Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

31 жовтня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «ОДЕСАОБЛЕНЕРГО», Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна. Звертаючись до суду з відповідним позовом, Позивач просив скасувати арешт на все майно у тому числі на нерухоме майно внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме квартиру [ADDRESS] , накладений 11.02.2014 року за номером обтяження 4641670, на підставі постанови № В-11/206/41849838 від 03.02.2014 року, винесеної Другим Приморським відділом ДВС Одеського міського управління юстиції (правонаступник якого Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)). За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Чернявській Л.М. Ухвалою суду від 06 листопада 2024 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи. 16 грудня 2024 року від представника АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» (правонаступник Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «ОДЕСАОБЛЕНЕРГО») до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого зазначено, що у Товариства відсутні заперечення відносно задоволення позовних вимог й відповідно зняття арешту з нерухомого майна Позивача, оскільки сума боргу Позивача була сплачена у рамках виконавчого провадження. В судове засідання 26 лютого 2025 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Позивач надав заяву про слухання справи за відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, з`ясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 17 листопада 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Алексєєвою О.В., реєстровий номер 4-5948. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 11 лютого 2014 року вбачається, що 11 лютого 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Шушулковим М.Д. зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: В-11/206/41849838, відного 03.02.2014 року, видавник: Другий Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на все нерухоме майно [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , номер запису обтяження: 4641670. Звертаючись до суду з відповідним позовом, Позивач зазначала, що у останньої виникла необхідність розпорядитись власним майном, але вона дізналась про вищезазначене обтяження, у зв`язку з чим Позивач звернулась до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про скасування відповідних обтяжень. 04 вересня 2023 року Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано відповідь на звернення [PERSON] , у відповідності до якого вбачається, що згідно даних з АСВП встановлено, що у Відділі в 2014 році на виконанні перебувало виконавче провадження ВП № 41849838 з примусового виконання виконавчого листа № 1522/25069/12 від 03.07.2013 року виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «ЕК Одесаобленерго» грошової суми у розмірі 13599,45 гривень. В рамках вказаного виконавчого провадження постановою державного виконавця В-11/206/41849838 було накладено арешт на нерухоме майно боржника (реєстраційний номер обтяження 4641670) запис про що внесено до Єдиного реєстру заборон. Станом на дату звернення, вказане виконавче провадження згідно п.1 ч. ХІ наказу від 07.06.2017 року № 1829/5 «Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» знищено за закінченням терміну зберігання, у зв`язку з чим надати копії документів, що були підставою для накладення арештів та скасувати вищевказаний арешт не представляється можливим. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України). У відповідність до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Враховуючи, що станом на сьогоднішній день судом не встановлено будь-яких незавершених виконавчих проваджень, за якими боржником є [PERSON] та те, що виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт, знищено через сплив строків зберігання, то наразі відсутні й законні підстави для збереження арешту даного нерухомого майна. Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. При розгляді таких спорів суди повинні враховувати роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в Постанові Пленуму від 03.06.2016 р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна». Так, відповідно до п. 2 зазначеної Постанови Пленуму вбачається, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналізуючи вищенаведені обставини, в даний час дія арешту на нерухоме майно порушує право власності позивача, в частині вільного користування та розпорядження своїм майном, оскільки в державному реєстрі наявні відомості про арешт нерухомого майна. Положення ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. З огляду на викладені обставини, та враховуючи те, що виконавчі провадження по виконанню виконавчих документів, у яких боржником є [PERSON] на примусовому виконанні у відділі виконавчої служби не перебувають, тому відсутні підстави для існування арештів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved