Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] (місце проживання: невідоме), третя особа служба у справах дітей Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (код ЄДРПОУ: 44155747, місцезнаходження: Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н., с. Миколаївка, вул. Центральна, буд. 31г), орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області (код ЄДРПОУ: 04052072, місцезнаходження: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, майдан Петра Калнишевського, буд. 2), [INFO] місцезнаходження: [ADDRESS] ), про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог вказано, що сторони проживали однією сім?єю без реєстрації шлюбу та народили сина - [PERSON] , [INFO] . Після народження сина відповідач набула громадянство російської федерації. 09.08.2016 року сторони, перебуваючи на території російської федерації, зареєстрували шлюб, а в 2017 році повернулися жити в Україну. У 2021 році захворіла мати відповідача, яка мешкала в росії, у зв?язку з чим остання разом з сином виїхала туди доглядати за нею. Через деякий час [PERSON] повідомила, що не бажає повертатися до України, зберігати шлюб та залишається жити в росії. З огляду на викладене, позивач вирішив забрати сина до себе, про що відповідач не заперечувала та надала нотаріально посвідчену заяву про згоду на виїзд дитини разом з батьком. Позивач зазначає, що з червня 2021 року малолітній син проживає разом з ним, знаходиться на його утриманні та вихованні, проте останнім часом відповідач погрожує забрати сина та вимагає повернути його до росії, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.07.2024 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.12.2024 року витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин відповідачем державного кордону України за період з 2021 року. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.12.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач у судове засідання також не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті «Судова влада України». Заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Інші учасники справи в судове засідання також не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом запису актів громадянського стану адміністрації Ізмалковського муніципального району Ліпецької області російської федерації від 01.11.2016 року, переклад якого посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Геращенко Г.В. від 01.07.2021 року, [PERSON] народився [INFO] , про що 06.10.2015 року складено актовий запис №116. Батьком записаний [PERSON] (громадянин України), матір`ю [PERSON] (громадянка України). 09.08.2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Ізмалковського району Ліпецької області російської федерації зроблено актовий запис №29, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . 25.08.2016 року [PERSON] отримала паспорт громадянина російської федерації [NUMBER] , виданий територіальним пунктом УФМС росії у Ліпецькій області Ізмалковського району. Відповідно до заяви 48 АА 1724286 від 15.06.2021 року, посвідченої нотаріусом нотаріального округу м. Єльц, Ліпецької області російської федерації, [PERSON] надала згоду на виїзд її сина - [PERSON] , [INFO] , разом з його батьком - [PERSON] в Україну строком до жовтня 2021 року. Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання, [PERSON] з 25.10.2017 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстрований [PERSON] , що підтверджується паспортом громадянина України. Як вбачається з акту проживання №283 від 04.04.2024 року, складеного КП «Добробут» Кам`янської міської ради, [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним проживає син - [PERSON] , що підтверджують сусіди. Відповідно до акту обстеження складеного спеціалістами служби у справах дітей міської ради, умови проживання за вказаною вище адресою задовільні. Довідкою №02/09-88 від 03.04.2024 року підтверджено, що [PERSON] дійсно відвідував дошкільний заклад №1 «Ясочка» з 14.07.2017 року по 31.08.2022 року. Згідно довідки №161 від 03.04.2024 року, виданої КЗ «Ліцей №29» Кам`янської міської ради, [PERSON] навчається у 2-А класі Комунального закладу «Ліцей №29». Відповідно до характеристики учня 2-А класу - [PERSON] , складеної директором Ліцею №29 та класним керівником, Вадим спокійний, дружелюбний, урівноважений учень. В класі має друзів. Однокласники до нього ставляться дружелюбно, з повагою. Ніколи не вступає в конфлікти з вчителями та однокласниками. Вадима виховує батько - [PERSON] . Він бере участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій. [PERSON] підтримує постійний зв?язок з класним керівником. Мати - [PERSON] , із сім?єю не проживає, у вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв?