Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

До Печерського районного суду м. Києва звернувся [PERSON] із позовною заявою до народного депутата України [PERSON] , Апарату Верховної Ради України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що, приймаючи рішення про його звільнення відповідачі допустили грубі порушення норм трудового законодавства України, зокрема, не були дотриманні положення статей 40, 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), якими визначені виключні підстави припинення трудового договору з ініціативи роботодавця, а також не був дотриманий загальний двомісячний термін попередження про звільнення працівника, як визначено статтею 492 КЗпП України. Крім того, позивач зауважує, що в рішенні-поданні народного депутата України [PERSON] не було вказано підстави звільнення позивача з посади та норми КЗпП України, згідно з якою відбулось таке звільнення, що є порушенням законодавства України про працю. На переконання позивача, відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» він мав право на відпустку без збереження заробітної плати, однак відповідачами у справі така відпустка не була надана. Також у позові, [PERSON] стверджує про те, що у зв`язку із протиправними діями народного депутата України [PERSON] та незаконним звільненням, він проявляє сильне душевне хвилювання та постійні стреси. Позивачем втрачено можливість отримувати основний заробіток, що має наслідком неможливість вести звичний спосіб життя; неможливість проведення оплати комунальних послуг за місцем його проживання; неможливість фінансово підтримувати своїх батьків та свою родину, а тому відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, статті 237-1 КЗпП України має право на відшкодування моральної шкоди в сумі 250000,00 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.10.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судове засідання позивач чи його представник не з`явилися. Представник позивача надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила задовольнити позов з мотивів викладених у позовній заяві. Позивач також подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на підстави та обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , з 8.10.2019 призначений на посаду помічника-консультанта народного депутата України [PERSON] за строковим трудовим договором - на час виконання народним депутатом України своїх повноважень (патронатна служба). На підставі рішення-подання народного депутата України [PERSON] та заяви [PERSON] , зареєстрованих у єдиній автоматизованій системі роботи з документами у Верховній Раді України за №403д9/3- 2024/157333 від 16.07.2024, Розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України №1489-к від 16.07.2024 [PERSON] - помічнику- консультанту народного депутата України [PERSON] надано частину щорічної основної відпустки за період роботи з 08.10.2022 по 07.10.2023 тривалістю 14 календарних днів з 17 по 30 липня 2024 року. За інформацією, наданою Управлінням комп`ютеризованих систем Апарату Верховної Ради України, заяви [PERSON] від 26.07.2024 про надання відпустки без збереження заробітної плати та рішення-подання народного депутата України [PERSON] з цього приводу в єдиній автоматизованій системі роботи з документами у Верховній Раді України не надходило і не було зареєстровано (лист № 19/5-2024/227643 від 16.10.2024). 30.07.2024 до Управління кадрів Апарату Верховної Ради України надійшло рішення-подання народного депутата України [PERSON] про звільнення помічника-консультанта народного депутата України [PERSON] відповідно до абзацу другого частини третьої статті 92 Закону України «Про державну службу», пункту 1 частини першої статті 4.5. Положення. На підставі вищезазначеного рішення-подання народного депутата України [PERSON] було видано Розпорядження Керівника Апарату Верховної Ради України №1652-к від 31.07.2024 про звільнення [PERSON] [INFO] з посади помічника-консультанта народного депутата України [PERSON] та доручено Відділу бухгалтерського обліку, фінансів та бюджетного планування Управління справами Апарату Верховної Ради України забезпечити виплату компенсації [PERSON] за невикористані дні щорічних основних відпусток: 1 календарний день за період роботи з 08.10.2022 по 07.10.2023, 7 календарних днів за період роботи з 08.10.2023 по 31.12.2023, 17 календарних днів за період роботи з 01.01.2024 по 31.07.2024 у межах фонду, встановленого народному депутату України [PERSON] для оплати праці помічників-консультантів. У зв`язку із звільненням позивача з посади, [PERSON] була нарахована та виплачена заробітна плата за липень 2024 року (в тому числі премія у розмірі 50000 грн.) у сумі 65336,02 грн, що без урахування податків та зборів становить 52595,50 грн. (копія розрахункового листа за липень 2024 року; копія відомості розподілу витрат від 29.07.2024; копія платіжної інструкції №8341 від 29.07.2024). Також відповідно до Розпорядження Керівника Апарату Верховної Ради України №1652-к від 31.07.2024 у серпні 2024 року позивачу була виплачена грошова компенсація за 25 календарних днів невикористаної відпустки у суму 9862,08 грн (копія розрахункового листа за серпень 2024 року; копія відомості розподілу витрат від 02.08.2024; копія платіжної інструкції №8578 від 02.08.2024). У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Особливості патронатної служби визначено положеннями ст.92 Закону України «Про державну службу». За змістом частин другої - четвертої статті 92 Закону України «Про державну службу» працівник патронатної служби призначається на посаду на строк повноважень особи або на час діяльності депутатської фракції (депутатської групи) у Верховній Раді України, працівником патронатної служби якої він призначений. Трудові відносини з працівником патронатної служби припиняються в день припинення повноважень особи або припинення діяльності депутатської фракції (депутатської групи) у Верховній Раді України, працівником патронатної служби якої він призначений. Акт про звільнення приймається керівником державної служби. Працівник патронатної служби може бути достроково звільнений з посади за ініціативою особи або голови депутатської фракції (депутатської групи) у Верховній Раді України, працівником патронатної служби якої він призначений, або керівника патронатної служби. На працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про працю, крім статей 39-1, 41-43-1, 49-2 та частини третьої статті 184 Кодексу законів про працю України. Таким чином, для дострокового припинення трудового договору з працівником патронатної служби достатньо ініціативи особи, за поданням якої такий працівник був призначений на посаду. [PERSON] звільнений [INFO] за ініціативою народного депутата України [PERSON] . Доводи позивача, що в поданні відсутні будь-які підстави для його звільнення, а тому на думку позивача його звільнення є незаконним, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки у наказі як підстава звільнення [PERSON] зазначено рішення-подання народного депутата України [PERSON] , що відповідно до абз. 2 ч.3 ст. 92 Закону України «Про державну службу» є достатнім для звільнення працівника патронатної служби з посади. Крім того, судом встановлено, що заяви [PERSON] від 26.07.2024 про надання відпустки без збереження заробітної плати та рішення-подання народного депутата України [PERSON] з цього приводу в єдиній автоматизованій системі роботи з документами у Верховній Раді України не надходило і не було зареєстровано (лист № 19/5-2024/227643 від 16.10.2024). Додана до позовної заяви копія заяви [PERSON] від 26.07.2024 про надання відпустки без збереження заробітної плати не містить реквізитів реєстрації її в Апараті Верховної Ради України. Щодо стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Згідно статті 237-1 КЗпП України - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У даному випадку, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог і з підстав, зазначених у позові, не встановлено порушень прав позивача при його звільненні, і так само не встановлено інших порушень трудових прав позивача відповідачем, які б могли розглядатись як підстава для покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди, завданої працівнику. Крім того, позивач не довів самого факту заподіяння йому моральної шкоди внаслідок порушення трудових прав, зокрема, внаслідок звільнення. Всі негативні наслідки, на які вказує позивач як на моральну шкоду, виникли для нього не від протиправних дій відповідача і не від порушення трудових прав відповідачем. Тому підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. Таким чином, позов в цілому не обґрунтований і задоволенню не підлягає. Враховуючи, що суд у позові відмовляє, то згідно приписів ст.141 ЦПК України відсутні підстави і для відшкодування позивачу понесених ним судових витрат.

Outcome: dismissed