Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача АТ «Універсал Банк» у грудні 2024 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивовано тим, що у жовтні 2017 року позивач запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення. [PERSON] 15 січня 2019 року звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 15.01.2019 року. Крім того, 15 січня 2019 відповідачка звернулася до позивача із Анкетою-заявою до Договору про надання банківських послуг про відкриття поточного рахунку № [NUMBER] та встановлення кредитного ліміту на суму, вказану у Мобільному додатку. Підписавши Анкету-заяву Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між нею і банком Договір про надання банківських послуг. Отже, 15.01.2019 АТ «Універсал Банк» та [PERSON] уклали Договір, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитний рахунок №26201302285220 та встановлення кредитного ліміту на суму, вказану у мобільному додатку. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та у межах встановленого кредитного ліміту. Після підписання заяви відповідачка взяла на себе зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають у результаті використанні платіжних карток, згідно Тарифів. Однак, не дивлячись на взяті на себе зобов`язання, відповідачка не дотримується даних умов, а саме не здійснює повернення кредиту у терміни та на умовах, визначених Умовами та Правилами, а також Тарифами. За розрахунком позивача відповідачка має заборгованість у розмірі 80188,39 грн., яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту) 80188,39 грн. Ураховуючи, що відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає борг за Договором, що є порушенням прав та законних інтересів позивача, АТ «Універсал Банк» просить суд стягнути із відповідачки на його користь заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 15.01.2019 у розмірі 80188,39 грн та стягнути судові витрати, понесені при подачі позову у розмірі 3028,00 грн. Стислий виклад позиції відповідачки Відповідачка у судове засідання не з`явилася вдруге та не повідомила суд про причину неявки, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Згідно вимог частини 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд визнав за можливе провести розгляд справи без участі сторін та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням частини 2 статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов підлягає частковому задоволенню. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою суду від 27.12.2024 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до судового розгляду. 28.01.2025 у зв`язку з неявкою відповідачки протокольною ухвалою розгляд справи було відкладено 13.02.2025 у зв`язку з витребуванням доказів та неявки відповідачки судове засідання відкладено. 19.02.2025 представником позивача надано письмові пояснення та витребувані судом докази. 25.02.2025 відповідачка не з`явилась у судове засідання вдруге. Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що [PERSON] 15.01.2019 підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг у ПАТ «Універсал Банк» (а.с. 13). У вказаній Заяві зазначено, що відповідач просила відкрити поточний рахунок у гривні на її ім`я та установити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов Договору та наведених нижче умов. В указаній заяві зазначено, що підписана Анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг, а також те, що підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. За розрахунком позивача станом на 25.10.2024 відповідачка має заборгованість у розмірі 80188,39 грн, яка складається з: заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 80188,39 грн (а.с.11). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми прав За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першої статті 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207\~ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору). Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що: «У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ «Універсал Банк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Ураховуючи,\~що фактично\~отримані та\~використані позичальником\~кошти в\~добровільному порядку\~АТ «Універсал\~Банк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів». Повертаючись до обставин цієї справи слід зазначити, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк» розуміла відповідачка [PERSON] та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 15.01.2019 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати відсотків (пільгова процентна ставка 0,00001%, базова процентна ставка 3,2% в місяць саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Відтак додані позивачем до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк» не є складовими укладеного сторонами Договору. В Анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг від 15.01.2019 року строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Отже, Банк не мав правових підстав для нарахування та списання з карткового рахунку відповідачки відповідних сум відсотків за користування кредитом. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, банк не пред`явив. Визначаючи розмір заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з відповідачки, суд виходить з таких мотивів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту». Судова практика у цій категорії справ є незмінною і підтверджується позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20. Аналіз виписки про рух коштів по кредитній картці, виданої [PERSON] свідчить про те, що остання користувалася кредитними коштами шляхом зняття готівки у банкоматі, оплати послуг, товарів у магазинах, поповнення рахунку мобільного телефону, які частково повертала (а.с.73-117). З наданої банком виписки за договором б/н від 15.01.2019 року установлено, що розмір витрат за кредитних коштів відповідачки становить 178144,98 грн, в рахунок погашення кредиту [PERSON] сплатила 134417,04 грн. За таких обставин, з відповідачки підлягає стягненню 43727,94 грн. (178144,98 грн. 134417,04 грн.) боргу за тілом кредиту, оскільки кошти, які сплачувала [PERSON] в першу чергу спрямовувалися банком на погашення відсотків. Доказів наявності заборгованості у розмірі 80188,39 грн ні позовна заява, ні додані додаткові пояснення не містять. За таких обставин, позов підлягає задоволенню в частині стягнення боргу за тілом кредиту визначеним судом в сумі 43727,94 грн, в іншій частині позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 43727,94 грн., тобто на 54,5 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1650 грн 26 коп. (3028 грн.* 54,5 %) судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial