Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

15.10.2024 року, через засоби поштового зв`язку звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області позивач ПАТ «СК» Уніка» до [PERSON] про стягнення збитків від інфляції та 3% річних, вимоги у якому обґрунтовує тим, що 22.11.2017 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «Сингента» було укладено договір добровільного страхування №001413/4100/0000008 транспортного засобу Шкода, ндз [NUMBER] . 11.08.2018 року в м. Дніпро сталася ДТП за участю автомобіля РЕНО, днз [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Шкода, днз [NUMBER] . Згідно постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2018 року (справа №204/6175/18 ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України. На підставі договору страхування та вимог Закону України « Про страхування», ПрАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 276586,92грн. 12.11.2021 року Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалив рішення (справа № 191/4000/20 про стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «УНІКА» 276586,92грн. на підставі якого було видано та пред`явлено для примусового виконання виконавчий лист у справі. Рішення суду виконано в примусовому порядку, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями Синельниківського МРВ ДВС ПСМР УМЮ №28076, №350318400, №10025, №14611, №14616, №409, №931, №1723. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Пред`явлення позову до суду є формою вимоги. КЦС ВСУ у постанові від 25.01.2023 у справі №504/3770/15 (61-5699св22), надав висновок, що оскільки ст. 530 ЦК України не передбачено у який спосіб та в якій формі повинна бути заявлена вимога кредитора до боржника, отже, звернення особи щодо повернення боргу з позовною заявою до боржника є одним із варіантів вимоги в розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України. Отже, пред`явлення ПрАТ «СК «УНІКА» позову до відповідача про відшкодування шкоди слід ототожнювати із пред`явленням відповідної вимоги (ч. 2 ст. 530 ЦК України). 08.04.2021 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області відкрито позовне провадження у справі №191/4000/20. Таким чином, відповідач повинен був виконати свій обов`язок з відшкодування матеріальної шкоди протягом семи днів з дня відкриття провадження у справі. З огляду на викладене, позивач вважає що отримав право на стягнення з відповідача інфляційних втрат від знецінення грошової одиниці України, внаслідок інфляційних процесів в державі та 3% річних за період з 08.04.2021 року, тобто нарахування прострочення виконання зобов`язання по відшкодуванню шкоди здійснюється з урахуванням дати пред`явлення та отримання вимоги про виконання такого зобов`язання відповідно до статті 530 ЦК України, по 22.01.2024 р. - дата остаточного відшкодування шкоди. За розрахунком, наданим у позовній заяві у період з 08.04.2021 року по 22.01.2024 року інфляційні втрати становлять 105461,50 грн., та три відсотки річних 22856,30грн. Згідно Договору про надання правової допомоги №2/23ю та Додатку №1 (фіксований) позивачем (через повірену особу ФОП [PERSON] ) вже понесено витрати, за надану професійну правничу допомогу АБ «Білий» у сумі 8000,00 грн., відповідно до п.1 Додатку №1 до Договору. В зв`язку із викладеними обставинами, просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» (04112, м. Київ, вул. О.Теліги, 6-В, корп. 4, ідентифікаційний код 20033533) втрати від інфляції у сумі 105461,50 грн., три відсотки річних у сумі 22 856,30грн., а всього - 128 317,80 грн., а також судовий збір в сумі 3028,00 грн. і витрати на професійну правову допомогу у сумі 8000,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2024 року, вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Твердохліб А.В. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.10.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача до початку проведення судового засідання надав суду заяву про підтримання позову та розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи за зареєстрованим місяцем проживання. Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судовим рішенням встановлені факти та відповідні їм обставини, а саме, що 11.08.2018 року близько 08 год. 00 хв. в м. Дніпро по вул. Виборзька на перехресті з вул. Камчатська, водій [PERSON] , керуючи ТЗ «Renault Premium», державний номер знак [NUMBER] , з причепом ДСАН номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку та здійснив зіткнення з транспортним засобом «Skoda Octavia», державний номер знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , власником, якого є ТОВ «Сингента». Внаслідок ДТП автомобілі отримали пошкодження, а їх власники зазнали матеріальних збитків. З копії постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2018 року, яка набрала законної сили 18.09.2018 року вбачається, що водія [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців (а.с.16). Згідно страхового акту №002686695 від 08.09.2018 року ТОВ «Сингента» розраховано і виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 276586 грн. 92 коп., що підтверджується платіжним дорученням №042521 від 13.09.2018 року (а.с. 11,12). Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2021 року, що набрало законної сили 14.12.2021 року, стягнуто з відповідача [PERSON] на користь ПрАТ «СК «УНІКА» суму страхового відшкодування в сумі 276586 грн. 92 коп. (а.с.19-22). Частинами 4, 6\~ст. 82 ЦПК України\~передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивачем зазначено, що вказане судове рішення виконано [PERSON] 22 січня 2024 року на користь стягувача ПрАТ «СК «УНІКА» у сумі 276586 грн. 92 коп., що підтверджено квитанціями з 2022 року до 24.01.2024 року (а.с.23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30). Згідно розрахунків, складених позивачем, за період з 08.04.2021 року, що є датою відкриття провадження у справі №191/4000/20, по 22.01.2024 року, відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 128317 грн. 80 коп., з якої інфляційні втрати становлять 105461,50 грн., а три відсотки річних 22 856,30 грн. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2\~статті 625 ЦК України\~інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо повернення виплаченого страхового відшкодування, підтвердженого судовим рішенням. Таким чином, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2021 року, що набрало законної сили 14.12.2021 року, яке виконане відповідачем 22 січня 2024 року. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК України. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення»\~визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених\~Конституцією України\~гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі\~статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»\~індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до\~статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»\~індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили 14.12.2021 року призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з [PERSON] , та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені\~наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим. Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої\~статті 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Отже, відповідач мав невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується заочним рішенням суду, що набрало законної сили. Права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання. Саме таку висловлено правову позицію щодо застосування положень\~статті 625 ЦК України\~висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Так, 22 січня 2024 року відповідно платіжної інструкції №1723 боржником було виконано повністю рішення суду. Інфляційні втрати та три проценти річних за частиною другою\~статті 625 ЦК України\~слід нараховувати до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18). Тому, саме 21 січня 2024 року необхідно брати до розрахунку як останній день, так як свої обов`язки по виконанню судового рішення боржник [PERSON] виконав саме 22 січня 2024 року. З урахуванням викладеного, суд вважає, що у цих правовідносинах виникає період для нарахування інфляційних збитків та 3 % річних з дати набрання заочним рішенням суду законної сили (14.12.2021 року) по день, що передує повному виконанню боржником рішення суду, тобто до 21 січня 2024 року, включно. Тому, суд доходить до висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача прострочення боржником виконання грошового зобов`язання за страховим відшкодуванням, за період з 14.12.2021 року (дата набрання рішенням суду законної сили про стягнення заборгованості) до 21 січня 2024 року (день, що передує дню виконання рішення суду у повному обсязі). Таким чином, оскільки судове рішення про стягнення суми страхового відшкодування виконано\~22 січня 2024 року і з цього дня зобов`язання\~відповідача перед ПАТ «СК» Уніка» припинилося в силу положень статті 599 ЦК України, але позов підлягає частковому задоволенню саме шляхом стягнення з відповідача 3% річних в період з 14.12.2021 року, а не з дати відкриття провадження 08.04.2021 року у цивільній справі №191/4000/20, до 21.01.2024 року у сумі 17\~480,45 грн., та інфляційних втрат в період з 14.12.2021 року, а не з дати відкриття провадження 08.04.2021 року у цивільній справі №191/4000/20, до 21.01.2024 року у сумі 95\~071,16 грн., що разом становить 112551 грн. 61 коп. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням пропорційності до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2655 грн. 96 коп., що вираховується наступним чином: сума задоволених позовних вимог 112551 грн. 61 коп. : на суму пред`явлених позовних вимог 128317 грн. 80 коп. х на суму сплаченого судового збору 3028 грн. Стосовно витрат на правову допомогу, судом встановлено наступне. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2\~ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей10,11,12,13\~ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Згідно зі\~статтею 59 Конституції України\~кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідності до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, до суду надано договір про надання правничої допомоги: Договір доручення №1 ВНМ на правові (юридичні-констультативні) послуги від 01.11.2023 року; додаткову угоду №1 від 01.11.2023 року; договір про надання правової допомоги №2/23ю від 02.11.2023 року; додаток №1 до договору про надання правової допомоги у розмірі 8000 грн., з моменту набрання рішення суду у справі законної сили ; Акт (звіт) прийому-передачі наданих послуг №1/23177 від 14.10.2023 року; свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, розгляд якої визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом зазначеного позову, та визначити їх розмір, який підлягає відшкодуванню відповідачем, у сумі 3000 грн. На підставі викладено,

Outcome: partial