Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~30 січня 2025 року до суду звернувся заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури Бондар А.В. із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 24\~червня 2024 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.\~1 ст. 286 КК України у зв`язку із примиренням з потерпілою. Ухвалою встановлено, що 10\~березня 2024 року [PERSON] , керуючи автомобілем та здійснюючи паркування на автостоянці, неправильно оцінила дорожню обстановку та, не переконавшись у безпеці своїх дій, здійснила наїзд на пішохода [PERSON] , яка в цей час забирала речі зі свого автомобіля, в результаті чого [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] у період з 10\~березня 2024 року до 19\~березня 2024 року (9 ліжко-днів) перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Прилуцька центральна міська лікарня». На лікування потерпілої від кримінального правопорушення державою затрачено кошти в сумі 15\~827,85 грн, з яких: 2\~041,61 грн за рахунок коштів Прилуцького місцевого бюджету та 13\~786,24 грн за рахунок коштів державного бюджету (Національної служби здоров`я України). Зважаючи на те, що посадові особи Національної служби здоров`я України та Прилуцької міської ради не здійснили заходів щодо стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення, а відповідач не відшкодувала вказані витрати в добровільному порядку, прокурор просить стягнути із [PERSON] на користь місцевого та державного бюджету витрати на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення у сумі 15\~827,85 грн. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 31\~січня 2025 року цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду на 03\~березня 2025 року. Прокурор Прилуцької окружної прокуратури Бондар А.В. надіслав заяву, в якій просив задовольнити позов у повному обсязі та зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.\~73). Національна служба\~здоров`я України свого представника в судове засідання не направила, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с. 73), подали клопотання про розгляд справи без їх участі, в якому позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити (а.с.\~62). Від представника Прилуцької міської ради надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, в якому позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити (а.с.\~67). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без її участі, в якому позовні вимоги визнала у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Комунальне некомерційне підприємство «Прилуцька центральна міська лікарня» Прилуцької міської ради, свого представника у судове засідання також не направила, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с. 71). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з такого. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 24\~червня 2024 року, яка набрала законної сили, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.\~1 ст. 286 КК України у зв`язку із примиренням з потерпілою (а.с. 13-14). Відповідно до зазначеної ухвали 10\~березня 2024 року [PERSON] , керуючи автомобілем та здійснюючи паркування на автостоянці, неправильно оцінила дорожню обстановку та, не переконавшись у безпеці своїх дій, здійснила наїзд на пішохода [PERSON] , яка в цей час забирала речі зі свого автомобіля, в результаті чого [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] у період з 10\~березня 2024 року до 19\~березня 2024 року (9 ліжко-днів) перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Прилуцька центральна міська лікарня». З інформації щодо вартості лікування потерпілої в КНП «Прилуцька центральна міська лікарня» за березень 2024 року вбачається, що хвора [PERSON] , [INFO] , перебувала на лікуванні в стаціонарному відділенні з 10 березня 2024 року по 19\~березня 2024 року, всього 9 днів (а.с.\~17, 18). Вартість 1 ліжко-дня у березні 2024 року 1\~758,65 грн. Вартість всього лікування (9 ліжко-днів) 15\~827,85 грн, з них: за рахунок коштів державного бюджету (Національної служби здоров`я України) 13\~786,24 грн, за рахунок коштів Прилуцького місцевого бюджету 2\~041,61 грн. Відповідно до ч.\~6 ст.\~82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як передбачає ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до п. 3 Постанови № 11 Пленуму Верховного суду України від 07\~липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №\~545 від 16\~липня 1993 року. Постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно зі ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши всі обставини по справі, зважаючи на те, що вина відповідача [PERSON] у заподіянні потерпілій [PERSON] тілесних ушкоджень є доведеною та доказуванню не підлягає, а позивачами підтверджені витрати на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення, що не було спростовано відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Оскільки згідно з п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. Разом з тим, зважаючи на положення ч.\~1 ст.\~142 ЦПК України в частині повернення 50% суми судового збору при визнанні позову відповідачем, суд дійшов висновку, що потрібно стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору, передбаченого п.п.\~1 п.\~1 ч.\~2 ст.\~4 Закону «Про судовий збір», що становить 1\~514 (одну тисячу п`ятсот чотирнадцять) гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved