Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

Заявник [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Кресюн В.А., звернулась до Котовського міськрайонного суду Одеської області із заявою про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, а саме належності трудової книжки. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило [PERSON] у нарахуванні пенсії по інвалідності, тому що трудова книжка оформлена на Тетерину -Маланюк, в той час коли вона мала прізвище [PERSON] , у зв`язку з чим вона змушена була звернутися до суду з вказаною заявою, просила суд встановити факт належності їй трудової книжки серії [NUMBER] видана 25 вересня 1984 року дитячим яслі-садком №14 ст. Чита-2 на ім`я [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2024 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами окремого провадження та призначено судовий розгляд. Представник заявника адвокат Кресюн В.А. в судовому засіданні надав пояснення на підтримку поданої заяви, яку підтримав повністю, просив суд її задовольнити. Заявниця [PERSON] судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду заяви повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань до суду не подавала. Заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без участі їхнього представника. Суд, заслухавши представника заявника, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі на їх допустимість та достовірність, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] (після укладення третього шлюбу - [PERSON] ) [PERSON] народилася [INFO] в м. Котовськ (наразі м.Подільськ), про, що в книзі реєстрації актів про народження 27 липня 1968 році зроблено запис за № 261. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 26 квітня 1985 року в Палаці шлюбосполучень м.Чіти уклали шлюб (а.с.6-7), який на підставі рішення суду м.Котовська Одеської області від 30 січня 1992 року було розірвано та 18 березня 1992 році видано свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] (а.с.8). 16 травня 1992 році [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] , згідно якого дружині після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (зазначено російською мовою)(а.с. 9). Як пояснила заявниця в судовому засіданні 28 січня 2025 року у зв`язку зі зміною її чоловіка прізвища з [PERSON] на [PERSON] , 01 квітня 1996 році було отримано інше свідоцтво про одруження і- [NUMBER] (а.с.10). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ( [NUMBER] , а.с.11). Відповідно до свідоцтва про одруження 16 листопада 1998 році [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що зроблено запис №08 після одруження прізвище дружини - [PERSON] ( [NUMBER] ) (а.с. 12). [PERSON] , [INFO] , звернулася 16 липня 2024 року до територіального органу Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії по інвалідності. Згідно копії рішення про відмову у призначенні пенсії від 23 липня 2024 №154950004618 саме через відсутність необхідного страхового стажу. Зокрема у вказаному рішенні вказано, що необхідний страховий відповідно до ст.32 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 13 років. Страховий стаж особи 5 років 8 місяців 10 днів та зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до трьох років ( [INFO] ), оскільки відсутня відмітка про отримання паспорту у свідоцтві про народження. Факт виховання дитини до досягнення нею 3-річного віку, необхідно підтвердити паспортом або ID-карткою. В судовому засіданні 28 січня 2025 року заявниця пояснила, що трудову книжку [NUMBER] не подавала разом з іншими документами, а показувала працівникам територіального органу Пенсійного фонду України, які в усій формі відмовили їй приймати до увагу вказану трудову книжку через різні прізвища. До справи заявницею долучено копію трудової книжки [NUMBER] , дата заповнення 25 вересня 1984 року на прізвище « [PERSON] ». Копія трудової книжки подана до суду належним чином не завірена ні заявницею, ні її представником. Прізвище зазначене у трудовій книжці « [PERSON] » належним чином не завірене і роботодавцем з покликанням на документи (паспорт, свідоцтво про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я, по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Судом встановлено, що у свідоцтві про народження [PERSON] наявна відмітка про отримання нею 07 серпня 1984 році паспорту (а.с.5), трудова книжка [NUMBER] заповнена 25 вересня 1984 року на прізвище [PERSON] (заповнено російською мовою), в той час коли заявниця одружилася з [PERSON] лише 26 квітня 1985 році. Як вбачається з повного витягу витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу, в розділі «відомості про дружину» наявна інформація про дані паспорту [PERSON] , а саме «про паспорт [NUMBER] , відділом внутрішніх справ м.Чіти 20 лютого 1988 року». Жодних доказів про зміну заявницею прізвище з « [PERSON] » станом на момент заповнення вказаної трудової книжки суду не надано. Пояснення представника заявника та заявниці, надані нею в судовому засіданні 28 січня 2025 році про те, що на момент заповнення трудової книжки всі знали, що вона проживає разом з [PERSON] , тому зазначили прізвище [PERSON] , суд критично оцінює з огляду на те, що зазначене не підтверджено жодними доказами. Крім того, суд звертає увагу на те, що останній запис у наданій суду копії трудової книжки [NUMBER] є відомості про звільнення заявниці за власним бажанням (записаний за №18 від 28 вересня 1998 році), а згідно наданих заявником доказів, остання на той час мала прізвище [PERSON] , і лише 16 листопада 1998 році заявниця, у зв`язку з одруженням, змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до ст.ст.293, 315 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~(далі Постанова Пленуму) певні юридичні факти можуть підтверджуватися рішенням суду. Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. З огляду на наведене, судом може бути встановлено факт належності особі трудової книжки, як документа, що підтверджує трудовий стаж та дає право на призначення пенсії. Згідно з вимогами частин 1, 2 ст. 76\~ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 та ст. 79 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, аналізуючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги заявника не підлягають задоволенню, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Outcome: dismissed