Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Н-Транс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, оскільки судом було постановлено рішення без урахуванням вимог викладених у заяві про збільшення позовних вимог. Рішенням суду від 29.01.2025 р. позов задоволено частково, вирішено поновити [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на посаді начальника юридичного відділу Товариства з обмеженою відповідальністю «Н-Транс» (код ЄДРПОУ 32918146) з 24.01.2023року.Стягнутоз Товариства з обмеженою відповідальністю «Н-Транс» (код ЄДРПОУ 32918146) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 23 780,00гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00гривень.В решті позовних вимог відмовити. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Н-Транс» (код ЄДРПОУ 32918146) на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. 28.02.2025 року від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення суду, оскільки судом було постановлено рішення без урахуванням вимог викладених у заяві про збільшення позовних вимог, а саме в частині стягнення з TOB «Н-Транс» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.01.2023 р. по 29.01.2025 р. у розмірі 1 128 113,62 грн. з утриманням із зазначеної суми обов`язкових платежів; визнати незаконним наказ TОB «Н-Транс» № 01/23-01-к/тр від 23.01.2023 р. npo звільнення [PERSON] ; внести до резолютивної частини судового рішення положення про негайне виконання рішення в частині; поновлення позивача на посаді начальника юридичного відділу TOB «Н-Транс»; стягнення заробітної плати за один місяць у розмірі 45 920,50 грн. з утриманням із зазначеної суми обов`язкових платежів; стягнути з TOB «Н-Транс» на користь позивача судові витрати у розмірі 16 729,00 грн. за проведення почеркознавчої експертизи, що були понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи. 21.02.2025 року до суду надійшли заперечення від відповідача відповідно до яких однією з вимогою позивача є стягнення заробітної плати за один місяць у розмірі 45 920,50 грн. з утриманням із зазначеної суми обов`язкових платежів, однак при розгляді даної справи [PERSON] не заявляв вимоги про стягнення заробітної плати, окрім того позивачем заявлена вимога про стягнення середнього заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 128 113,62 грн. з утриманням із зазначеної суми обов`язкових платежів, однак жодного розрахунку ним не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, суд може обмежити нарахування середнього заробітку одним роком лише в тому разі, якщо одночасно дотримано дві умови: судова трудова справа розглядається у суді понад один рік; затягування розгляду справи відбувалося саме з вини працівника. У постановах Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 234/15372/17 та від 05.01.2024 у справі № 204/8655/21, у справі № 132/3064/21 від 20.03.2024 викладено такі висновки: оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалася більше одного року і в цьому не було вини працівника; при частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена; висновок суду про наявність вини працівника (не з`являвся на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим. Як вбачається з матеріалів цивільної справи позивачем було неодноразово подано клопотання про відкладення судового засідання. Таким чином розгляд справи здійснювався судом понад один рік внаслідок винних дій позивача, пов`язаних із свідомим затягуванням та зволіканням розгляду справи. Отже вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за вимушений прогул за період понад один рік є безпідставними та необґрунтованими. Щодо понесених витрат позивачем на проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 16 729,00 грн., позивачем не було подано в процесуальні строки заяву про збільшення позовних вимог на суму витрат по проведенню експертизи на стадії підготовчого провадження. Тому вважаємо заявлена позивачем вимога щодо компенсації витрат на проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 16 729,00 грн., є безпідставною та необґрунтованою. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Так, рішення суду повинно бути повним, тобто повинно вирішувати усі позовні вимоги та усі питання, пов`язані із розглядом спору. Способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення. Ухвалюючи рішення, суд повинен враховувати первісні вимоги, а також усі уточнення (доповнення або зміни) до них, які заявлялися в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, а також про стягнення виплат, які присуджені працівникові у зв`язку з трудовими правовідносинами в межах одного місяця підлягають негайному виконанню. В постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі N 369/10046/18 (провадження N 61- 9664сво19) зроблено висновок, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП України) не є різновидом оплати праці та елементом структури заробітної плати. За змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою в розумінні статті 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці". Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. В заяві про ухвалення додаткового рішення заявлено суму витрати на проведення судової почеркозначої експертизи в розмірі 16 729,00грн., яка підтверджується копією квитанції( том2 а.с.26). Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial