Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

У жовтні 2024 року представник позивача адвокат Мачула А.А., діючи в інтересах [PERSON] , звернулась до суду та, уточнивши, свої вимоги мотивує тим, що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумихімпром», 01.07.2024 року був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України (вихід на пенсію). При звільнені відповідачем не проведено розрахунок та не виплачена нарахована заробітна плата в сумі 44554,07 грн. Судовим наказом від 22.07.2024 року у справі № 591/7340/24 стягнуто з відповідача суму заборгованості. Після отримання листа з Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області 18.09.2024 року дізнався про відсутність відомостей щодо сплати єдиного соціального внеску за період 2024 року. Тому просить зобов`язати ПАТ «Сумихімпром» нарахувати та сплатити єдиний соціальний внесок (ЄСВ) на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з суми заробітної плати у розмірі 44554 грн. 07 коп. відповідно до чинного законодавства, а також подати відповідну звітність до органів Державної податкової служби. Посилаючись на ст.117 КЗпП України у зв`язку з непроведенням розрахунку при звільненні, просить також стягнути середній заробіток за період з 02 липня 2024 року по 27 листопада 2024 року в сумі 64246,01 грн., а також стягнути моральну шкоду в сумі 45000 грн. Ухвалою суду від 24 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, витребувано у відповідача докази. Надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений законом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні жодна зі сторін не подала. Ухвалою суду від 02.12.2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків. У поданому відзиві на позовну заяву відповідач у задоволенні позову просив відмовити. Зазначив, що місто Суми з 06 березня 2024 року віднесено до територій, на якій можливі бойові дії, збільшилася кількість сповіщень про повітряну тривогу, пов`язаних з бомбардуванням, нанесенням ракетних ударів, ударів БПЛА, в тому числі і на території міста. Отже, у зазначений період часу працівники ПАТ «Сумихімпром», більшу частину часу перебували в укриттях, а тому виникали тривалі простої виробничих потужностей товариства. Відповідач вважає, що стягнення з нього значної суми середнього заробітку, що майже втричі більше заборгованості по заробітній платі є несправедливими та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам. Протягом серпня 2024 грудня 2024 року з рахунків ПАТ «Сумихімпром» було стягнуто кошти в сумі 1747470,29 грн. Подальше перерахування коштів на рахунки стягувача здійснюється ВДВС та не залежить від відповідача жодним чином. Крім того, на обґрунтування вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивачем не надано до суду жодного доказу. У поданих поясненнях на позов представник ГУДПС у Сумській області зазначила, що ПАТ «Сумихімпром» перебуває як платник єдиного внеску за основним місцем на обліку в Північному міжрегіональному управління ДПС по роботі з великим платниками податків з 03.01.2021 року, тому подання звітності та сплата єдиного внеску здійснюється на рахунки зазначеного органу ДПС. Всі відповідні заходи щодо стягнення заборгованості по єдиному внеску здійснюються контролюючим органом, де перебуває платник за основним місцем обліку. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий на посаду майстра виробничої дільниці (з ремонту устаткування основних цехів) у ПАТ «Сумихімпром». Звільнений 01.07.2024 року за наказом №\~83 за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (вихід на пенсію), що підтверджується копією наказу та трудової книжки (а.с.20-22). Відповідно до довідки про доходи від 02.07.2024 року сума, що належить до виплати позивачу при звільненні з 01.07.2024 складає 44554,07 грн. (а.с.25). З наданого позивачем розрахункового листа та довідки про доходи від 02.07.2024 вбачається, що відповідач не виплатив заробітну плату станом на 01.07.2024 року в сумі 44554,07 грн. (а.с.24-25). В поданій до суду позовній заяві позивач повідомив, що жодних виплат від відповідача йому не надходило. Судовим наказом Зарічного районного суду м.Суми від 22.07.2024 року у справі № 591/7340/24 стягнуто з ПАТ «Сумихімпром» на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні у розмірі 44554 грн. 07 коп. Наказ набрав законної сили та звернутий до примусового виконання (а.с.35). Судом встановлено, що при звільненні в порушення вимог\~ст.116 КЗпП\~роботодавцем не було проведено виплату усіх належних сум працівникові [PERSON] . Вказана обставина є підставою для застосування до роботодавця заходів, передбачених\~статтею 117 КЗпП: з відповідача необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.\~\~\~\~\~\~\~\~ При цьому для обчислення розміру середньої заробітної плати суд вважає необхідним взяти до уваги розмір середньої заробітної плати зазначений, виходячи з довідки про доходи. З копії трудової книжки вбачається, що позивач звільнилась 11 березня 2024 року, тому час розрахунку середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у даній справі розпочався з 02 липня 2024\~року. Згідно розрахунку середньоденний заробіток позивачки складає 600 грн. 43 коп., середньомісячна заробітна плата складає 12609,03 грн. (а.с.26). Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 64246 грн. 01\~коп.) (600,43 х 107 роб. днів = 64246 грн. 01\~коп.) з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Разом з тим, суд зазначає, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи, що позивачка звернулась із позовом із пропуском строків звернення, а також, що розмір заборгованості по заробітній платі позивача становить 44554,07 грн., за затримку виплати якої відповідач несе відповідальність згідно зі статтею 117 КЗпП України, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 44554,07 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити. На думку суду стягнення з відповідача значної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (64246 грн. 01\~коп.) є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам. Отже, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача підлягають задоволенню частково, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 44554,07 грн. Щодо позовної вимоги про зобов`язання з нарахувати та сплатити єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з суми заробітної плати, суд зазначає наступне . Частиною 4 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. На одну застраховану особу допускається декілька записів у таблиці 6 додатка 4 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого\~наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року N 435, якщо протягом одного звітного періоду застрахованій особі були здійснені нарахування виплат, у яких відрізняються база нарахування єдиного внеску та розміри ставок єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, згідно із Законом (додаток 2), а також якщо нарахування здійснювалися за поточні та майбутні (відпускні, допомога у зв`язку з вагітністю та пологами), за минулі (лікарняні, тимчасова непрацездатність та перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами та нарахування сум заробітної плати (доходу) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, а також за відпрацьований час після звільнення з роботи або згідно з рішенням суду - середня заробітна плата за вимушений прогул) періоди». Згідно п. 3 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку. Відповідно до положень\~ст.2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Судом встановлено, що позивач знаходився в трудових відносинах з відповідачем. З індивідуальних відомостей про застраховану особу, а саме [PERSON] наданих Пенсійним фондом України, встановлено, що ПАТ «Сумихімпром» на позивача була нарахована наступна заробітна плата: січень 2024 року 11240,76 грн.; лютий 2024 11644,87 грн., березень 2024 -9589,83 грн. та всього на загальну суму 32475,46 грн., проте судом встановлено, що з цієї заробітної плати відповідачем не було сплачено єдиний соціальний внесок(а.с.27-31). Згідно відповіді ГУ ПФУ в Сумській області від 31.07.2024 року у зв`язку з відсутністю інформації про сплату ПАТ «Сумихімпром» страхових внесків, період з 01.01.2024 по 28.02.2024 не зараховано до страхового стажу позивача (а.с.33-34). Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що оскільки позивачу знаходячись в трудових відносинах з відповідачем була нарахована заробітна плата за період з грудня 2024 по липень 2024 року на загальну суму 44554,07 грн., але з цієї заробітної плати відповідачем не було сплачено єдиний соціальний внесок на позивача, як застрахованої особи, це є порушенням прав позивача відповідно до законодавства України на оформлення, призначення та виплату у відповідному розмірі сум пенсій в органах ПФУ, яке вираховується із сум цих страхових внесків, які повинен був відраховувати відповідач, як роботодавець, в Пенсійний фонд України. Відповідач не спростував обставин зазначених у позові, а тому суд виходячи з наявних матеріалів справи, доказів, вбачає, що права позивача були порушені відповідачем, а тому права позивача повинні бути відновлені шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі. Тому позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1ст.237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що відповідачем позивачу у зв`язку з невиплатою заробітної плати була спричинена і моральна шкода: відповідачем було порушено чинне трудове законодавство, що привело до моральних страждань позивача, тому що погіршився його життєвий рівень і нормальні життєві зв`язки. Позивач змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідачем не наведено доводів, які б спростували позицію позивача з приводу заподіяння йому моральної шкоди. Суд вважає, що позовні вимоги позивача у частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню, але частковому. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення). Окрім того, судом враховується пов`язані з цим вимушені зміни в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Суд враховує тривалість періоду, за який утворилась заборгованість із заробітної плати, розмір цієї заборгованості, тому виходячи з засад розумності та справедливості сума грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом у розмірі 5000 грн. Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн. за вимогою про стягнення середнього заробітку та стягнення моральної шкоди. Враховуючи часткове задоволення позову у цій частині вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 549,40 грн. (1211,20 грн ? 45,36 %)

Outcome: partial