Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

24.12.2024 позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.04.2021. В шлюбі у них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. Натомість, відповідач жодним чином не бере участі в утриманні та забезпеченні потреб дітей. Внаслідок цього, вона не має можливості надалі самостійно утримувати дітей, тому просить призначити розмір аліментів за весь період розлучення та стягувати з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 10000 грн, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.12.2024. 24.01.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що відповідач позовні вимоги визнає частково. Відповідач не відмовляється від утримання своїх неповнолітніх дітей. Вказує, що після розлучення він на постійній основі розділяв усі витрати на утримання дітей та жодним чином не ухилялася від свого законного обов?язку ані щодо утримання ані щодо виховання дітей. Зазначає, що він спілкується та зустрічається зі своїми дітьми. Зважаючи на вищевикладені обставини, відповідач не відмовлявся, а відповідно і в межах судового розгляду даного провадження, не відмовляється від виконання свого обов?язку з утримання дітей та готовий продовжувати його виконувати у розмірі, який просить встановити позивач, однак не погоджується та вважає не доцільним стягнення аліментів за весь період розлучення, оскільки весь цей час і так утримував своїх дітей, а тому просить в цій частині відмовити. 28.01.2025 позивачем подано суду відповідь на відзив, в якому позивач ознайомившись з її змістом, зазначає, що твердження позивача щодо матеріального утримання дітей є неправдивими та на увагу не заслуговують. Вказує, що знаходиться в складному матеріальному становищі. 24.02.2025 позивачем подано суду заяву про збільшення розміру позовних вимоги, а саме: просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання трьох дітей у розмірі 3400 грн на кожну дитину та не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Аліменти просить стягувати з 26.04.2021. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.12.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, з підстав зазначених у позові та заяві про збільшення позовних вимог, та просила суд їх задоволити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, визнали, а саме відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання трьох дітей в розмірі 3400 гривень, однак в частині стягнення аліментів за весь період розлучення просив відмовити. Заслухавши учасників справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.04.2021 було розірвано. У шлюбі в сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 02.04.2024, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 11 травня 2016 року та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 21 січня 2020 року. Судом з`ясовано, що діти проживають разом із позивачкою [PERSON] . Положеннями статті 141 СК України передбачено, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та інше. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу вимог ст. 182 СК суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно із частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що у 2024 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень. Проте, у кожному конкретному випадку суд визначає розмір аліментів, виходячи із віку та потреб дітей сторін, а також фізичних та матеріальних можливостей батьків щодо утримання своїх дітей. Щодо вимоги позивачки про стягнення аліментів за весь період розлучення, Суд зазначає наступне. Відповідно до вимог статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Беручи до уваги ту обставину, що позивач в підтвердження своїх доводів, які б свідчили про те, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, однак вона не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати, не долучено до матеріалів справи жодних доказів, Суд приходить до обґрунтованого висновку, що в цій частині позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, визнання позову відповідачем в частині стягнення аліментів на утримання своїх неповнолітніх дітей, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітніх дітей сторін на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також, враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, суд доходить висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення. При визначенні розміру аліментів, суд наголошує на тому, що обов`язок щодо утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~211, 20 грн.

Outcome: partial