Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про зміну способу стягнення та розміру аліментів. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він з 15 жовтня 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від шлюбу у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . 13.07.2016 року рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області шлюб між ними розірвано. При цьому, 28.07.2016 року рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі частини всіх видів його заробітку. 16.04.2021 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] , від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя між ними не склалося, рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюб, з [PERSON] усно домовились між собою, що він сплачуватиме на утримання сина аліменти в розмірі 3000 грн., проте остання систематично вимагає збільшення розміру сплати аліментів на утримання сина. Наразі він має ще на утриманні матір похилого віку, на утримання якої змушений кожен місяць перераховувати кошти. Таким чином, сплата аліментів на утримання двох дітей та на утримання матері перевищує 50% його доходу, а тому він не взмозі платити визначений судом розмір аліментів, а саме всіх видів доходу на одну дитину та 3000 грн. на другу дитину та утримувати матір похилого віку. У зв`язку з вищевикладеним, просить змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, які було встановлено рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27.06.2016 року та домовленістю між ним та [PERSON] про щомісячну сплату аліментів в розмірі 3000 грн, встановити стягнення аліментів з нього на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням справу розглядати за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує/а.с.89/. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що дійсно позивач є батьком [PERSON] , [INFO] , на утримання якої з нього на підставі рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28.07.2016 року стягнуті аліменти в розмірі частини всіх видів його заробітку. При цьому позивач просить змінити спосіб та розмір аліментів, який він начебто сплачує на утримання сина [PERSON] [INFO] за його усною домовленістю між ним та [PERSON] , проте у судовому порядку може бути змінений спосіб та розмір стягнення аліментів, які стягуються за виконавчим документом, виданим на виконання рішення суду або на підставі виконання виконавчого напису нотаріуса. Крім того, вважають, що позивач не має права вимагати від суду стягнути з нього аліменти на користь відповідача [PERSON] , оскільки таким виключним правом наділена лише сторона на користь якої повинні бути стягнуті аліменти. Також позивачем не надано жодного доказу, що його матеріальне становище значно погіршилось порівняно з часом коли було ухвалено судове рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , сама по собі зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. При цьому наявність у позивача непрацездатної матері, без належних та допустимих доказів її утримання не свідчить про те, що позивач її матеріально утримує. У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги вважає необґрунтованими, а тому у їх задоволенні просив відмовити. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповіні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 15 жовтня 2011 року по 13 липня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року про розірвання шлюбу/а.с.7/. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Згідно копії рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задоволено, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. П`ятихатки Дніпропетровської області, ідентифікацінйи номер [NUMBER] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття в особі матері [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , починаючи з 19 липня 2016 року/а.с.8/. 16 квітня 2021 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб/а.с.9/, від шлюбу них народився син - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження /а.с.10/. 21 березня 2024 року рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області шлюб, зареєстрований 16 квітня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано/а.с.13/. Позивач [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження/а.с.15/, яка перебуває на обілку в Головному управління ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком у розмірі 3923,26 грн. щомісячно/а.с.18/. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 30 березня 2023 року у справі № 509/5304/20, від 14 червня 2023 року у справі № 758/8284/21. З урахування наведенного, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів на неповнолітню [PERSON] , [INFO] або які свідчать про неможливість надавати матеріальну допомогу дитині у визначеному судом розмірі. Зміна сімейного стану позивача, а саме народження у нього іншої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів (ВС/КЦС у справі № 565/2071/19 від 16 вересня 2020 р.) При цьому зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні непрацездатну матір, яка є пенсіонеркою та отримує пенсійне грошове забезпечення, без доведення погіршення майнового становища, само по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів. Разом з тим, вказуючи на фактичне утримання своєї матері, яка є пенсіонеркою, позивач не довів потребу останньої в утриманні сином. У судовому порядку мати позивача із позовом про стягнення з нього на свою користь аліментів на її утримання не зверталася. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про зменшення розміру аліментів на неповнолітню [PERSON] , [INFO] , оскільки належними та допустимими доказами позивач не підтвердив погіршення його майнового стану чи зміну сімейного стану після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів. Що ж стосується вимог позивача про зміну способу стягнення та розміру аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Як зазначено у ч.1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Як зазначає позивач [PERSON] , він сплачує на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 3000 грн. щомісячно. У відповідності до ч.1 ст. 189 СК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини,які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. В постанові КЦС ВС від 22 травня 2019 року у справі № 754/1167/16-ц зазначено, що при укладенні договору щодо сплати аліментів сторони можуть передбачити відповідальність за неналежне його виконання, коли аліменти сплачуються не за рішенням суду, а згідно з укладеним між батьками договором, санкція невиконання умов якого передбачена ст. 196 СК України та застосовується за наявності прямої вказівки про це в договорі. Розмір пені за прострочення сплати аліментів при укладенні відповідного договору щодо їх сплати не обмежений сумою боргу, і пеня повинна сплачуватися згідно з положеннями договору про сплату аліментів. В даній справі позивачем до позовної заяви не надано письмового договору, посвідченого нотаріально, який би підтверджував існування домовленостей між сторонами щодо розміру аліментів, які належить сплачувати відповідачеві на утримання дитини, так і не встановлені строки сплати таких платежів та санкція за невиконання цих умов. Таким чином, позивач, не довів наявність такої домовленості між ним та відповідачем [PERSON] , яка б відповідала встановленій формі та змісту, передбаченим ст. 189 СК України, як і не довів розмір аліментів за такою домовленістю, виходячи з чого можна було б змінити спосіб стягнення та розмір аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відтак, відсутність письмового договору, посвідченого нотаріально, як це передбачено вимогами ст. 189 СК України, свідчить про відсутність аліментних зобов`язань, про які позивач наголошує у позовній заяві, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed