернулась до правоохоронних органів і 26.05.2023 року було внесено до єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 197-1 КК України. Всупереч наведеному, відповідач продовжує користуватись земельною ділянкою. Позивач вважає дії відповідача незаконними, посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду України, викладену у постанові від 16 червня 2020 року по справі № 145/2047/16-ц, позивач просить усунути перешкоди у користуванні її земельною ділянкою, зобов`язати відповідача повернути її власнику. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2024 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 27 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі за правилами загального\~ позовного провадження та призначено підготовче засідання. Судом 06.06.2024 р. отримано відзив на позовну заяву, в якому представник ПСП «Агрофірма «Світанок» адвокат Мартиновський О.В. зазначив, що 02 вересня 2014 року між Орендодавцем [PERSON] та Орендарем Приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма «Світанок» укладено Договір оренди землі (далі - Договір), відповідно до умов якого в оренду передана земельна ділянка загальною площею 3,8831 га, з них рілля 3,8831 га, сіножаті - га, пасовища га, кадастровий номер земельної ділянки 3220486200:03:008:0013.\~ 21 травня 2015 року між Орендодавцем [PERSON] та Орендарем Приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма «Світанок» укладена Додаткова угода №1 до договору оренди землі від 02 вересня 2014 року, зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 15 жовтня 2014 року номер запису про інше речове право 7304360, пунктом 2 якої сторони погодились внести зміни до розділу «Строк дії договору», виклавши його в новій редакції.\~ Відповідно до умов п.5 Договору (в новій редакції), Договір укладено на 8 (вісім) років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. Відповідно до абзацу 2 пункту 5.1 Договору (в новій редакції), у разі якщо Орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення Орендодавця про заперечення у поновленні договору такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, як були передбачені договором. Орендодавець у такому випадку зобов`язаний на вимогу Орендаря переукласти договір оренди земельної ділянки на новий строк або укласти відповідну додаткову угоду до даного договору оренди земельної ділянки. Однак, не переукладення Орендодавцем договору оренди земельної ділянки на новий строк або не укладення відповідної додаткової угоди до даного договору оренди земельної ділянки не позбавляє Орендаря права використовувати земельну ділянку протягом нового строку оренди на умовах передбачених даним договором оренди. В поданій до суду позовній заяві зазначається, що ПСП «Агрофірма «Світанок» продовжує користуватися земельною ділянкою.\~ Також, протягом одного місяця після закінчення строку договору Орендодавець не надсилав листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору. Враховуючи ці обставини, відповідно до умов абзацу 2 пункту 5.1 Договору (в новій редакції), такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, як були передбачені договором. При цьому, відповідно до абзацу 2 пункту 5.1 Договору (в новій редакції), не переукладення Орендодавцем договору оренди земельної ділянки на новий строк або не укладення відповідної додаткової угоди до даного договору оренди земельної ділянки не позбавляє Орендаря права використовувати земельну ділянку протягом нового строку оренди на умовах передбачених даним договором оренди. Відповідач зазначає, що поданий до суду позов суперечить умовам домовленості сторін, які містяться у абзаці 2 пункту 5.1 Договору, а тому задоволення позову фактично призводить до порушення права відповідача використовувати земельну ділянку протягом нового строку оренди на умовах передбачених даним договором оренди. Представник відповідача зазначає, що заявлені позовні вимоги суперечать вимогам частини 2 статті 13 ЦК України, відповідно до якої, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Крім того, сторона відповідача посилається на норму ч.4 ст.37-1 Земельного кодексу України, якою передбачено, що особа, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, має право орендувати інші земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані у такому масиві, а у разі якщо інші земельні ділянки перебувають в оренді, - на одержання їх у суборенду, за умови передачі їх власнику (орендарю) у користування (оренда, суборенда) іншої земельної ділянки, розташованої у цьому ж масиві, на такий самий строк та на таких самих умовах, якщо внаслідок черезсмужжя невикористання таких земельних ділянок створює перешкоди у раціональному використанні земельних ділянок, що перебувають у користуванні цієї особи. Спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3220486200:03:008:0013 знаходиться в масиві поля №9 та позначена на графічній схемі, що додана представником відповідача. ПСП «Агрофірма «Світанок» є землекористувачем, якому належить право користування земельними ділянками, розташованими у масиві земель сільськогосподарського призначення (поле №9 с.Сорокотяги), загальною площею не менш як 75 відсотків усіх земель масиву. Отже, сторона відповідача зазначає, що на підставі ч.4 ст.37-1 Земельного кодексу України відповідач має право орендувати спірну земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану в такому масиві поля №9 с.Соротяги. Крім того, відповідач вважає, що позивач обрала неефективний спосіб захисту, який не забезпечує поновлення її права, а тому такі позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вважає, що заявлену позовну вимогу не можна використати для захисту права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, таку вимогу не можна розглядати як спосіб захисту (п. 60 постанови ВП ВС, 12.07.2023, справа №757/31372/18-ц ). Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 06.06.2024р., занесеною до протоколу судового засідання, задоволено заяву представника відповідача про поновлення строку на подачу відзиву, приєднано до матеріалів справи відзив, встановлено строк на подачу відповіді на відзив, оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні. 16.08.2024р. та 28.08.2024 р. представник позивача Мельник О.Ф. подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів. Ухвалою суду від 28 серпня 2024 року\~ закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява, в якій представник позивача Мельник О.Ф. просив розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяви та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направили, причини неявки суду не повідомили. Суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності сторін та прийняття судового рішення на підставі наявних матеріалів, оскільки всі учасники справи були належним чином та завчасно у відповідності до вимог ЦПК України повідомлені по дату, час та місце слухання справи, представник позивача надав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, відповідач скористався своїм правом та подав суду відзив на позовну заяву, в якому висловив свою позицію щодо позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 20.08.2014 державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Сутуконога Н.В. є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3220486200:03:008:0013, площею 3,8831 га, яка розташована на території Сорокотязької сільської ради, Білоцерківського району, Київської області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 02.09.2014 р. [PERSON] , яка є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3220486200:03:008:0013, уклала з ПСП «Агрофірма «Світанок» договір оренди землі б/н, який 07.10.2014р. було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3220486200:03:008:0013, площею 3,8831 га, яка розташована на території Сорокотязької сільської ради, Білоцерківського району, була передана позивачем в оренду відповідачу на 5 років (п.5 Договору оренди землі). 21 травня 2015 року між [PERSON] та ПСП «Агрофірма «Світанок» була укладена Додаткова угода №1 до договору оренди землі від 02 вересня 2014 року, зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 13 жовтня 2014 року номер запису про інше речове право 7304360, пунктом 2 якої сторони погодились внести зміни до розділу «Строк дії договору», виклавши його в новій редакції. Відповідно до умов п.5 Договору (в новій редакції), Договір укладено на 8 (вісім) років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. Встановлено, що на підставі листа-повідомлення про заперечення щодо поновлення договору оренди землі, серія та номер виданий 21.09.2022 р., видавник: [PERSON] ; опис поштового відправлення, серія та номер 0911400122051, виданий 21.09.2022р., видавник АТ «Укрпошта», накладна, серія та номер : 0911400122051, виданий 22.09.2022, видавник АТ «Укрпошта», повідомлення про вручення поштового відправлення\~ серія та номер 0911400122051, виданий 27.09.2022 видавник АТ «Укрпошта»; лист-повідомлення про припинення договору оренди, серія та номер: - виданий 02.04.2021, видавник: Стуконога Н.В.; опис поштового відправлення, серія та номер 0911409417615, виданий 02.04.2021, видавник АТ «Укрпошта», накладна, серія та номер : 0911409417615, виданий 02.04.2021, видавник АТ «Укрпошта», повідомлення про вручення поштового відправлення\~ серія та номер 0911409417615, виданий 10.04.2021 видавник АТ «Укрпошта»;; відомості з ДЗК, серія та номер: 58097959, виданий 19.10.2022, видавник: Державний земельний кадастр, були внесені відомості до Державного реєстру речових правна нерухоме майно 26.10.2022 року 14:54:51 про припинене право оренди ПСП «Агрофірма Світанок» на земельну ділянку з кадастровим номером 3220486200:03:008:0013, площею 3,8831 га. Наведене підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 23.01.2024 за №362827313. До матеріалів справи приєднано лист-повідомлення від 02.04.2021., який направила позивач на адресу відповідача з інформацією про небажання поновлювати договір оренди та з вимогою повернути за актом її земельну ділянку після закінчення 02.09.2022 року строку дії договору оренди. Згідно листа-відповіді від 05.09.2022 року, відповідач ПСП «Агрофірма «Світанок» зазначив, що в зв`язку з прийняттям ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 19.03.2022 р. №7178 договір оренди земельної ділянки, дата закінчення якого 07.10.2022 р. вважається поновленим на один рік без волевиявлення сторін. За таких обставин, араховуючи вимоги Земельного кодексу України, всі\~ питання щодо повернення земельної ділянки з кадастровим номером 3220486200:03:008:0013 можуть бути вирішенні лише після збору врожаю 2023 року. Згідно листа-відповіді від 14.03.2023 року, відповідач ПСП «Агрофірма «Світанок», з посиланням на ч.4 ст. 37-1 Закон України «Про оренду землі», повідомив позивачу, що в межах одного земельного масиву ПСП «Агрофірма «Світанок» має право самостійно визначати, на якій саме земельній ділянці потрібно виділити земельну ділянку позивачу. Матеріали справи містять письмово викладені та направлені відповідачу заперечення [PERSON] у поновленні договору оренди землі та вимога про повернення земельної ділянки та заборона відповідачу вчиняти будь-які дії на земельній ділянці позивача. Даний лист датований 19.10.2023. та містить докази направлення відповідачу. Встановлено, що станом на 05.08.2024 року триває досудове розслідування у кримінальному провадженні за заявою [PERSON] по факту незаконного оброблення земельної ділянки з кадастровим номером 3220486200:03:008:0013 працівниками ПСП «Агрофірма «Світанок». Відповідач до відзиву додав інформацію з ДЗК щодо двадцяти дев`яти земельних ділянок, які перебувають в оренді відповідача. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За частиною другою статті 792 Цивільного Кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються Законом, зокрема Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Статтею 1 Закону України "Про оренду землі"(далі Закон № 161-XIV) визначено, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ч.1 ст. 6 Закону № 161-XIV орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно з ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Згідно ст. 16 Закону № 161-XIV укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ст. 17 Закону № 161-XIV об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.1 , ч. 3 ст. 19 Закону № 161-XIV строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права. При передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років, для земельних ділянок сільськогосподарського призначення, переданих в оренду для закладання та/або вирощування багаторічних насаджень (плодових, ягідних, горіхоплідних, винограду), не може бути меншим як 25 років. За ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч. 4 ст. 37-1 ЗК України особа, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, має право орендувати інші земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані у такому масиві, а у разі якщо інші земельні ділянки перебувають в оренді, - на одержання їх у суборенду, за умови передачі їх власнику (орендарю) у користування (оренда, суборенда) іншої земельної ділянки, розташованої у цьому ж масиві, на такий самий строк та на таких самих умовах, якщо внаслідок черезсмужжя невикористання таких земельних ділянок створює перешкоди у раціональному використанні земельних ділянок, що перебувають у користуванні цієї особи. Право оренди землі набувається в порядку, встановленому Законом України "Про оренду землі". Особою, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, є землекористувач, якому належить право користування (оренда, емфітевзис) земельними ділянками, розташованими у масиві земель сільськогосподарського призначення, загальною площею не менш як 75 відсотків усіх земель масиву. Як було встановлено судом, між позивачем та ПСП «Агрофірма «Світанок» було укладено договір оренди землі №б/н від 02.09.2014р. та 21.05.2015 року між сторонами була укладена Додаткова угода №1, відповідно до якої строк дії договору оренди визначений 8 років, тобто по 02.09.2022 р. та, за рік до закінчення дії даного договору, [PERSON] направила орендарю повідомлення про небажання продовжувати оренду, а також в жовтні 2023 року позивач направила відповідачу свої заперечення щодо поновлення договору оренди і вимогу про повернення їй земельної ділянки. Про вручення даних повідомлень свідчить інформація з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права де реєстратору для реєстрації припинення речового права (оренди) були надані документи про направлення повідомлень та дати, серії, номери відправлень, назву відправників. Як було зазначено вище, в березні 2023 року відповідач відправив позивачу лист на звернення де викладена інформація про можливість ПСП «Агрофірма «Світанок» самостійно визначати на якій саме земельній ділянці (полі) слід виділяти позивачу земельну ділянку . Слід зазначити, що з даної відповіді не вбачається, що ПСП «Агрофірма «Світанок» продовжує чи має намір продовжувати користуватися земельною ділянкою позивача після закінчення строку договору. Відповідач на звернення позивача послався лише на норму ч.4 ст. 37-1 ЗК України. Але як було встановлено судом, ПСП «Агрофірма «Світанок» не повернув позивачу земельну ділянку та не виділив в масиві земель іншу земельну ділянку, як то передбачено ч.4 ст. 37-1 ЗК України. Позивач, категорично заперечуючи дію договору оренди з ПСП «Агрофірма «Світанок» зазначила, що відповідач обізнаний про її небажання продовжувати оренду землі, але безпідставно не повертає земельну ділянку. Представник відповідача у відзиві заперечив позовні вимоги з двох підстав : 1) відповідач вважає, що поновлено договір оренди земельної ділянки з позивачем на новий строк; 2) відповідач володіє істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення та має право орендувати інші земельні ділянки, розташовані у такому масиві, передавши їх власнику у користування іншої земельної ділянки, розташованої у цьому ж масиві. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Норма ст. 631 ЦК України, вказує, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Отже, позивач та орендодавець у Договорі оренди визначили строк набрання чинності договору оренди та період його дії, тобто, той період, коли сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки. До закінчення дії договору оренди землі, за рік, в квітні 2021 року, позивач направила орендарю лист-повідомлення про припинення договору оренди землі. Даний лист описаний реєстратором в жовтні 2022 року при реєстрації припинення іншого речового права /оренди землі/. При цьому, сторона відповідача не заперечує своєї обізнаності щодо зареєстрованого припинення права оренди Таким чином, реєстрацію припинення права оренди ПСП «Агрофірма «Світанок» здійснено на підставі того, що строк дії договору оренди закінчився. Посилання представника відповідача, що дія Договору оренди землі №б/н від 02.09.2014р. була поновлена, не відповідає встановленим судом обставинам. У частині першій статті 777 ЦК України закріплено переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачено певну процедуру здійснення цього права. Поновлення договорів оренди землі, укладених до 16.07.2020 року, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення. Так, згідно ст. 33 Закону № 161-XIV (в редакції чинній на момент укладання договору оренди) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність\~\~ вимогам\~\~ закону,\~\~ узгоджує\~\~ з\~\~ орендарем\~\~ (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду\~\~ про\~\~ поновлення\~\~ договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар\~\~ продовжує\~\~ користуватися\~\~ земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного\~\~ місяця\~\~ після\~\~ закінчення\~\~ строку\~\~ договору листа-повідомлення\~\~ орендодавця\~\~ про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Наявність незгоди орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки згідно з положеннями частини п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» виключає можливість визнання поновленим попереднього договору у вибраний позивачем спосіб. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 січня 2020 року у справі №379/1354/18 (провадження №61-1730); від 15 лютого 2023 року у справі №399/295/11 (провадження №61-13035). В даному випадку, слід зазначити, що оформлена в належний спосіб пропозиція відповідача щодо поновлення договору оренди землі - відсутня, а орендодавець до закінчення строку дії договору оренди і в подальшому неодноразово повідомляла ПСП «Агрофірма «Світанок» про небажання продовжувати оренду, просила повернути їй земельну ділянку та, як наслідок, 19.10.2022 року належно зареєструвала припинення права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3220486200:03:008:001, площею 3,8831 га. Дане речове право про припинення оренди не оскаржено. Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішенням Європейського суду з прав людини від 24 червня 2003 року «Стретч проти Сполученого Королівства» (Stretch vs. The United Kingdom, заява № 44277/98) встановлено, що «правомірні очікування» мають статус майна і позбавлення сторони правовідносин її правомірних очікувань є неприпустимим. Таким чином, власник земельної ділянки, після повідомлення орендаря про небажання продовжувати оренду та після реєстрації припинення права оренди відповідача на земельну ділянку, отримує легітимні сподівання та правомірні очікування на законне завершення такої процедури, а також повернення своєї земельної ділянки. Суд критично оцінює позицію сторони відповідача щодо неналежного способу захисту, який обрано позивачем в даному спорі, оскільки на думку представника відповідача, позивач заявив неефективні способи захисту, які не забезпечують поновлення його права. У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень, тощо, суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (пункт 58 постанови ВП ВС від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц) . З огляду наведеного, суд вважає, що позивачем обрано належний спосіб захисту, який ефективно захищає та відновляє порушене її право. Позивач, як власник земельної ділянки по закінченню правовідносин за договором оренди від 02.09.2014 року, належно зареєструвала припинення права відповідача на орендовану земельну ділянку з кадастровим номером 3220486200:03:008:0013, повідомила про це ПСП «Агрофірма «Світанок», але відповідач станом на день розгляду справи судом не повернув земельну ділянку , тобто позивачу чиняться перешкоди в користуванні майном та порушене її право власності підлягає захисту. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню. Щодо питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. За подання позовної заяви немайнового характеру позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн, який просив стягнути з відповідача. Окрім цього, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Представник позивача в позовній заяві зазначив орієнтовний розмір витрат на правову допомогу та надав до суду Договір про надання правничої допомоги від 22.09.2023р., розрахунок-опис витрат на правову допомогу від 12.02.2024 р., ордер серії СА №1068171 і квитанцію від 22.09.2023 р. про оплату позивачем 25000 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Від відповідача в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України не надійшла заява про необґрунтованість витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Суд враховує правову позицію Верховного суду викладену у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19 та від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц, в яких зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Натомість позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження факту оплати послуг з надання професійної правничої допомоги та їх розміру. Підсумовуючи наведене, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору 1211,20 грн. та витрати на правову допомогу 25000 грн., всього: 26211,20 грн.

Outcome: approved