Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до відповідачів, в обґрунтування якого зазначила, що домоволодіння [ADDRESS] належало її матері [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.03.1961 р., виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Семенюха Н.І. за реєстровим номером №1-665. Дане домоволодіння було успадковане після смерті батька [PERSON] , який загинув на фронті [INFO] під час II Світової війни. Таким чином, [PERSON] була власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , На підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 17.02.2000 р. №341 земельна ділянка розміром 0,4609 га за адресою: [ADDRESS] передана у приватну власність [PERSON] . Тобто, земельна ділянка розміром 46 090 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , перебуває не тільки в користуванні, а й є приватною власністю родини позивача, а отже, вона не може бути нікому виділена. На той період часу кадастрового номеру земельній ділянці не надавалося, про що Держкомзем надав лист №1342-7 з Державного земельного кадастру від 12.02.2002 р. [INFO] померла [PERSON] . Таким чином, [PERSON] не встигла отримати Державний Акт про право власності на земельну ділянку. Після смерті матері, [PERSON] , відповідно до спадкової справи №1039/2000 єдиним спадкоємцем першої черги є, [PERSON] лист вих.№1266/02-14 з ЧДДНК від 12.05.2020 р. [PERSON] разом з родиною, користувалась земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,4609 га, а саме: сплачувала податок за землю, обробляла землю для вирощування огородини та фруктів для власного вжитку. У квітні 2020 року [PERSON] стало відомо, що майже вся земельна ділянка (значна її частина), якою вона користується належить [PERSON] . Позивач вважала, що 08.12.2017 року відповідач [PERSON] надала недостовірні данні за вх. № 36/6926 до Дніпровської міської Ради щодо виділення їй земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні її родини багато років. Таким чином, [PERSON] отримала рішення №176/142 Дніпровської міської Ради VII скликання від 20.02.2019 "Про передачу земельної ділянки по [ADDRESS] у власність гр. [PERSON] , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)" Відповідно до вказаного рішення [PERSON] зареєструвала за собою право власності 04.03.2019 р. на спірну земельну ділянку 0,1 га, кадастровий номер 1210100000:01:639:0164, номер запису про право власності (в державному реєстрі прав) 30623005. Ця ділянка безпосередньо накладається на земельну ділянку позивачки. Позивач зазначила у позові, що дії [PERSON] були незаконними, так як ніхто з її родини та з сусідів, на чиї земельні ділянки накладається чи межують з вказаною земельною ділянкою, ніколи нікому не давали письмову згоду на відчуження та/або приватизацію землі, а також, ніколи не підписували Акту погодження меж земельної ділянки, не надавали письмової згоди землевласника (землекористувача). На земельній ділянці позивача встановлені чинні межові знаки згідно з паспортом БТІ та капітальні інжерно-технічні споруди постійна система водопостачання з труб та капітальна свердловина для води. Позивач вважає, що порушуються її законні права та інтереси як власника та користувача, у зв`язку з прийнятим Дніпровською міською радою неправомірного оскаржуваного рішення про передачу у право власності [PERSON] права власності на земельну ділянку, що перебуває у її власності та користуванні, тому просила суд скасувати рішення №176/42 Дніпровської міської Ради VII скликання від 20.02.2019 "Про передачу земельної ділянки по [ADDRESS] у власність гр. [PERSON] , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)" 0,1 га, та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки (кадастровий номер 1210100000:01:639:0164) за [PERSON] . Позивач по справі [PERSON] померла [INFO] , ухвалою суду від 28 листопада 2024 року [PERSON] залучена до участі у справі в якості правонаступника позивача. Представник позивача в судовому засіданні в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник Дніпровської міської ради в судовому засіданні проти позову заперечувала, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві, де зазначила, що позовна заява не містить доказів порушення прав позивача Дніпровською міською радою. Рішення Дніпровської міської ради було прийнято в межах її компетенції. Зазначила, що відповідальність за достовірність інформації зазначеної в документації покладається на її розробників. Відповідач [PERSON] \~та її\~представник в\~судовому засіданні\~проти позову\~заперечували,\~зазначили,\~що позивач\~не надала\~суду жодного\~документа (доказу),\~який би\~підтверджував,\~що вона\~є власником,\~співвласником чи\~користувачем спірної\~земельної ділянки\~і що\~дійсно її\~права було\~порушено.\~Ні обставини\~зазначені в\~позовній заяві,\~ні докази\~додані до\~позовної заяви\~не містять\~інформації про\~порушення процедури\~приватизації земельної\~ділянки відповідачем\~ [PERSON] ,\~як зі\~сторони останньої\~так і\~зі сторони\~Дніпровської міської\~ради. Позивач не є ні власником, ні користувачем, відповідно до норм законодавства, спірної земельної ділянки, а тому земельна ділянка, приватизована [PERSON] , не має спільної межі із земельною ділянкою позивача, а тому погодження меж з нею і не відбулося. Право користування позивачем на підставі рішення ДМР від 17.02.2000 про надання земельної ділянки [PERSON] не набуто, оскільки право власності та право користування виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі, чого зроблено не було. Вислухавши учасників судового процесу, пояснення експерта [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належало матері [PERSON] - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.03.1961 р., виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Семенюха Н.І. за реєстровим номером №1-665. [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] набула право власності на частини житлового будинку з господарчими спорудами [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою 15.07.2020, зареєстровано в реєстрі за №4-326. На підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 17.02.2000 р. №341 земельна ділянка розміром 0,4609 га за адресою: [ADDRESS] передана у приватну власність та користування [PERSON] , з них у приватну власність - 015, га ( присадибна ділянка 0,1 га, для особистого підсобного господарства -0,05 га), у постійне користування 0,2 га, у тимчасове користування 0,1109 га. [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] є спадкомцем першої черги після смерті матері та прийняла спадщину у встановленому законом порядку, що підтверджено матеріалами спадкової справи. Відповідно до статті 121 Земельного кодексу України громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавались у власність або надавались у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара. В матеріалах справи міститься копія генерального плану (схеми) з будівлями по [ADDRESS] :1000 станом на 25.12.1948. В експлікації зазначена загальна площа земельної ділянки - 0,6757 га, розміри ділянки зазначені наступні: - \~ \~ \~ \~по [ADDRESS] ; - \~ \~ \~ \~зі сторони домоволодіння [ADDRESS] - 139.2 м; - \~ \~ \~ \~по [ADDRESS] - 44.5 м та 4.5 м; - \~ \~ \~ \~зі сторони домоволодіння [ADDRESS] - 140.6 м. Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду виготовленого КП Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації станом на 17.08.2001 площа земельної ділянки по [ADDRESS] становить - 0,4555 га. Нерухоме майно складається з: літ. А-1 - житловий будинок, літ. В-1 - житловий будинок, літ. Б - сарай, літ. Г- погріб, літ. Д - убиральня, літ. Е, Ж, З, И - зливні ями, літ. К, № 5 - колодязі, № 1-4 - огорожі. Згідно з матеріалами БТ1, розміри земельної ділянки зазначені наступні: - \~ \~ \~ \~по [ADDRESS] - 28.65 м; - \~ \~ \~ \~зі сторони домоволодіння [ADDRESS] - 36.20 м; - \~ \~ \~ \~зі сторони домоволодіння № [NUMBER] а - 137.20 м. Також у матеріалах справи міститься план садибної ділянки, масштабу 1:500, у якому площа земельної ділянки по [ADDRESS] зазначена - 0,4609 га. У матеріалах справи наявна копія листа Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів від 12.02.2002 № 1342-7 у якому зазначено що земельна ділянка загальною площею - 0,4609 га за адресою: [ADDRESS] відповідно до рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 17.02.2000 № 341 (за матеріалами бюро технічної і інвентаризації) передана у приватну власність гр. [PERSON] . Роботи по інвентаризації земельної ділянки та встановлення її меж в натурі не виконувались, державний акт на право приватної власності на землю не виготовлялись. У листі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 28.05.2020 № ПІ-149/0-175/0/63-20 «Про розгляд запиту на інформацію», зазначено, що не можливо надати архівну копію листа від 12.02.2002 № 1342-7 і, що станом на 28.05.2020, земельна ділянка площею 0,4609 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , не сформована, кадастровий номер не визначено, інформація про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (частина перша статті 377 Цивільного кодексу України). Відповідно до\~ст.\~120\~ЗК України,\~у разі\~набуття права\~власності на\~об`єкт нерухомого\~майна (жилий\~будинок (крім\~багатоквартирного),\~іншу будівлю\~або споруду),\~об`єкт незавершеного\~будівництва,\~розміщений на\~земельній ділянці\~(крім\~земель державної,\~комунальної власності),\~право власності\~на таку\~земельну ділянку\~одночасно переходить\~від відчужувача\~(попереднього\~власника)\~такого об`єкта\~до набувача\~такого об`єкта\~без зміни\~її цільового\~призначення.\~У разі\~якщо відчужувачу\~(попередньому\~власнику)\~такого об`єкта\~належала частка\~у праві\~спільної власності\~на земельну\~ділянку,\~до набувача\~цього об`єкта\~переходить право\~власності на\~таку частку.\~При вчиненні\~правочину,\~що передбачає\~перехід права\~власності на\~зазначений об`єкт,\~мають дотримуватися\~вимоги частини\~шістнадцятої цієї\~статті. У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. Перехід права на земельну ділянку до нового набувача нерухомого майна відбувається в силу прямого припису закону, незалежно від волі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою (пункт 7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, пункт 46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №263/6022/16-ц). Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували наявність добровільної відмови спадкодавців чи позивача зокрема від права користування земельною ділянкою, а також не містить доказів вилучення земельної ділянки, як це визначає ЗК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.11.2019 у справі №906/392/18 зазначила, що громадяни не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що власники домоволодіння [ADDRESS] , зокрема і позивач, відкрито користувалися земельною ділянкою, як на разі і позивач, та сплачує податки за користування землею, підставою для нарахування яких, згідно з діючим на той час законодавством є законне користування землею. Така позиція відповідає і висновку, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005. Що стосується земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1210100000:01:639:0164. Пунктом 4 додатку до рішення від 15.02.2017 № 312/18 Дніпропетровської міської ради «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам у м. Дніпрі (7 осіб)», гр. [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] , орієнтовною площею - 0,1000 га. [PERSON] уклала договір на виконання робіт з розробки проекту землеустрою з ТОВ «Центр землеустрою та технічної інвентаризації» (на підставі заяви гр. [PERSON] та рішення сесії Дніпропетровської міської ради від 15.02.2017 № 312/18) у 2017. Комплекс землевпорядних робіт виконано ТОВ «Центр землеустрою та технічної інвентаризації», на підставі кваліфікаційних сертифікатів № 000057 від 24.12.2012 та № 010101 від 16.05.2013. Комплекс геодезичних робіт виконано ФОП [PERSON] на підставі кваліфікаційного сертифікату №010311 № 10.01.2014. У матеріалах проекту відведення є довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) видана гр. [PERSON] відділом Держгеокадастру у м. Дніпро від 16.03.2017 № 2/150317/03-16, у якій зазначено, що земельна ділянка по [ADDRESS] відводиться за рахунок земель запасу, не наданих у власність та постійне користування в межах населених пунктів. Статтею 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Не можуть передаватися у власність земельні ділянки, які уже перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб. Такі земельні ділянки можуть бути передані у власність лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законодавством. Рішенням Дніпровської міської ради від 20.02.2019 №176/42 про передачу земельної ділянки по [ADDRESS] у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд передана присадибна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер 1210100000:01:639:0164. Відповідно до висновку експерта ДНІСЕ № 578-24 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 199/2741/20 від 02.09.2024 року, згідно наданих матеріалів топографо-геодезичних вишукувань, які виконано ФОП [PERSON] , встановлено факт накладання земельної ділянки по [ADDRESS] (кадастровий номер: 1210100000:01:639:0164), яка належить гр. [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] , яка перебуває у фактичному користуванні гр. [PERSON] , площа накладання становить - 0,1000 га. Земельна ділянка кадастровий номер: 1210100000:01:639:0164 повністю знаходиться у межах земельної ділянки по [ADDRESS] , координати накладання відповідають координатам земельної ділянки по [ADDRESS] (кадастровий номер: 1210100000:01:639:0164) згідно даних ДЗК та проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки. Розміри накладання: відстань т. 1 - т. 2 - 21,19 м, відстань т. 2 - т. 3 - 42,50 м, відстань т. 3 - т. 4 - 26,33 м, відстань т. 4 - т. 1 - 43,67 м. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді. Статтею 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У рішенні «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року Європейський суд з прав людини зазначив, що позбавлення власності можливе тільки при виконанні певних вимог. ЄСПЛ вказує у своєму рішенні, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. У свою чергу ЄСПЛ зазначає, що вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно із частиною п`ятою статті 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до положень статей 141, 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача. Частиною третьою ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, серед іншого і шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Підставами для визнання незаконним акта органу місцевого самоврядування є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 14.05.2020 у справі №927/580/19, від 14.01.2020 у справі №910/15058/18, від 15.01.2020 у справі №925/361/19, від 05.12.2019 у справі №914/73/18. Власник (володілець) майна, права якого порушені внаслідок видання акта органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Відповідно до вимог ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання акта органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Відповідно до пункту «г» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Підставами для визнання незаконним акта органу місцевого самоврядування є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 14.05.2020 у справі №927/580/19, від 14.01.2020 у справі №910/15058/18, від 15.01.2020 у справі №925/361/19, від 05.12.2019 у справі №914/73/18. Якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку під набутими у власність будинком або спорудою, то визнання незаконними таких рішень і їх скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі №128/2949/17). Володілець майна, права якого порушені внаслідок видання акта органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. З матеріалів справи судом не встановлено та в ході судового розгляду відповідачем не було доведено жодним доказом прийняття будь-яких рішень про припинення права користування позивача та вилучення із її користування частини земельної ділянки площею 0,1000 га, яка входить до складу земельної ділянки площею 0,4609 га за адресою: [ADDRESS] , із метою подальшої її передачі у власність [PERSON] , як і не доведено наявності добровільної відмови позивача або спадкодавців позивача від цієї земельної ділянки. Не підлягають передачі земельні ділянки комунальної власності або права на них, зокрема, у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель та споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками (такий правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06.10.2021 у справі №351/1781/17). Пунктом 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі - Порядок № 1051), передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку. Після прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про затвердження документації із землеустрою, яка є підставою для державної реєстрації земельної ділянки, та надання Держгеокадастру або його територіальному органові відповідно до компетенції засвідченої копії такого рішення Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить відповідні відомості до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі (пункт 112 Порядку № 1051). Пунктом 3.12 Інструкції №376 передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Згідно з пункту 1.3 Інструкції №376 виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником. Пунктом 3.12 Інструкції № 376 встановлено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. У постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі №263/11779/16-ц вказано, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акту погодження меж, слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може бути підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Таким чином, непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є саме по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та переданні земельної ділянки у власність. Що, відповідно, також не є підставою для скасування державного акту на право власності на земельну ділянку. Разом із тим, у цій справі встановлено, що фактично роботи із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:639:0164 в натурі (на місцевості) не проводилися, як і не проводилися роботи із погодженням меж зазначеної земельної ділянки. З огляду\~на встановлені\~обставини та\~враховуючи,\~що в\~користування позивача\~перейшла земельна\~ділянка за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~0,4609\~га,\~то протиправна\~передача Дніпровською\~міською радою\~земельної ділянки\~по [ADDRESS] \~у власність\~ [PERSON] \~для будівництва\~та \~обслуговування жилого\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибна\~ділянка )\~площею 0,1\~га,\~кадастровий номер\~ 1210100000:01:639:0164, площа накладання якої на земельну ділянку позивача становить 0,1000 га., яка без її вилучення із користування у позивача та припинення права користування, без прийняття рішення про зміну цільового використання цієї земельної ділянки, перешкоджає позивачу належним чином реалізувати своє речове право. Наведені обставини не спростовані жодним доказом іншими учасниками судового процесу. Відповідно до ч.13 ст. 79-1 ЗК України та ч.10 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Враховуючи, що державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:639:0164, розташована у [ADDRESS] , була проведена на підставі спірного рішення, яке підлягає скасуванню, відповідно підлягає скасуванню і державна реєстрація земельної ділянки площею 0,1000 (га) кадастровий номер 1210100000:01:639:0164, розташованої у [ADDRESS] з внесенням відомостей до Державного земельного кадастру про скасування державної реєстрації. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з кожного відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 630,60 грн. \~ \~ \~ \~На підставі ст. 118,120,141,149 ЗК України, ст.ст. 12,13,141,263-265 ЦПК України ,суд-

Outcome: partial