Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Хорольської міської ради Полтавської області про надання додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування вимог вказує, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , останнім місцем проживання якої було, [ADDRESS] . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно та майнові права. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповідала [PERSON] і [PERSON] в рівних частинах. Позивач [PERSON] є онуком [PERSON] по лінії батька, [PERSON] , який помер [INFO] . У листопаді 2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі. Нотаріус повідомив про неможливість прийняття заяви, оскільки пропущено встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини. Через свою юридичну необізнаність про заповіт, про строки прийняття спадщини та відсутністю фактичного прийняття спадщини [PERSON] змушений звернутися до суду з позовом про надання додатково строку для прийняття спадщини. Ухвалою суду від 08 листопада 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. 27 листопада 2024 року від представника позивача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказав, що не заперечує проти визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини. Ухвалою суду від 11 грудня 2024 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Представник Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області Волошин С. М. у судове засідання не з`явився, у відзиві прохав судові засідання у справі проводити без участі представника відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до такого висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів Цивільного стану Комсомольського управління юстиції Полтавської області (а. с. 6). Згідно із довідкою, виданою відділом «Центру надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Хорольської міської ради 04.11.2024 № 09-08/1860, останнім місцем реєстрації та проживання [PERSON] було [ADDRESS] (а. с. 5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на земельну ділянку (пай) площею 5,49 га, що розташована на території Оболонської сільської громади (у минулому - Пузирівської сільської ради) Кременчуцького району Полтавської області, та належала їй згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 №621639, виданим Пузирівською сільською радою Семенівського району Полтавської області (а. с.7). Згідно з інформацією, наданою Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру від 06.11.2024, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 5324586700:00:004:0090 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та вона знаходиться в оренді ТОВ «Агрофірма Дніпроагролан» ( а. с. 8-9). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 28.03.2001 секретарем виконавчого комітету Пузирівської сільської ради народних депутатів Семенівського району Полтавської області зареєстрованим в книзі для запису нотаріальних дій під № 24, за яким все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, належні їй дивіденди, майновий і земельний пай, що знаходяться в ЗААТ «Прогрес» Семенівського району Полтавської області, і взагалі все те, що буде належати на день її смерті, і на що вона за Законом матиме право заповіла [PERSON] і [PERSON] (а. с.16). Позивач [PERSON] є онуком [PERSON] по лінії батька [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.11.1992 (а. с.12). Згідно із копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 05.11.2024 [PERSON] був сином [PERSON] (а. с. 14). Відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 01.03.2006, батько позивача - [PERSON] помер [INFO] (а. с.13). За змістом листа приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Горбаня В. В. від 05.11.2024 за №134/01-16 позивачу було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття у спадщину через пропущення встановленого законом шестимісячного строку та роз`яснено право звернутися у зв`язку з цим до суду (а. с.15). Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за законом першої черги здійснює право на спадкування в такому ж порядку, що й спадкоємець за заповітом, відповідно до статей 1268-1270 ЦК України, та на нього поширюються наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, передбачені статтею 1272 ЦК України. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з огляду на обставини конкретної справи. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення частини третьої статті\~1272\~ЦК не застосовуються (див. Постанова ВС від 26.12.2012 у справі №\~6-85цс12). Наведена вище правова позиція послідовно використовується у практиці ВС, який додатково роз`яснив, що головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (Постанова ВС від 31.07.2024 у справі\~№\~706/275/22). За конкретних фактичних обставин кожної справи суд має оцінювати тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що має важливе правове значення (див. Постанова ВС від 03.04.2024\~у справі №\~639/8197/2). Встановлені судом обставини у даній справі свідчать про те, що позивач не проживав за адресою, вказаною місцем проживання [PERSON] на момент її смерті, а також те, що [PERSON] звернувся до нотаріуса з метою прийняти спадщину лише у 2024 році через 18 років після смерті батька та бабусі у 2006 році. На обґрунтування поважності причин пропуску звернення до нотаріуса позивач зазначає про свою юридичну необізнаність та незнання про наявність заповіту. При цьому покликається на правовий висновок ВС у Постанові від 26.07.2021 у справі № 405/7058/19, за змістом якого необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Зазначені доводи позивача суд відхиляє з огляду на таке. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі N 686/5757/23 зазначено, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, насамперед, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі N 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі N 361/8259/18 та багатьох інших. У Постанові від 26 червня 2024 року у справі N 686/5757/23 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом. \~ \~ \~ \~За обставинами цієї справи позивач [PERSON] є спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом та за законом як спадкоємець першої черги за правом представлення. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У вирішенні справ суд враховує, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Наведені у позові причини, з якими позивач пов`язує пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі, не можуть бути визнані судом поважними. Виходячи з наведеного, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed