Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

20 березня 2024 року [PERSON] , діючи через свого представника адвоката Кудрявцева І.А., звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому просила визнати право власності на квартиру [ADDRESS] та на будинок літнього відпочинку по [ADDRESS] по частині за кожним з них. Свої вимоги вона обґрунтовувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 25 березня 1995 року до 07 жовтня 2022 року, за час якого подружжя набуло у власність вищевказані квартиру та будинок літнього відпочинку. Згоди з відповідачем щодо поділу спільного майна вона досягти не може, оскільки він не визнає її право спільної власності на вказане майно, у зв`язку з чим вона звернулася до суду із цим позовом. 27 березня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. За заявою позивачки ухвалою суду від 28 січня 2025 року позовні вимоги про визнання за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частці будинку літнього відпочинку, загальною площею 46,5 кв.м, житловою площею 36,2 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці кадастровий номер: 5122783900:02:001:1320; залишені без розгляду та закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач погодився з тим, що 1/2 частина квартири належить позивачці, він намагався домовитися про сплату компенсації вартості частки позивачки, однак вона не погоджується через відсутність на теперішній час у нього коштів . Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши учасників процесу, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. У ході судового розгляду встановлено, 25 березня 1995 року [PERSON] та [PERSON] у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської Ради народних депутатів зареєстрували шлюб, актовий запис № 303. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 06 вересня 2022 року, яке набрало законної сили 07 жовтня 2022 року, шлюб між сторонами розірвано. 20 березня 1997 року у період шлюбу з позивачкою [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , яка складається з трьох кімнат, жилою площею 37,0 кв. м, загальною площею 63,2 кв. м, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Щукіною Л. С. з відміткою про проведення реєстрації в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації. На підставі договору 25 березня 1997 року за [PERSON] зареєстровано право власності на придбаний об`єкт нерухомості за № 254, стор. 77. Ринкова вартість вказаної квартири на теперішній час складає 2161688 грн. Досягти згоди про добровільний поділ спільного сумісного майна подружжя не може. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України\~передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до\~частини першої статті 13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. За нормами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, квартира [ADDRESS] , яка набута відповідачем на підставі договору купівлі-продажу у період шлюбу з позивачкою, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Нормами ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 10808,44 грн., сплачені позивачкою за вимогою про поділ квартири.

Outcome: approved