язок не виходила, на батьківські збори не з?являлася. Згідно виробничої характеристики на водія навантажувача складу готової продукції цеху забою та переробки курчат бройлерів ПрАТ «Оріль-Лідер», [PERSON] працює на ПрАТ «Оріль-Лідер» з 21 березня 2017 року. За час роботи на підприємстві виявив себе як дисциплінований працівник, надійний товариш і кваліфікований фахівець. Відповідно до довідки про доходи, загальна сума доходу [PERSON] за період з 01.10.2023 року по 31.03.2024 року становить 178433,15 грн. 12.12.2024 року орган опіки\~та піклування\~виконавчого комітету\~Кам`янської\~міської ради\~Дніпропетровської області склав висновок щодо доцільності/недоцільності визначення місця проживання дитини з батьком, відповідно до якого питання доцільності/недоцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] . 2015 р.н. разом з батьком було розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Кам?янської міської ради у присутності гр. [PERSON] , проте враховуючи те, що суд більш детальніше може дослілити всі матеріали справи, інтереси малолітнього [PERSON] , [INFO] , вважає визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком залишити на розсуд суду. Згідно відповіді Державної прикордонної служби України №19/5363-25-Вих від 20.01.2025 року, за результатами проведеної перевірки інформації, що зберігається в базі даних, «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в?їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», відомості відносно [PERSON] , [INFO] , у період з 01.01.2021 по 20.01.2025 року, в Базі даних не виявлено. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Згідно ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 3 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ч. 2 ст. 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом щодо визначення місця проживання сина, яий і так на момент подачі позову фактично проживав і наразі продовжує проживати з батьком. Даний факт був встановлений письмовими доказами та підтверджений у судовому засіданні. Також в судовому засіданні була заслухана думка дитини [PERSON] , який підтвердив факт того, що проживає з батько та зазначив, що з матір`ю не спілкується, останній раз розмовляв з нею минулого року. На питання головуючого, чи повідомляла матір йому про те, що приїде та забере його жити до себе, зазначив, що вона телефонувала батьку та казала про це останньому. Суд звертає увагу на те, що з письмових матеріалів не вбачається, що матір заперечує щодо місця проживання дитини з батьком. Також позивачем не надано жодних інших доказів на підтвердження того, що матір наполягає на зміні місця проживання сина. Крім того, суд враховує, що згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 20.01.2025 року, [PERSON] у період з 01.01.2021 року по 20.01.2025 року, державний кордон України не перетинала, що свідчить про те, що остання не виявляла намір повернутися в Україну та забрати сина. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що спір має бути «реальним» та «серйозним»; він може стосуватися не лише фактичного існування права, але і його обсягу та способу здійснення; і, насамкінець, результат провадження повинен мати «безпосереднє вирішальне значення» для відповідного права, при цьому самих лише опосередкованих зв`язків або непрямих наслідків для застосування пункту 1 статті 6 Конвенції недостатньо (рішення у справі «Бака проти Угорщини» (Baka v. Hungary), пункт 100, та рішення у справі\~«Денісов проти України»\~[ВП] (Denisov v. Ukraine) [GC], заява № 76639/11, пункт 44, від 25 вересня 2018 року). Суд вирішує спір, що реально виник, і не робить припущень щодо обставин і фактів, які ще не виникли та не регулює правовідносин щодо обставин проживання дитини, які не існують. За відсутності позову одного з батьків, з яким не проживає дитина, не вимагається підтвердження судом факту наявності в одного з батьків права на визначення місця проживання дитини, визнання такого права тощо, для цього відсутні процесуально-правові підстави. Звернення до суду про вирішення спору одного з батьків, право якого не порушено, дає підстави для відмови у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, думку дитини, надавши оцінку доказам, суд доходить висновку, що позивачем не надано жодних доказів на обґрунтування обставин, викладених у позові, зокрема, доказів вчинення позивачу перешкод з боку відповідача щодо проживання з ним сина, що свідчить про відсутність реального спору між сторонами і недоведеність порушення прав позивача. Подібний висновок викладений, зокрема, у постанові\~Верховного Суду від 10.07.2024 у справі №127/16211/23. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed