Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Здолбунівського районного суду Рівненської області з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що з 1990 року він проживав спільно з [PERSON] у [ADDRESS] , вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Однак шлюб не зареєстрували, спільних дітей не мали. У період проживання однією сім`єю вони за рахунок спільних коштів проводили поточні ремонти будинку, придбали будівельні матеріали, меблі та предмети домашнього вжитку. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті він і надалі проживає за вказаною адресою, доглядає за будинком, сплачує комунальні послуги. Просить встановити факт його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] у період з 1990 року по 2019 рік за адресою: [ADDRESS] . Встановлення даного факту необхідно для визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Пояснив суду, що в період з 1990 року по 2019 рік він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , мали спільний побут, проводили ремонт будинку. Дітей у них не було. [INFO] [PERSON] померла. Поховання [PERSON] здійснила рідна сестра померлої - [PERSON] . Також зазначив, що раніше він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , однак доказів розірвання шлюбу з вказаною жінкою суду надати не може. Просить задовольнити позов, оскільки встановлення даного факту йому необхідно для реалізації права власності на майно, набуте за час спільного проживання, а саме: на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] він і надалі проживає у вказаному будинку в зв`язку з тим, що іншого житла не має. Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином у встановленому законом порядку, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення. Про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Згідно з п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05 листопада 2019 року Здолбунівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (т.1 а.с.9). Згідно довідки № 01/20-872 від 30 серпня 2021 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством "Здолбунівська центральна міська лікарня" Здолбунівської міської ради Рівненської області, тіло померлої [PERSON] з моргу забирала [PERSON] . Також організацією та здійсненням поховання [PERSON] займалась її рідна сестра [PERSON] , що стверджується довідкою, виданою 22 серпня 2021 року Релігійною громадою Свято-Георгіївської парафії Рівненської єпархії, чеком № 816 від 03 листопада 2019 року ритуальних послуг "Обеліск" (т.1. а.с.219-221) та підтверджено безпосередньо у судовому засіданні позивачем. 04 жовтня 1996 року державним нотаріусом Здолбунівської державної нотаріальної контори Рівненської області було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , в рівних долях по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.108). Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] , не зареєстроване (т.1 а.с.32). Як вбачається зі спадкової справи № 35/2019, заведеної приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Собіною О.А., спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняла її рідна сестра [PERSON] (т.1 а.с.36-58). До дня своєї смерті [PERSON] , [INFO] , була зареєстровна та проживала за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою Здолбунівської міської ради Рівненської області № 02/11.1-6723 від 07 листопада 2019 року (т.1 а.с.47). При цьому, позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 25 липня 2016 року по теперішній час. На підтвердження факту проживання однією сім`єю з [PERSON] позивачем надано суду рапорт дільничного офіцера поліції сектору превенції Здолбунівського відділення поліції Олійник К.М. від 13 січня 2020 року, згідно якого [PERSON] , [INFO] , протягом тривалого часу проживає за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.15). Також позивачем долучено до матеріалів справи накладну № 215/1 від 07 липня 2015 року, накладні № 402, № 403, № 405, № 406 від 22 квітня 2019 року на придбання матеріалів для покрівлі даху, замовлення на встановлення вхідних дверей № ID_1927 від 27 червня 2018 року та довідку ФОП [PERSON] від 22 липня 2021 року про те, що [PERSON] разом з [PERSON] з 2015 року по 2019 рік регулярно відвідували лазню (т.1 а.с.10-12, 188-191). За ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно положень частини четвертої статті 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 487/3126/17 (провадження № 61-11226св20) вказано, що "згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки". Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Судом встановлено, що певний період позивач проживав з померлою [PERSON] . Однак, місце проживання позивача ніколи не було зареєстроване в одному помешканні з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , тому наведене не може свідчити, що відносини між позивачем і [PERSON] були такими, що притаманні подружжю та ці особи мали взаємні права та обов`язки. Початок спільного проживання, з 1990 року, позивач обґрунтовує лише власними поясненнями. Дійсно, [PERSON] певний період проживала з позивачем, однак позивач не довів, що в зазначений ним період часу, з 1990 року до дня смерті [PERSON] між ними були сформовані усталені відносини, які притаманні подружжю. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання позивача з [PERSON] , ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, виникнення у них взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, у період з 1990 року до 03 листопада 2019 року. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Висновок Верховного Суду викладений у постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17). Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Частиною 6 ст.81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час судового розгляду позивачем не доведено та матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання [PERSON] та [PERSON] , як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї, зокрема, те що позивач із [PERSON] постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин з [PERSON] , не підтверджено наявності усталених відносин, прав та обов`язків, які притаманні подружжю. Крім того, не відповідають дійсності доводи позивача про те, що після смерті [PERSON] він і надалі постійно проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] , оскільки, як вбачається з матеріалів цивільної справи №562/3446/23, 21 вересня 2023 року [PERSON] звертався до Здолбунівського районного суду Рівненської області з позовом про визнання права власності. При цьому, у позовній заяві [PERSON] вказав місце свого проживання: [ADDRESS] . Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 жовтня 2023 року затверджено мирову угоду та визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, у судовому засіданні позивач [PERSON] надав суду пояснення, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та доказів розірвання шлюбу з вказаною жінкою суду не надав. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2021 року у справі № 2036/2-3/11 (провадження № 61-12092св20) зазначено, що "відповідно до статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Відповідно до частини першої статті 74 СК України (в редакції чинній до 16 січня 2007 року), якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. З урахуванням положень статті 25 СК України апеляційним судом вірно враховано, що положення статті 74 цього Кодексу поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають як у шлюбі між собою так і в будь-якому іншому шлюбі. Шлюб [PERSON] з [PERSON] було розірвано лише 22 вересня 2004 року, тому задоволення вимог про встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу до 22 вересня 2004 року суперечить вимогам статті 25 СК України". Таким чином, досліджені в суді докази у сукупності підтверджують лише факт дружніх стосунків між позивачем та [PERSON] . Встановлені обставини справи та ті підстави, на які позивач посилавсь у позові не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено позовні вимоги, не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, надавши відповідну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову. Позивач скористався своїм правом на судовий захист, однак його позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. На підставі наведеного позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed