Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 20.08.2016, від шлюбу дітей не мають. У зв`язку з втратою почуття любові та поваги, різними поглядами на сімейне життя шлюбні відносини між ними припинені. Разом не проживають, спільного господарства не ведуть, відповідач має іншу родину, шлюб носить формальний характер. Примирення та збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Тому позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 1420. У судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила до суду письмову заява про розгляд справи за її відсутності, зазначивши про підтримання позову. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу, пояснивши, що протягом останнього півроку він та позивач проживають окремо, між ними відбувалися сварки. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.08.2016 між позивачем та відповідачем Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб за актовим записом № 1420, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони дітей не мають. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У зв`язку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть, мір для примирення не приймають. Зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, і згідно ст. 56 СК України примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини чи чоловіка на особисту свободу, тому суд вважає, що за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, що є підставою для розірвання шлюбу. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд керується ч. ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України і оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як особа з інвалідністю ІІ групи відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 411623 серії 12 ААГ від 18.09.2023, у зв`язку з чим згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави.

Outcome: approved