Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

21.05.2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення авансу. 23.10.2024 року позивачкою подано уточнену позовну заяву до [PERSON] та [PERSON] про стягнення авансу. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначає, що в листопаді 2018 року між нею та відповідачами відбулася домовленість щодо продажу житлового будинку у [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,4 га (далі будинковолодіння) за ціною 5000 дол. США. Влітку 2019 року вона на вимогу [PERSON] та за присутності останньої, на виконання виниклих між ними домовленостей, передала її чоловіку [PERSON] грошові кошти в сумі 3500 дол. США у якості авансу за будинковолодіння. Передача решти 1500 дол. за їх домовленістю повинна була здійснюватися у нотаріуса під час переоформлення документів на майно. 22.03.2024 року нею надіслано [PERSON] вимогу щодо підготовки правовстановлюючих документів на будинковолодіння, а також укладення відповідного договору-купівлі продажу. Однак, остання на даний час ухиляється від укладення такого правочину, а також сплачений нею аванс не повертає. В позасудовому порядку даний спір врегулювати не виявилося за можливе. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з кожного із відповідачів на свою користь по 3500 дол. США, а також судові витрати по справі, у тому числі по 30000 грн. витрат на правничу допомогу. \~ \~ \~ \~02.07.2024 року представником [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування заявлених вимог остання зазначає, що між [PERSON] та [PERSON] дійсно існували домовленості з приводу відчуження її довірителькою на користь позивачки будинковолодіння, проте жодних коштів від останньої вона не отримувала. Однак, будь-які правочини з даного приводу між сторонами не укладалися, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту передачі [PERSON] грошових коштів у сумі 3500 дол. США будь-кому із відповідачів. У задоволенні позову просила відмовити. \~ \~ \~ \~02.12.2024 року від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх доводів останній зазначає, що спірне будинковолодіння належить на праві приватної власності його дружині [PERSON] . Оскільки таке майно останньою було успадковане, на нього не поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя. Однак, ані він, ані його дружина жодних коштів від [PERSON] не отримували. У подальшому через виниклі конфлікти договір купівлі-продажу будинковолодіння укладеним не був. Також, вказує, що жодних доручень від своєї дружини на відчуження належного їй майна він не отримував. Щодо задоволення позову заперечує повністю та вважає його безпідставним. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Мацей А.М. заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Сидун О.С. у задоволенні позову просила відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Як встановлено судом, [PERSON] є власником житлового будинку загальною площею 59,1 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,4 га, з кадастровим номером: 0722886000:01:001:1279. \~ \~ \~ \~У своєму позові [PERSON] зазначає, що в листопаді 2018 року між нею та [PERSON] відбулася домовленість щодо продажу вищевказаного будинковолодіння, на виконання якого вона передала чоловіку останньої [PERSON] грошові кошти в сумі 3500 дол. США у якості авансу. \~ \~ \~ \~З даного приводу жодних письмових правочинів за участі [PERSON] та/або [PERSON] та/або [PERSON] не укладено, що підтверджується доводами кожної зі сторін. \~ \~ \~ \~Разом з тим, відповідачі заперечують факт отримання від позивачки будь-яких коштів у якості авансу, на виконання попередніх домовленостей з приводу укладення в майбутньому договору-купівлі продажу будинковолодіння. \~ \~ \~ \~Надаючи правову оцінку правовідносинам між сторонами, суд приходить до наступного. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України). Згідно з положеннями ст. ст. 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено. що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. У своїх постановах від 23.07.2018 року у справі № 461/5297/16, від 28.08.2019 року у справі № 128/1885/14-ц, від 27.11.2019 року у справі № 520/6286/16-ц, від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 та від 17.06.2021 року у справі № 711/5065/15-ц, Верховний Суд сформував наступну правову позицію. Так, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. На відміну від завдатку, аванс це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. Правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. У випадку, коли сторони лише домовилися укласти договір (уклали попередній договір), але не оформили основний договір, сплачені в рахунок виконання договору платежі є авансом, а не завдатком. Оскільки, договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства, між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передані позивачем грошова сума могла б вважатися авансом. Разом з тим, у порушення вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, стороною позивача в ході розгляду справи не було надано жодних доказів, які б вказували на факт передачі [PERSON] в користь будь-якого із відповідачів грошових коштів у сумі 3500 дол. США. Протокол допиту свідка [PERSON] , яку було допитано в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 120220356100000093 не може бути взятий судом до уваги, оскільки з їх приводу органом досудового розслідування не прийнято жодного процесуального рішення, яке б мало юридичну силу та було чинним. Будь-які інші докази на підтвердження заявлених позовних вимог, які б мали значення для правильного вирішення справи, матеріали справи не містять. \~ \~ \~ \~З огляду на наведене, суд не вбачає жодних правових підстав \~ \~ \~ \~ для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення авансу. \~ \~ \~ \~У зв`язку з відмовою у позові судові витрати по справі, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд відносить на рахунок позивачки.

Outcome: dismissed