Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

В жовтні 2024 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] , в якій він після уточнення позовних вимог, просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] , [INFO] ; встановити факт самостійного виховання малолітньої [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] . Судові витрати у вигляді судового збору просив залишити фактично понесеними за позивачем. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25 серпня 2017 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис за № 2010. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . 30 липня 2024 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області прийнято рішення по цивільній справі справа №176/1636/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В рішенні суду вказано, що малолітня донька сторін проживає та надалі буде проживати разом з батьком. Малолітня донька [PERSON] зареєстрована та проживає разом з батьком [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . Згідно інформації КЗДО № 35 «Кульбабка» Жовтоводської міської ради від 28.08.2024 року батьки розлучені, дитина проживає разом з батьком, мати з дитиною не проживає. Приводить та забирає дитину батько і бабуся, [PERSON] (мати батька). Дівчинка активна та допитлива, завжди має гарний та охайний вигляд. Батько приділяє велику увагу вихованню, фізичному та психологічному здоров`ю дитини, вдома створені всі необхідні житлово-побутові умови для всебічного розвитку дитини. Батько добросовісно виконує покладені на нього обов`язки, спілкується з вихователями, у той час, як мати дитиною не опікується, з педагогічним колективом контакт не підтримує. 19.09.2024 року рішенням Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №721 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] ,1988 року народження, оскільки мати дитини - [PERSON] з родиною не проживає, вихованням, навчанням та розвитком доньки не займається. На даний момент знаходиться на заробітках в місті Києві, у той час, як малолітня дитина постійно знаходиться в місті Жовті Води та потребує належного піклування та догляду. Позивач зазначає, що відповідачка по справі разом з родиною не проживає, проживає в іншому місті, що вже само по собі свідчить, що вона не може в силу віддаленості міст, належним чином здійснювати свої батьківські обов`язки щодо виховання дитини. Щодо доньки позивач та відповідачка не дійшли згоди стосовно того, з ким із них буде остаточно проживати дитина, що стало причиною звернення до суду із цим позовом. Позивач зазначає, що встановлення факту проживання, самостійного виховання батьком своєї малолітньої доньки необхідне для захисту прав та інтересів дитини, для вирішення питань щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2024 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2025 року підготовче провадження по цивільній справі було закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Сербін Б.О. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили позов задовольнити. Позивач пояснив, що проживає разом з донькою та своєю матір`ю. Донька відвідує дитячий садочок №35. Дитина народилась в м.Києві. Вони з дружиною розлучились та не спілкуються. Він забрав дитину до м.Жовті Води, оскільки має тут житло та близько року він проживає разом з дитиною. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Пояснила, що проживає в м.Києві. Також зазначила, що її колишній чоловік більше заробляє, у нього є можливість забирати дитину з садочка. Бабуся також йому допомагає. Разом з тим, вона дуже багато працює і в неї такої змоги немає. Близько року назад, на початку 2024 році [PERSON] з донькою переїхали до м.Жовті Води. Від виконавчого комітету Жовтоводської міської ради на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради. В заяві зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та підтримують висновок органу Опіки та піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету Жовтоводської міської ради від 19.09.2024 року №721. Третя особа [INFO] , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з Витягом з реєстру територіальної громади від 28.06.2024 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 10.05.2018 року квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.8-9,11). Рішенням виконавчого комітету Жовтоводської міської ради від 19 вересня 2024 року №721 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , 1988 року народження (а.с.15). Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов від 14.08.2024 року, комісія у складі головного ССД Ю.Шаповал, провела обстеження житлово-побутових умов Роздобудько. Склад сім`ї: батько [PERSON] , бабуся [PERSON] та дитина [PERSON] . Проживають за адресою: [ADDRESS] . В результаті обстеження комісія дійшла висновку про те, що в квартирі створені умови для проживання, навчання, розвитку та виховання дитини [PERSON] . Мати дитини [PERSON] разом з родиною не проживає (а.с.11 зворот). Згідно довідки, виданої Комунальний заклад дошкільної освіти №35 «Кульбабка», [PERSON] , 2020 року народження, відвідує КЗДО №35 «Кульбабка», вихованням доньки займається батько, добросовісно виконує покладені на нього батьківські обов`язки, відвідує батьківські збори, забезпечує дитину усім необхідним (а.с.13 зворот). Згідно витягу з додатку «Резерв+» [PERSON] , [INFO] , перебуває на військовому обліку як військовозобов`язаний (а.с.14). Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєтру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.02.2024 року [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.10). Згідно довідки про доходи №17/24 від 09.07.2024 року [PERSON] за останні 6 місяців отримав приблизний дохід у розмірі 388700 грн (а.с.3). Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно до ч.4 ст. 29 ЦК України та ч.1 ст.160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини). Місце проживання дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Жовтоводської міської ради про визначення місця проживання дитини №721 від 19.09.2024 року, [PERSON] створив належні умови для повноцінного проживання, навчання, розвитку та виховання дитини за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи, що позивач займається вихованням дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, суд вважає, що проживання доньки з батьком, яка фактично на даний час проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме її розвитку як психологічному, так і фізичному. Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини, визначивши місце проживання дитини з позивачем. Щодо вимоги позивача про встановлення факту самосійного виховання малолітньої [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] суд зазначає наступне. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 року по справі №201/5972/22. Таким чином, встановлення факту одноосібного виховання дитини одним із батьків не може бути самостійною вимогою, а є однією з обставин, що встановлюється при розгляді спорів між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини, наприклад щодо позбавлення батьківських прав, тощо. При розгляді даного позову, при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, судом в тому числі досліджувалась поведінка відповідача, її ставлення до дитини, та було встановлено, що відповідач періодично спілкується з дитиною, приїздить з іншого міста кілька разів на місяць для того, щоб навідувати дитину, тобто не підтверджена зазначена позивачем позиція щодо повністю самостійного виховання ним дитини. Таким чином, в задоволенні вимоги про встановлення факту самостійного виховання дитини батьком слід відмовити. Судові витрати слід залишити за позивачем, про що він просив у своїй позовній заяві.

Outcome: partial