Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради, яким просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з нею. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 29 квітня 2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 березня 2023 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Від першого шлюбу позивач також має двох дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач з відповідачем та дітьми мешкали в квартирі останнього за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України позивач з дітьми у березні 2022 року виїхала до Польщі, де вона перебувала до 24 серпня 2022 року, після чого повернулася додому. В стані алкогольного сп`яніння відповідач вигнав позивача з двома дочками від першого шлюбу з квартири, а малолітня [PERSON] , [INFO] , залишилася разом з батьком. Позивач посилається на те, що відповідач не віддавав їй дитину, а при спробах позивача забрати дитину він чинив їй перешкоди, штовхав її, виганяв з квартири, відбирав телефон, тому вона була змушена викликати поліцію, після чого їй вдалося забрати дочку [PERSON] , [INFO] , документи та речі дітей. Деякий час вона мешкала з батьками, потім орендувала квартиру. З 26 січня 2023 року вона разом з дітьми мешкає у орендованій трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, участі у її вихованні не приймає, час від часу спілкується з дочкою. Судовим наказом Харківського районного суду Харківської області від 02 травня 2023 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дочки в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач має постійне місце роботи, працює фізичною особою-підприємцем, має стабільний дохід, постійне місце проживання, налагоджений побут. [PERSON] має гарний стан здоров`я, на обліку у нарколога і психіатра не перебуває, шкідливих звичок не має. Позивач турбується про дитину, займається її вихованням, розвитком, освітою, в разі необхідності лікує її, організовує відпочинок, гуляє з дитиною в парках, скверах, атракціонах. Дитина добре харчується, добре вдягнута, взута. В родині панує любов та злагода. Позивач зазначає, що в неї з дитиною дуже тісний та емоційний зв`язок. Дитина навчається в Комунальному закладі «Мереф`янський ліцей №7» Мереф`янської міської ради Харківської області, забезпечена необхідними засобами для дистанційного навчання. Дівчинка перебуває під наглядом сімейного лікаря ФОП [PERSON] , з якою позивач уклала декларацію на надання первинної медичної допомоги. Позивач посилається на те, що відповідач зловживає алкогольними напоями, в стані алкогольного сп`яніння веде себе агресивно, у зв`язку з чим вона звертається з зазначеним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 травня 2023 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2023 року, постановлену без видалення судді до нарадчої кімнати, вирішено питання про виключення з числа третіх осіб по цивільній справі служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації та залучення до участі у справі в якості третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2024 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Бондаренко Т.О. підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради - Зінченко К.Г. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відповідач відзиву на позов не надав, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не звертався. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON] , її представника - адвоката Бондаренко Т.О., представника третьої особи Зінченко К.Г., малолітньої [PERSON] , допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, оцінивши докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 березня 2023 року розірвано. Рішення суду набрало законної сили. 05 березня 2024 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , видане 05 березня 2024 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції). Від шлюбу з [PERSON] позивач має дочку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 04 травня 2016 року виконавчим комітетом Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області). Судом встановлено, що сторони проживають окремо з січня 2023 року, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] . Судовим наказом Харківського районного суду Харківської області від 02 травня 2023 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №6344-7001472222 від 01 вересня 2022 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №6344-7001472425 від 01 вересня 2022 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] є фізичною особою-підприємцем. Згідно договору оренди квартири від 26 січня 2023 року [PERSON] передала [PERSON] в користування трикімнатну квартиру загальною площею 56 м кв та житловою площею 41 м кв, за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з довідки щодо навчання [PERSON] №01-27/108 від 19 квітня 2023 року, наданої директором комунального закладу Мереф`янський ліцей №7» Мереф`янської міської ради Харківської області Луговою Т.Г., [PERSON] , [INFO] , з 01 вересня 2020 року навчається в комунальному закладі «Мереф`янський ліцей №7» Мереф`янської міської ради Харківської області. Батьки забезпечили дитину необхідними засобами для дистанційного навчання, переважно навчанням дитини займається мама. В даний момент і мати, і батько супроводжують процес навчання доньки. Ініціатором спілкування є вчитель. Батьківські збори батьки не відвідували. Відповідно до листа Вх. №9 від 11 квітня 2023 року, наданого фізичною особою-підприємцем [PERSON] , дитина [PERSON] знаходиться під наглядом сімейного лікаря ФОП [PERSON] . З лікарем [PERSON] укладено декларацію про надання первинної медичної допомоги, при укладенні декларації представником виступила мати дитини - [PERSON] . Дитина на диспансерному обліку з приводу хвороби не знаходиться, щеплення згідно віку. Батьки дитини звертались за медичною допомогою з приводу гострих респіраторних хвороб, профілактичних оглядів та адміністративних питань. Здебільшого дитину супроводжує мати під час оглядів, іноді - батько або бабуся. Згідно висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням Органу опіки та піклування Мереф`янської міської ради №30 від 02 листопада 2023 року, вбачається, що працівниками Служби були здійснені виїзди за адресою проживання [PERSON] та [PERSON] . За адресою проживання матері дівчинки, було встановлено, що для дівчинки створенні належні умови для виховання та повноцінного розвитку. За адресою проживання батька відсутнє окреме спальне місце для дівчинки, однак в наявності місце для навчання та ігор. Зі змісту зазначеного висновку встановлено, що 26 жовтня 2023 року під час особистого прийому [PERSON] надав письмове пояснення, в якому зазначив, що він не заперечує щодо визначення місця проживання його доньки [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , однак він не відмовляється від доньки та має намір в подальшому приймати участь у вихованні останньої. Відповідно до наданого суду висновку від 02 листопада 2023 року Органу опіки та піклування Мереф`янської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , Орган опіки та піклування Мереф`янської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . [PERSON] раніше не судима, на обліку нарколога та психіатра не перебуває, хронічних захворювань не має. Є працездатною особою, має стабільний дохід, житло та належні житлові умови для проживання доньки. Допитана в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що від доньки вона дізналася, що [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння вигнав її разом з двома дочками від першого шлюбу з квартири, а [PERSON] , [INFO] , залишилася разом з ним. Дитина тривалий час проживала з відповідачем, він не здійснював за нею належного догляду, дитина була голодна, в неї не було свого спального місця. Відповідач ввів аморальний спосіб життя і дівчині доводилося за цим спостерігати. Виходячи з обставин, досліджених у справі, та доказів, наданих позивачем, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтями 3, 18 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», зазначено, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі потрібно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У рішенні ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Отже, рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди передусім повинні враховувати інтереси самої дитини, оцінюючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини 1 статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) положення Конвенції про права дитини встановлюють, що в усіх діях стосовно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3). Ці положення Конвенції про права дитини узгоджуються з положеннями Конституції та законів України, тому її правові норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як встановлено судом, та не оспорюється сторонами позивач проживає разом із малолітньою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Позивач створила для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Відповідач проживає окремо. Обставин, які б вказували на неможливість подальшого проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, суд не встановив. Допитана в судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила, що бажає проживати разом з матір`ю. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні чи суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Враховуючи інтереси дитини, а також те, що за місцем проживання матері для дитини створені всі умови, суд вважає, що на даний час проживання дитини з матір`ю буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з нею, турботі відносно доньки та участі у її вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Отже на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, у зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно квитанції № 0.0.2987545442.1 від 10 травня 2023 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved