Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» 15.04.2024 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в розмірі 93 170,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.10.2022 року між [PERSON] та НАСК «ОРАНТА» був укладений Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АТ 3312983), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ» д.р.н. [NUMBER] . 21.07.2023 року сталася автопригода за участю забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ» д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та велосипедиста [PERSON] . Вироком Березанського міського суду Київської області від 26.12.2023 року у справі № 356/781/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України внаслідок порушення відповідачем вимог п. 2.1. а), 2.3. б), д), 12.4. та 13.1. Правил дорожнього руху, які перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого. Відповідно до вироку суду, страхового акту № ОЦВЗ-С-23-29-100910/1 від 26.12.2023 року, розрахунку суми страхового відшкодування до нього, платіжної інструкції № 65346 від 26.12.2023 р., позивачем випалачено потерпілій особі [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 93 170,00 грн. Враховуючи, що відповідно до п. а) ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а тому виплачене страхове відшкодування позивач просить стягнути з відповідача. За поясненнями представника відповідача вона заперечує проти позову, оскільки відповідно до підпункту 33.1.2 пункту 33.1. статті 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, повідомити страховика про настання ДТП. Підпунктом г підпункту 38.1.1. пункту 38.1. статті 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п-п. 33.1.2. п. 33.1. ст. 33 цього Закону. Проте, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами, відповідач як особа, винна і ДТП, притягнутий до кримінальної відповідальності, страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, а тому у позивача відсутнє право на пред`явлення регресного позову. За поясненнями представника позивача ПАТ НАСК «Оранта» звернулося з позовом про стягнення страхового відшкодування до відповідача у зв`язку з тим, що на момент ДТП від перебував в стані алкогольного сп`яніння та саме це відповідно до п. а) ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для задоволення позову. В судове засідання 18.02.2025 року представник позивача не з`явився, про дачу, час та місце його проведення повідомлений належним чином, до суду надіслав заяву про проведення засідання без участі представника. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав, зазначивши, що він не має змоги одноразово відшкодувати борг, а може частинами. Судом роз`яснено відповідача, що наслідок визнання ним позову його буде задоволено. В судовому засіданні представник відповідача зазначила, що вона зв`язана позицією відповідача щодо визнання позову. Крім того, відповідачем надані пояснення, що його мати [PERSON] сплачувала частину боргу за нього [PERSON] за квитанціями копії яких додано до суду. Заслухавши відповідача та представника відповідача та дослідивши письмові докази у справі суд встановив. За вироком Березанського міського суду Київської області від 12.12.2023 року у справі № 356/781/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років. Стягнено з публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна Страхова Компанія «Оранта» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування витрат на проведення поховання її батька [PERSON] 12 770 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 400 грн. Крім того, стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 411 600 грн. Відповідно до вищезазначеного вироку суду 21.07.2023 року близько 15 години 55 хвилин водій [PERSON] , в порушення вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року, якими передбачено, що «водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2101», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по вулиці Шевченків шлях, поблизу будинку 58, міста Березань Броварського району Київської області в напрямку вулиці Колоска, в порушення вимог пунктів 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, згідно з якими «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», внаслідок особистої необережності діючи з кримінальною протиправною недбалістю до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, перевищив максимально дозволену швидкість руху в населеному пункті та рухався зі швидкістю близько 66 км/год., чим порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху відповідно до якого «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.», а також порушуючи вимоги пункту 13.1 Правил дорожнього руху відповідно до якого «водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу», не дотримався безпечного бокового інтервалу та безпечної дистанції внаслідок чого здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який рухався на велосипеді марки «Либідь» попереду в попутному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких [INFO] помер в кареті екстреної медичної допомоги. Смерть [PERSON] настала внаслідок поєднаної травми голови (відкрита черепно-мозкова травма з переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливом під м`яку мозкову оболонку та шлуночки мозку), грудної клітки (двосторонні переломи ребер та грудини з ушкодженням пристінної плеври з крововиливом в ліву та праву легеневу порожнину), крововтрати, шоку. Порушення водієм [PERSON] вимог пунктів 2.1 а), 2.3 б), д), 12.4 та 13.1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого [PERSON] . Вказані дії [PERSON] суд кваліфікує за ч. 3 ст. 286-1 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого. Також, за вказаним вироком встановлено, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «ВАЗ-2101», державний реєстраційний номер [NUMBER] застрахована у ПАТ «Національна Акціонерна Страхова Компанія «ОРАНТА», ЄДРПОУ 00034186, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Здолбунівська, 7Д, корпус Г, за договором добровільного страхування № АТ 3312983, який є чинним на дату настання дорожньо-транспортної пригоди. За свідоцтвом про смерть виданого 24.07.2023 року та лікарським свідоцтвом про смерть № 358 від 22.07.2023 року [PERSON] помер [INFO] в селі Іванків Бориспільського району Київської області в автомобілі екстреної медичної допомоги на а/д Київ-Харків, велосипедист, травмований при зіткненні з автомобілем, про що зроблено 24.07.2023 року актовий запис за № 17. За полісом АТ № 3312983 діючим на 21.07.2023 року страховою компанією ПАТ «НАСК «Оранта» застраховано цивільно-правову відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу з номерним знаком [NUMBER] . За страховим актом № ОЦВЗ-С-23-29-100910/1 від 26.12.2023 року з розрахунком страхового відшкодування та платіжною інструкцією № 65346 від 26.12.2023 року Публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» відшкодувала [PERSON] згідно рішення суду № 356/781/23 від 12.12.2023 року 93 170,00 грн. За постановою про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2024 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 356/781/23 виданим 16.01.2024 року Березанським міським судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 411 600,00 грн. моральної шкоди. За квитанціями [PERSON] сплачувала за [PERSON] в рахунок погашення боргу [PERSON] грошові кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (діячим та в редакції на час ДТП/здійснення страхового відшкодування позивачем) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 23.1. ст. 23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (діячим та в редакції на час ДТП/здійснення страхового відшкодування позивачем) шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: - моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; - шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до п. 27.3., 27.4. ст. 27 страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до п-п а) п-п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (діячим та в редакції на час ДТП/здійснення страхового відшкодування позивачем) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до п-п ґ) п-п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (діячим та в редакції на час ДТП/здійснення страхового відшкодування позивачем) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. На підставі викладеного враховуючи, що позивачем здійснено виплату страхового відшкодування [PERSON] за завдану моральну шкоду та майнову шкоду смертю та похованням [PERSON] внаслідок настання його смерті через ДТП спричинену відповідачем, як водієм забезпеченого транспортного засобу, який керував забезпеченим транспортним перебував в стані алкогольного, а тому позивач має право в порядку регресу стягнути завдану шкоду з відповідача. Часткова сплати відповідачем [PERSON] моральної шкоди, яка стягнена з нього вироком суду не може бути підставою для часткового задоволення позову, зменшення суми стягнення, оскільки він здійснює відшкодування саме потерпілій за задоволеним цивільним позовом пред`явленим саме до нього. Посилання представника позивача в поясненнях на те, що не може відповідач відповідати за позовом внаслідок не повідомлення страховика про ДТП не може братися до уваги, оскільки підставою для подання позову зазначено саме перебування відповідача в стані алкогольного сп`яніння під час керування забезпеченим транспортним засобом. Крім того, відсутність коштів у відповідача для здійснення погашення заборгованості не може бути підставою для відмови в позові. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що відповідачем позов визнано, наявні законні підстави для задоволення позову, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов слід задовольнити. Крім того, внаслідок задоволення позову відповідно до ч. 1 ст. 133, ч. 1 ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. слід покласти на відповідача.

Outcome: approved