Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

І. Стислий виклад: 1. позиції позивача 24 грудня 2024 року [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON] /позивачка) звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , [INFO] (надалі за текстом - [PERSON] /відповідач), предметом якої є: стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 13.06.2019 між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.02.2024. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 26.12.2009, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 5921. Кілька останніх років відповідач проживає окремо та ухиляється від утримання спільної дитини, через що позивачка самостійно несе витрати на забезпечення сина, у зв`язку з цим, [PERSON] змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. 2. заперечення відповідача 13 лютого 2025 року на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшов відзив на позовну заяву, у якому [PERSON] зазначає, що частково заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки частина від його доходу є для нього непосильною. На сьогоднішній день з 2022 року є безробітним, здійснює догляд за матір`ю похилого віку, [INFO] , яка потребує догляду на непрофесійній основі. Розмір усіх його доходів складає пенсія матері 4 180,00 грн та соцдопомога у розмірі 2 087,00 грн. На підставі викладеного, просить суд визначити розмір аліментів 1/5 доходу або фіксовану суму 2 000,00 грн. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 24 січня 2025 року через канцелярію суду надійшла заява від [PERSON] про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 23). Матеріали справи було надано для ознайомлення у цей же день, про що свідчить розписка про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 23). 24.01.2025 через канцелярію Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшла заява від відповідача по справі про відкладення її розгляду, що призначено на 29.01.2025 о 13 год 00 хв, у зв`язку з необхідністю підготувати відзив на позовну заяву (а.с. 27). 24 лютого 2025 року через канцелярію суду надійшла заява від [PERSON] про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 40). 24.02.2025 через канцелярію Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає частково, позиція викладена у відзиві на позов (а.с. 41). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 24.12.2024 справа № 644/11354/24 визначена на розгляд судді Паляничко Д.Г. (а.с. 12). На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, 26.12.2024 судом сформовано довідку про склад сім`ї Реєстру територіальної громади м. Харкова щодо місця проживання (перебування) відповідача, згідно з якою місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26.12.2024 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі № 644/11354/24 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін (а.с. 14-16). Позивачка у судове засідання не прибула, звернулася до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність (а.с. 40). Відповідач у судове засідання не прибув, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність (а.с. 41). Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, мотиви їх відхилення та врахування, мотивована оцінка суду аргументів сторін, порушені чи оспорені права, за захистом яких мало місце звернення до суду. Вирішуючи спір, суд установив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьком обов`язку утримувати дитину, зокрема щодо стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.02.2024 (а.с. 3). Від шлюбу колишнє подружжя має спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 26.12.2009, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 5921 (а.с 4). Відповідно до довідки про склад сім`ї Реєстру територіальної громади м. Харкова від 19.12.2024, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїми батьками (а.с. 5) Зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] знаходяться на повному утриманні позивачки, тоді як відповідач наразі не бере участі в матеріальному утриманні свого сина (а.с. 1). Вказані обставини не заперечуються відповідачем з огляду на те, що останній вказав у відзиві, зокрема [PERSON] розуміє свій обов`язок як батька утримувати свою дитину, заразом на сьогоднішній день з 2022 року є безробітним та здійснює догляд за матір`ю похилого віку, яка потребує догляду на непрофесійній основі. Розмір усіх його доходів складає пенсія матері 4 180,00 грн та соцдопомога у розмірі 2 087,00 грн, тому позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з нього аліментів у розмірі усіх його доходів є непосильною вимогою (а.с.32). Суд бере до уваги, що відповідач офіційно непрацевлаштований, що підтверджується записом про звільнення від 22.09.2022 зафіксованим у трудовій книжці серії [NUMBER] (а.с. 38-39), а також відомостями з Державного реєстру осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військової збору станом на 07.02.2025 (а.с. 37). Відповідач має на утриманні матір [PERSON] , [INFO] , яка потребує постійного догляду, що підтверджується висновком № 1284 від 24.05.2024 (а.с. 33) та актом встановлення факту здійснення догляду від 04.06.2024 (а.с. 36), у зв`язку з цим, отримує соціальну допомогу у розмірі 2 087,91 грн, що підтверджується довідкою про отримання допомоги № 1647 від 10.12.2024 (а.с. 35). Суд зауважує, що [PERSON] стверджує про відсутність наміру щодо ухилення від матеріальної допомоги своєму сину, заразом вимоги позивача будуть надмірним тягарем для нього за обставин, що наразі склалися, тому просить суд визначити розмір аліментів 1/5 доходу або фіксовану суму 2 000,00 грн. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4ст. 10 ЦПК України). Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо виконання батьком обов`язку утримувати дитину, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенцією про права дитини. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 (ратифіковано Україною 27.02.1991) Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1,2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтею 51 Конституції України, яка кореспондує ч. 1 ст. 180 СК України, встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. За приписами ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України ). Частиною 2 ст.183 СК України встановлено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (ч.3 ст.183 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За ч.1, 2 ст. 179 СК України аліменти одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Європейський суд з прав людини наголошує, що п. 1 ст.6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст. 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст. ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. VІ. Висновки суду Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач наразі не бере участі у матеріальному утриманні дитини і основний обсяг обов`язків по її утриманню покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови, заразом суд урахував обставини зазначені та доведені відповідачем, що відповідач не заперечує проти сплати аліментів на утримання сина, проте не згідний із заявленим позивачем їх розміром, оскільки наявні обставини, що ускладнюють його матеріальний та фінансовий стан, але не звільняють від обов`язку утримувати власну дитину. Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з часу пред`явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на її утримання дітей без участі відповідача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивача на матеріальне утримання спільного сина з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд дійшов висновку про те, що позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає частковому задоволенню. Суд наголошує, що відсутність офіційних доходів у батьків не позбавляють їх від обов`язку утримувати неповнолітню дитину, а дають додаткові «пільги» при визначенні розміру та стягненні аліментів. При цьому, при визначенні способу стягнення аліментів, суд дійшов переконання, що він повинен бути визначений у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, враховуючи зазначений законодавством прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також встановлені фактичні обставини у справі,

Outcome: partial