Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

12.04.2024 року позивачка звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини. 24.04.1999 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у подружжя народились діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки між сторонами припинено, подружжя проживає окремо та спільне господарство не ведуть. Причиною тому стали розбіжність характерів та різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. На підставі чого в сім`ї виникали конфлікти та суперечки, через що між подружжям було втрачено почуття любові та поваги один до одного. На примирення позивачка не згодна. За таких обставин [PERSON] вважає подальше збереження шлюбу недоцільним і просить його розірвати. \~Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області суду від 18.04.2024 року відкрито провадження по справі, постановлено розглянути позов в порядку спрощеного провадження (а.с. 16-17). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області суду від 18.04.2024 року сторонам надано строк для примирення в три місяці, провадження по справі зупинено до 02.01.2025 року. Позивачка в судове засідання не з`явилась, до позовної заяви долучила заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Крім того, 03.03.2025 року на електронну адресу суду від представника позивачки [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача, на розірванні шлюбу наполягає. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. В судовому засідання представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, стверджувала що відсутні підстави для розірвання шлюбу та не доведено неможливість його збереження. Крім того зазначила, що збереження сім`ї буде відповідати як інтересам подружжя, так і інтересам їх дітей. Суд, вислухавши представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного. На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Як встановлено судом, 24.04.1999 року між громадянином України [PERSON] та громадянкою України [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис за №186 (а.с.4). Від даного шлюбу у подружжя народились діти [PERSON] , [INFO] (а.с.5) та [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Через розбіжність характерів та різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства, шлюбні стосунки між сторонами припинено. Подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведуть, а тому шлюб носить формальний характер. Між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного, кожен з них живе своїм окремим життям та власними інтересами, втрачено всі духовні та фізичні зв`язки. Відповідно до ч.3\~ст.\~105\~Сімейного Кодексу\~України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст.\~110\~СК України. Згідно зі ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Так, за клопотанням представника відповідача [PERSON] сторонам було надано строк для примирення три місяці. Але відносини врегулювати не вдалось, позивач категорично заперечує проти примирення, та зазначає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам. Згідно ч.2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 СК України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на викладене вище, суд зазначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позивачка скористалась своїм правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягаючи на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, але судом встановлено, що позивачка втратила ці почуття та не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги її заяву, суд вважає, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, оскільки примушування жінки або чоловіка до шлюбу не допускається, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до\~положень ст.\~141\~ЦПК України судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Оскільки позивачка не наполягала на стягненні судового збору з відповідача, тому суд залишає позовні вимоги за нею.

Outcome: approved