Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] в собі представника - адвоката Шияна М.М. звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з данною позовною заявою. Ухвалою суду від 26.07.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.01.2025 року закрито підготовчий розгляд справи та призначено розгляд справи по суті. Позивач обгрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що [INFO] померла його та відповідача мати - [PERSON] . Після її смерті позивач та відповідач прийняли спадщину в рівних частинах: транспортний засіб Honda CR-V, тип транспортного засобу - легковий універсал, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , який належав [PERSON] . Цей автомобіль залишився у постійному користуванні відповідача, доступу до автомобіля позивачу він не надає, продати автомобіль та поділити виручені грошові кошти відповідач відмовився, пояснивши, що тоді йому не буде на чому їздити, виплатити компенсацію за частки автомобіля, належної позивачу, відповідач також відмовляється. Державну реєстрацію прав частки на автомобіль позивач здійснити не може, оскільки відповідач надавати автомобіль для перереєстрації відмовляється. Враховуючи, що спірний автомобіль є неподільною річчю, відповідач від користування автомобілем разом із позивачем відмовляється, доступу позивачу до автомобіля не надає, фактично привласнивши собі автомобіль, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх поурушених майнових прав. Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу Honda CR-V ринкова вартість об`єкта оцінки станом на дату оцінки становить (без ПДВ) 388 000 грн. Оскільки відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні автомобілем, який належить їм на праві спільної часткової власності, фактично привласнивши автомобіль собі, згоди позивач та відповідач щодо долі спірного автомобіля не дійшли, виділення частки в натурі з автомобіля, який є неподільною річчю неможливе, сторона позивача вважає, що його порушене майнове право має бути захищене судом через рішення про стягнення з відповідача грошової компенсації в розмірі 194 000 грн. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 24 000 грн., витрати на оплату звіту про оцінку колісного транспортного засобу в розмірі 2 000 грн. та витрат на оплату судового збору в розмірі 1 940 грн. Сторона позивача в судове засідання не з`явилась, на адресу суду надіслали заяву про розгляд справи без їх участі, позов просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся завчасно та належним чином, з будь-якими заявами чи клопотаннями до суду не звертався, при цьому поштова кореспонденція була повернута без вручення з поштовою відміткою за закінченням терміну зберігання. Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо адреси сторони судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно ч. 10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Положеннями частини 4 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення по справі, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що позивач та відповідач є спадкоємцями за законом після смерті їх матері - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом року, виданого Баландіним В.В., приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області від 07 вересня 2021 за р.№1083, спадкоємцями майна після [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є її син [PERSON] та її син [PERSON] . Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з транспортного засобу Honda CR-V, тип транспортного засобу - легковий універсал, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що належав померлій на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 15 лютого 2008 року УДАІ ГУ МВС України в місті Києві. Відповідно до ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Суд враховує, що згідно наданого позивачем звіту про оцінку колісного транспортного засобу Honda CR-V, суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Оціночний Центр Проф-Стар» від 28.06.2024 рокуринкова вартість об`єкта оцінки: Honda CR-V, тип транспортного засобу - легковий універсал, 2008 року випуску, станом на дату оцінки становить (без ПДВ) 388 000 грн., у зв`язку із чим, вартість частки кожного зі спадкоємців становить 194 000 грн. Сторона відповідача не надала до суду відзиву на позовну заяву або інших письмових заперечень щодо вимог позивача. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Як зазначає позивач, спірний автомобіль залишився у постійному користуванні відповідача, останній доступу до нього позивачу не надає, продавати вказаний автомобіль та розподілити кошти також відмовляється. Отже, відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки, яка може бути надана лише за його згодою. Присудження одному із спадкоємців грошової компенсації замість його частки у праві спільної часткової власності на спадкове майно, допускається відповідно до вимог статті ст. 364 ЦК України лише за його згодою. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, судом встановлено наступне. Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі є витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особи у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суду разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269). Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи. Позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу в розмірі 24 000 грн. надано лише копію ордеру та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я адвоката Шиян М.М., ні договору про надання правової допомоги, ні акту виконаних робіт, ні платіжних інструкцій чи квитанцій надано не було. З огляду на викладене, понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 24 000 грн., не знайшли свого підтвердження, а тому суд відмовляє позивачу в цій частині позовних вимог. Також позивачем не надано доказів понесених витрат на оплату Звіту про оцінку колісного транспортного засобу Honda CR-V, в розмірі 2 000 грн., таким чином позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 940 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial