Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна", (після зміни назви Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал"), Городніщева Є.О. звернулась до суду із цим позовом та просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача, [PERSON] , [INFO] , (далі відповідач, споживач) на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 43835,00 грн, понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Свої вимоги аргументує тим, що 24.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" (далі ТОВ "Авентус Україна", позикодавець) та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір № 6301336, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти (споживчий кредит) у сумі 11000,00 грн. Позичальник зобов`язувався повертати кредит частинами щомісячно згідно з графіком платежів. Згідно умов кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 11000,00 грн. Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту - 19.01.2024. Укладаючи кредитний договір сторони погодили, що стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору. 24.01.2023 [PERSON] було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А6455 таблицю обчислення загальної вартості кредиту за договором №6301336 від 24.01.2023 та Паспорт споживчого кредиту, які містять умови кредиту та процентні ставки. ТОВ "Авентус Україна" свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало повністю та надало останньому кредит в сумі 11000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . 25.09.2023 між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" укладено договір факторингу № 25.09/23-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ "Авентус Україна" відступило ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" належне йому право вимоги до відповідача на суму коштів, що включають у себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ "Авентус Україна", а ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" набуло право вимоги грошових коштів від відповідача. Таким чином, до ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ Україна" відповідно до укладеного договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023 перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. У зв`язку з невиконанням зобов`язань, заборгованість за кредитним договором відповідача склала: сума кредиту 11000,00 грн, сума процентів за користування кредитом - 19701,00 грн, всього 30701,00 грн. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 11000,00 грн - тіло кредиту та 19701,00 грн - нараховані проценти, нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів - 13143,00 грн, а всього - 43835,00 грн. За таких обставин, представник позивача просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 43835,00 грн, понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн. Ухвалою суду від 04 жовтня 2024 року провадження у вказаній справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 21 листопада 2024 року продовжено відповідачу строк на подання відзиву та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 24 лютого 2025 року задоволено заяву представника позивача Городніщевої Є.О. про зміну назви позивача у справі, та змінено найменування позивача по цивільній справі № 582/1181/24 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал". В судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал", Городніщева Є.О., не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю з підстав, наведених у позові. Належним чином повідомлений відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув. Представник відповідача, адвокат Ганненко О.С., подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що відповідач позовні вимоги не визнає з тих підстав, що долучена копія договору факторингу № 25.09/23-ф та додатки до нього у вигляді копій актів прийому- передач реєстру боржників не містять ніяких відомостей про те, що за вказаною угодою дійсно відбулося відступлення права вимоги стягнення грошової вимоги за кредитним договором, який ніби-то укладався ТОВ "Авентус Україна" з фізичною особою [PERSON] . Крім того, вказує, що позивач не надав належного та достовірного доказу того, що дійсно ТОВ "Авентус Україна" повідомила споживача кредиту, а саме [PERSON] , про те, що відбулася переуступка права вимоги за кредитним договором. Також зазначає, що наданий до матеріалів справи скріншот з електронної пошти про те, що ніби-то надіслане повідомлення про укладення договору факторингу, за яким ТОВ "Авентус Україна" переуступило право грошової вимоги на користь ТОВ "ФК "Фінтраст Україна", не може бути належним доказом, оскільки з наданої копії скріншоту не зрозуміло чи дійсно дане повідомлення було надіслане на адресу відповідача [PERSON] , та чи дійсно воно було відправлено. Відповідач також не визнає приналежність до нього адреси електронної пошти, що зазначена в договорі про надання споживчого кредиту та в скріншоті про відправлення повідомлення про переуступлення грошової вимоги. За таких обставин вважає, що у позивача ТОВ ФК "Фінтраст Україна" відсутні підстави звертатися з цивільним позовом про стягнення заборгованості до [PERSON] , у зв`язку з чим у задоволенні позову просив відмовити повністю (а.с. 175-176 т. 1). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу в судовому засіданні за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що ТОВ "АВЕНТУС Україна" є фінансовою установою, про що було отримано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК №870 від 28.02.2017, видане Національним банком України. Також, ТОВ "АВЕНТУС Україна" має ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, яка була видана розпорядженням Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28.03.2017р. №756 (а.с. 92, 96-97, т. 1). 24.01.2023 між ТОВ "АВЕНТУС Україна" та [PERSON] , [INFO] , за допомогою Інформаційно - телекомунікаційної системи ТОВ "АВЕНТУС Україна" було укладено Договір № 6301336 про надання споживчого кредиту (а.с. 26-36, т. 1). Договір було укладено у електронній формі відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "АВЕНТУС Україна", затверджених наказом №205-ОД від 10.02.2022, та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов укладеного договору: Сума кредиту (загальний розмір) складає 11000,00 грн (п. 1.3. Кредитного договору). Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів (п. 1.4 договору). П. 1.1 передбачає, що за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: Стандартна процентна ставка становить 1,99 % на рік в день та застосовується у межах строку кредиту, в казаного в п. 1.4. цього договору. Також може застосовуватися знижена процентна ставка за певних умов, які передбачені в п. 1.5.2. договору. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п.1.6.). Відповідно до п.2.1. Договору кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача включаючи використання кредитної картки № [NUMBER] . Детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту (19.01.2024) вказані в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору з урахуванням додаткової угоди до договору (а.с. 37т.1). Договір та додатки до нього були підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "А6455". ТОВ "АВЕНТУС Україна" свої зобов`язання перед відповідачем за договором про надання споживчого кредиту виконало в повному обсязі та надало йому кредит в сумі 11000,00 грн. Переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору було здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ "Універсальні Платіжні Рішення" про перерахування коштів (а.с. 132-133, т. 1). Виконання умов договору позикодавцем ТОВ "Авентус" також підтверджується інформацією, яка надана АТ КБ "ПриватБанк" на виконання ухвали суду (а.с. 233, т. 1). Зокрема суду повідомлено, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП № [NUMBER] баком емітовано картку № [NUMBER] , на яку 24.01.2023 здійснено переказ коштів на суму 11000 грн. Інформація про платника відсутня. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту не виконав, не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно із пунктами 5, 6 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (пункт 12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг"). Як встановлено судом, Договір № 6301336 про надання споживчого кредиту від 24.01.2023 між позикодавцем ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] був укладений з використанням інформаційно-комунікаційної системи ТОВ "Авентус Україна", підписаний останнім за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання цього правочину. Без власного волевиявлення відповідача, без входу в інформаційно-комунікаційну систему, надання [PERSON] необхідної інформації для укладення договору, зокрема паспортних даних, ідентифікаційного коду, даних банківської карти для зарахування коштів, електронної адреси для надсилання одноразового ідентифікатора кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Отже цей правочин відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св 20), від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20). Доказів протилежного матеріали справи не містять, та відповідачем [PERSON] вони суду не надані, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Підпунктом 3 п. 4.1 Договору № 6301336 про надання споживчого кредиту, передбачено, що ТОВ "АВЕНТУС Україна" має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Відповідача. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал", (попередня назва ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ Україна") є фінансовою установою, про що було отримано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № В0000495 від 21.01.2022 року, видане Національним банком України, має ліцензію на діяльність фінансової компанії для здійснення діяльності з надання коштів та банківських металів у кредит та надання послуг факторингу, яка була видана Національним банком України від 03.04.2024 року. На підставі зазначеного позивач має право укладати договори факторингу (а.с. 97, т. 1). 25 вересня 2023 року між ТОВ "АВЕНТУС Україна", як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено Договір факторингу № 25.09/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Відповідно до п. 1.1. Договору факторингу, за цим договором позивач (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "АВЕНТУС Україна" (Клієнта) (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно п. 1.2. Договору факторингу перехід від клієнта (ТОВ "АВЕНТУС Україна") до фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора (позивача) права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. На підтвердження відступлення права вимоги позивачем надано суду розрахунок заборгованості за договором від 24.01.2023 № 6301336 (а.с. 45-57, т. 1), договір факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023 (а.с. 66-74, т. 1), реєстр боржників (додаток № 1 до договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023 (а.с. 75, т. 1), акт прийому-передачі реєстру боржників (додаток № 2 до договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023 (а.с. 76, т. 1), повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №__від __ (додаток № 3 до договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023 (а.с. 77, т. 1), акт прийому-передачі документації (додаток № 4 до договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023 (а.с. 78, т. 1), форму надання інформації згідно реєстру боржників в електронному вигляді (додаток № 5 до договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023 (а.с. 79-80, т. 1), акт прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному вигляді (додаток № 6 до договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023 (а.с. 81-82, т. 1), акт прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному вигляді від 25.09.2023 (а.с. 83-84, т. 1), повідомлення НБУ про внесення відомостей до Державного реєстру фінансових установ та видачі ліцензій (а.с. 85-86, т. 1), платіжні інструкції № 1979, 1080, 1081, 1082, 1083 від 29.09.2023 про оплату за Договором факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023 (а.с. 87-91, т. 1). Позивачем додано до позовної заяви належним чином оформлений витяг з реєстру боржників, оскільки сам реєстр боржників містить персональні дані інших осіб, розголошення яких суперечить положенням ЗУ "Про захист персональних даних", про що зазначено у позовній заяві (а.с. 59, т. 1). Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ "АВЕНТУС Україна" повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту coljn1810199126@gmail.com зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення (а.с. 43, т. 1). Отже, до ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" (попередня назва ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" відповідно до укладеного договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023 перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 6301336 від 24.01.2023. Відповідно до карти обліку договору (розрахунок заборгованості), складеного ТОВ "Авентус Україна" та витягу з реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023 (а.с. 59, т. 1) заборгованість за кредитним договором відповідача склала: сума кредиту 11000,00 грн, сума процентів за користування кредитом - 19701,00 грн, всього 30701,00 грн. Крім того, враховуючи, що відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежів та не повернув тіло кредиту, позивачем нараховано проценти за 60 календарних днів (25.09.2023-23.11.2023) в межах строку договору відповідно до наступного: 11000,00 грн х 1,99% = 218,9 грн х 60 календарних днів = 13134,00 грн. Таким чином, станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за договором споживчого кредиту становить 30 701 грн, з яких 11000,00 грн - тіло кредиту та 19701,00 грн - нараховані проценти за договором споживчого кредиту, а також нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів - 13143,00 грн, всього - 43835,00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч.2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Таким чином посилання відповідача на неповідомлення його про укладення договору факторингу не впливає на його дійсність. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, суд дійшов висновку, що позивач набув право вимоги до відповідача щодо стягнення суми заборгованості в загальному розмірі 43835,00 грн за договором №6301336 про надання споживчого кредиту від 24.01.2023. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ст. 83 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Судом встановлено, що відповідач уклав з ТОВ "Авентус Україна" договір про споживчий кредит, отримав від позикодавця 11000,00 грн, однак свої обов`язки за цим договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі отриманої позики та процентів за її використання. Це право вимоги за договором про споживчий кредит перейшло до позивача за договором факторингу. Відповідач будь-яких доказів на спростування правильності розрахунку заборгованості до суду не надав. При цьому сама по собі незгода з наданим позивачем розрахунком не є підставою для відмови у позові, оскільки у справах про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави, кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Оскільки відповідачем не надано доказів, які б підтверджували відсутність заборгованості у відповідача перед ТОВ "Авентус Україна", а також не надано альтернативного розрахунку заборгованості за Договором № 6301336 про надання споживчого кредиту від 24.01.2023, суд приймає до уваги розрахунок наданий позивачем, відповідно до якого розмір заборгованості [PERSON] становить 43835,00 грн. Така позиція суду узгоджується з висновками, які викладені в постановах Верховного суду від 07.06.2023 у справі №234/3840/15 (провадження № 61-3014св22), № 464/4985/15-ц (провадження № 61-43538св18). Оскільки судом позовні вимоги задоволено в повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн (а.с. 1). Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таку позицію викладено в постановах Верховного Суду від 29.03.2018 р. у справі № 907/357/16, від 18.12.2018 р. у справі № 910/4881/18, від 08.04.2019 р. у справі №922/619/18,у справі N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19. Відповідно до умов Договору про надання правової (правничої) допомоги № 26/08- 2024 від 26 серпня 2024 року, укладеного між Городніщевою Є.О. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна", викладених в п. 4.4, факт наданих послуг підтверджується Актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг). Сторонами також були погоджені умови оплати за зазначеним договором, відповідно до п. 4.6 клієнт здійснює оплату за надані послуги згідно Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішення суду по справі законної сили. До суду разом із позовною заявою надано документи, що підтверджують факт надання адвокатом правничої допомоги, а саме: Договір про надання правової (правничої) допомоги № 26/08-2024 від 26 серпня 2024 року, укладений між Городніщевою Є.О. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" (а.с. 63-65, т. 1), свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю ЗР №21/3145, (а.с. 94-95, т. 1), ордер на надання правничої допомоги (а.с. 38, т.1), рахунок на оплату № 4554-06/09-2024 від 06.09.2024, відповідно до якого сторони узгодили вартість однієї години послуг в розмірі 1000 грн, сума за 10 годин склала 10000 грн (а.с. 44, т.1), акт прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) згідно договору №26/08-2024 від 26.08.2024 року (а.с. 58, т. 1). На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що позов задоволено повністю, клопотання про зменшення витрат на правову допомогу від відповідача не надходило, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved