Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

Заявниця, [PERSON] , звернулась до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання, якою просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 2009 року по день смерті останньої. Стислий виклад позиції заявника з урахуванням додаткових пояснень [PERSON] є матір`ю заявника, [PERSON] . У зв`язку з тим, що стан здоров`я матері з віком погіршувався, їй потрібно було купувати ліки та відвідувати лікарів, часто навідувати її за місце її реєстрації: м. Холмськ Арцизького району, заявниця не мала часу та можливості, оскільки проживала за межами вказаного місця, а саме: у м. Білгород-Дністровський зі своєю родиною. Тому на початку 2009 року, [PERSON] перевезла свою матір, якій на той момент вже було більше 66 років, у м. Білгород-Дністровський. Головною мотивацією для прийняття вказаного рішення було: 1) хвилювання за здоров`я матері (у м. Білгород-Дністровський - все ж кращі лікарі); 2) близькість до заявниці (отже, їй не доводилося проїжджати велику відстань аби відвідати свою матір та допомогти їй); 3) клопіт про матір (після переїзду у м. Білгород-Дністровський матері не доводилося ходити за покупками, купувати продукти, ліки, вести господарство, зайвий раз виходити з дому, аби забезпечити себе необхідним). На той момент [PERSON] проживала у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] з 2009 року на правах оренди, без укладання письмового договору оренди, тобто на підставі усної домовленості з власником житлового будинку - [PERSON] . У зв`язку з тим, що родині заявниці подобалося місцерозташування будинку, район, беручи до уваги, що родина почала робити у будинку ремонт, облаштовувати кімнати для спільних з чоловіком дітей та матері заявниці - з часом [PERSON] з чоловіком вирішили домовитися про можливий викуп частини житлового будинку, у якій вони проживали. Власниця будинку погодилася та через певний проміжок часу, а саме: у 2014 році, родина придбала частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Вказане підтверджується копією договору купівлі-продажу частки житлового будинку, що долучено до матеріалів справи. Незважаючи на те, що заявниця офіційно придбала будинок лише у 2014 році, почала фактично проживати в ньому набагато раніше, а саме: починаючи з 2009 року. Факт проживання [PERSON] із заявницею, як її донькою, підтверджується довідками, що видані КП «ЖЕО-1» м. Білгород-Дністровська, згідно з якими, як вона, [PERSON] , так і [PERSON] , проживали разом у будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] з 2009 року (а мати заявниці проживала у вказаному будинку до своєї смерті). Отже, мати заявниці проживала з нею у будинку, де [PERSON] фактично проживала разом зі своєю сім`єю. За життя, 11.01.2002, мати заявниці, [PERSON] , склала заповіт на ім`я своєї доньки [PERSON] .. У серпні 2024 року [PERSON] звернулася до Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області із заявою, в якій просила видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з якою вона проживала останні п`ять років до моменту її смерті, і тому, вважала себе такою, що прийняла спадщину, оскільки відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Про відмову від спадщини [PERSON] не заявляла, з відповідними заявами до нотаріальної контори не зверталася. 16 серпня 2024 року державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки заявницею не було подано доказів сумісного проживання зі спадкодавцем, [PERSON] , протягом п`яти років до часу відкриття спадщини. Встановлення факту постійного проживання її зі спадкодавицею на час відкриття спадщини має для заявниці юридичне значення та необхідне для належного оформлення права на спадщину. Процесуальні дії у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.09.2024 /суддя Прийомова О.Ю./ було відкрито провадження у справі заявою [PERSON] , заінтересована особа: Арцизька державна нотаріальна контора Одеської області, про встановлення факту спільного проживання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.10.2024 /суддя Прийомова О.Ю./ витребувано у Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області інформацію щодо осіб, які звертались до Арцизької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини померлої [INFO] [PERSON] та копію спадкової справи померлої [INFO] [PERSON] . 06.11.2025 надійшли витребувані судом докази. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.01.2025 /суддя Прийомова О.Ю./ повернено до з`ясування обставин справи по цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Арцизька державна нотаріальна контора Одеської області про встановлення факту спільного проживання. 06.02.2025 від заявника [PERSON] надійшла заява про відвід головуючої судді Прийомової О.Ю. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.02.2025 /суддя Прийомова О.Ю./ заява про відвід судді була визнана необґрунтованою та справу передано до канцелярії суду для визначення судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Прийомової Н.Д. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 лютого 2025 року заява про відвід судді Прийомової О.Ю. була передана на розгляд судді Анісімової Н.Д. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.02.2025 /суддя Анісімова Н.Д./ заяву [PERSON] про відвід судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Прийомової Ольги Юріївни від розгляду цивільної справи № 495/8725/24 за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Арцизька державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного місця проживання було задоволено. Згідно з розпорядженням керівника апарату Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.02.2025 № 282 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку з задоволенням заяви про відвід судді Прийомової О.Ю. та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 14.02.2025 зазначена справа розподілена судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Анісімовій Н.Д. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.02.2025 /суддя Анісімова Н.Д./ цивільна справа № 495/8725/24 за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Арцизька державна нотаріальна контора, про встановлення факту спільного проживання була прийнята до провадження судді. Заявник, [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, повідомлялася шляхом направлення смс-повідомлень про виклик до суду. У поданих 19.02.2025 додаткових поясненнях клопотала про розгляд справи за її відсутності, вимоги заяви підтримала та просила задовольнити. Заінтересована особа до судового засідання не з`явилась, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Кракатиця /дошлюбне [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20 липня 1989 року, місце реєстрації: Холмська сільська рада (а.с. 6). 30.05.1999 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 06. Дружині після одруження присвоєно прізвище « [PERSON] ». Вказаний факт підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 30.05.1999 (а.с. 40 зворот). Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17 лютого 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 223 мати заявниці, [PERSON] , померла [INFO] (а.с. 23). [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4.43 га у межах згідно з планом на території Холмської сільської ради Арцизького району Одеської області. Вказаний факт підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 286766 від 27.04.2006 (а.с. 8). За життя [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений 11.02.2002 секретарем Холмської сільської ради Арцизького району Одеської області Христовою Д.А. за реєстром № 05. За вказаним заповітом на випадок своєї смерті [PERSON] зробила наступне розпорядження: «земельний сертифікат серії [NUMBER] , виданий Арцизькою районною держадміністрацією 08.10.1996 року, що дає право на земельну ділянку - заповідаю своїй доньці [PERSON] , [INFO], що проживає у [ADDRESS] » (а.с. 42 зворот). 31.10.2014 [PERSON] придбала 1/2 частку житлового будинку за номером [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу частки житлового будинку, посвідченого 31.10.2014 приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Холудєєвою С.М., зареєстровано в реєстрі за № 2392 (а.с.14-17) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 28900472 від 31.10.2014 (а.с. 18-19). Згідно з довідкою № 184 від 22 серпня 2024 року, виданої КП «ЖЕО № 1» м. Білгород-Дністровський, гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала за адресою: [ADDRESS] з 2009 року по день смерті (а.с. 20). Згідно з довідкою № 523 від 23 січня 2025 року, виданої КП «ЖЕО № 1» м. Білгород-Дністровський, гр. [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проживала за зазначеною адресою: з 2009 року на підставі свідчень сусідів. Допитані у судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - підтвердили факт проживання [PERSON] та [PERSON] з 2009 року по день смерті останньої за однією адресою: [ADDRESS] . Повідомили суд, що мати та донька проживали разом, донька [PERSON] лікувала її, а мати лише виходила на двір, часто бачили їх разом у дворі, як вони разом сиділи. 16 серпня 2024 року державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 414/02-14, оскільки [PERSON] не було подано доказів сумісного проживання зі спадкодавцем, [PERSON] , протягом п`яти років до часу відкриття спадщини (а.с. 46). Нормативно-правове обґрунтування Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод чи інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Частиною 1 ст. 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Для заявника встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати її право на прийняття спадщини у встановленому законом порядку. Згідно з ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до положень ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Частино першою статті 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст. 1269 ЦК України). Згідно з п.п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактично прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування», виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Пунктом 23 зазначеної постанови встановлено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тобто, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Отже, відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем. Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував, що факт реєстрації місця проживання позивача за іншою адресою, ніж місце проживання й реєстрації спадкодавця, не має правового значення у таких спірних правовідносинах. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16, від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, від 01 липня 2020 року у справі № 222/1109/17. В ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 569/15147/17 зазначено, що тлумачення статті 29 ЦК України у поєднанні зі статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у відповідній редакції та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, дає підстави для висновку, що постійне місце проживання громадян України може бути підтверджено як відміткою у паспорті, так і іншими документами згідно із статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц. Отже, під час вирішення питання, чи прийняли спадкоємці спадщину у порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, суд повинен досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті та фактичне місце проживання його спадкоємців. Висновки суду Судом встановлено, що заявник є дочкою спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , і водночас є спадкоємцем за заповітом, після смерті останньої. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Як встановлено судом, після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини інші особи не зверталися, спадкодавець у шлюбі не перебувала, інші спадкоємці не встановлені. Крім того, у судовому засіданні були допитані свідки, які підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] дійсно з 2009 року проживали разом за однією адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, з наданих доказів суд вважає встановленим, що [PERSON] постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , разом зі спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті [INFO] . При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (остаточне 17.06.2011), в пункті 45 якого зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів ». На підставі викладеного та

Outcome: approved