Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

Позивач просить розірвати шлюб, укладений між сторонами. Свої вимоги мотивує тим, що подальше спільне життя з відповідачкою та збереження з нею сім`ї стали неможливими через різні погляди на життя. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і, відповідно, без фіксації його перебігу, бо заперечень щодо такого порядку від учасників не надходило і судом не встановлено. Відповідачка, будучи належним чином та завчасно повідомлена про існування даного судового спору свого ставлення до заявлених вимог не висловила і жодних доказів суду не надала. Враховуючи такі фактичні обставини справи та приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом вирішено проводити розгляд справи в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 13 серпня 2021 року зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) зроблено відповідний актовий запис за №1323. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] народилась донька [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується дослідженими судом свідоцтвом про народження. З позовної заяви вбачається, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Сторони шлюбних стосунків не підтримують, мають різні погляди на життя, примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе, спору щодо проживання дитини у сторін немає. За вказаних обставин, позивач просить розірвати шлюб. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 та ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи фактичні обставини справи, положення норм матеріального права, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову, адже, як встановлено у ході розгляду справи, шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе. Вимоги про відшкодування судових витрат позивачем не заявлено. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved