Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 лютого 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 3270277, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 15 000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, після чого укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача. ТОВ «Мілоан» на виконання кредитного договору надало відповідачу кредит шляхом безготівкового переказу коштів на рахунок платіжної картки відповідача, однак відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, не повертав кошти згідно з графіком погашення кредиту, внаслідок чого має заборгованість. 14 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 68-МЛ, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги у правовідносинах, які виникли на підставі кредитного договору, набуло право вимоги до [PERSON] щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 3270277 від 02 лютого 2021 року. Станом на 28.05.2021 сума заборгованості за кредитним договором становить 31 356,38 грн, з яких 7 250,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 24 106,38 грн - прострочена заборгованість за відсотками. Указану заборгованість з метою захисту право кредитора, позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 20 червня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача Шпичак К.М. надала заяву про розгляд цивільної справи у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи у її та відповідача відсутність . Також [PERSON] надала відзив на позов. В обґрунтування відзиву зазначено, що будь яких доказів укладення відповідачем договору кредиту матеріали справи не містять, оскільки не містять будь-яких доказів укладення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін. З наданих позивачем документів вбачається, що відповідач звернувся до банківської установи з пропозицією видати йому кредитні кошти. В той час жодних належних доказів того, що саме відповідач ініціював отримання кредитних коштів та погодив їх умови отримання і повернення, до позовної заяви не додано. Всі докази як письмові, так і електронні, створені позивачем у справі самостійно в односторонньому порядку без підтвердження їх належності будь-якими сторонніми незацікавленими особами і не можуть вважатися належними та допустимими у цьому випадку. Поданий позивачем розрахунок заборгованості також не є доказом, оскільки такий документ створений позивачем самостійно, без підтвердження належності будь-якими сторонніми незацікавленими особами. З нього не вбачається послідовності надання коштів та здійснення відповідачем операції (користування коштами), а тільки нараховувались відсотки. Не містять матеріали справи й визнання такого факту відповідачем. Сума відсотків не непропорційною сумі боргу - майже втричі більше вартості коштів, отриманих в кредит. При цьому позивач просить стягнути борг за відсотками за період з 02 лютого 2021 року по 02 травня 2021 року, хоча кредит надавався строком на 30 днів. У договорі відступлення відсутні відомості щодо права відступлення вимоги саме за кредитним договором № 3270277 від 02.02.2021. не згадується ПІБ відповідача. У доданому реєстрі боржників міститься запис лише про одного боржника, відповідача у справі, у той час як позивачу передано кредитний портфель на суму 97 347 061,65 грн. Письмові докази, надані позивачем у справі, явно мають ознаки підробки та не можуть бути прийняті судом у якості доказів по справі. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на підставі анкети-заяви на кредит та згідно умов кредитного договору № 3270277, укладеного 02 лютого 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , ТОВ «Мілоан» зобов`язувалося надати відповідачу на картковий рахунок кредит в сумі 15 000,00 грн строком на 30 днів, а позичальник зобов`язалася до 04 березня 2021 року повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом й виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах та в строки, що визначені в договорі: комісія за надання кредиту складає 1 500,00 грн. нараховується одноразово за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом 5 625,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,60 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом згідно п. 1,6 та 2.2.3 договору. Відповідно до платіжного доручення № 38813416 від 02 лютого 2021 року відповідачу було перераховано 15 000,00 грн. з поміткою призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ «Мілоан» згідно договору № 3270277. Позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є набувачем права вимоги заборгованості до відповідача [PERSON] за цим кредитним договором на підставі договору відступлення прав вимог № 68-МЛ від 14 травня 2021 року. Згідно з частиною першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 634 цього кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частин першої, другої статті207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з п. 12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За п. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст. ст. 1, 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на вебсайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між кредиторами та позичальником не було б укладено. Таким чином, електронний договір, підписаний електронним одноразовим ідентифікатором, вважається укладеним у письмовій формі з моменту його підписання, тобто ведення алфавітно-цифрової послідовності даних (пароль). Водночас такий договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо істотних умов договору. Судом установлено, що відповідно до п. п. 6. 1 та 6.2 кредитного договору № 3270277 сторони дійшли згоди, що кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (смс) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладання (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником товариству через веб сайт або у смс-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер [NUMBER] . Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлене позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству. Згідно з п. п. 6. 4, 6. 5 сторони погодили, що укладений кредитний договір після його підписання електронного підпису одноразовим ідентифікатором є таким, що укладений у письмовій формі. У розділі 10 договору «Реквізити сторін» у графі «Позичальник» містяться особисті дані [PERSON] зокрема: РНОКПП, паспортні дані, адреса проживання, номер телефону, електронна пошта. Аналогічні дані відповідача містяться в анкеті-заяві на кредит, де також вказано дату народження, вік, освіту, соціальний статус, місце роботи, майновий стан (щомісячний дохід), IP адресу з якої подано заяву. Згідно з довідкою про ідентифікацію, відповідач під час укладення кредитного договору використовувала електронний підпис у формі одноразового ідентифікатора U97046, сформованого 02 лютого 2021 року о 06:41 годині і який було відправлено йому на номер мобільного телефону [NUMBER] , який відповідає номеру, вказаному ним в анкеті-заяві. Така обставина також підтверджується Інформацією з електронного файлу (LogFile застосування коду) щодо підтвердження підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір у формі електронного правочину, хронологією вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину № 32700277 від 02.02.2021 Доказів того, що персональні дані відповідача (дані паспорта громадянина України, картки фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування кредитних грошових коштів, номер телефону, адреса реєстрації місця проживання, адреса електронної пошти, банківського рахунку) були використані товариством чи іншими особами для укладення кредитних договорів від його імені, відповідачем до суду не надані, як і не надано доказів того, що він звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення відносно нього шахрайських дій чи оскарження правомірності укладеного договору. Реквізити банківського (карткового) рахунку, зазначеного позичальником в анкеті-заяві, та, відповідно, у кредитному договорі, відповідають номеру рахунку, на який товариством здійснено переказ кредитних коштів, що підтверджується також наданою на виконання ухвали суду випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 02.02.2021 року, з якої вбачається факт перерахування коштів [PERSON] від ТОВ «Мілоан». Належність відповідачу карткового рахунку підтверджується інформацією АТ КБ «ПриватБанк» наданою на виконання ухвали суду в частині про витребування доказів. Ураховуючи той факт, що на рахунок відповідача надійшла обумовлена сторонами у кредитному договорі від 02.02.2021 сума кредитних коштів 15 000,00 грн, і такий картковий рахунок належить відповідачу, останній знав і не міг не знати про отримання кредитних коштів. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що відповідач звертався до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про помилковий переказ коштів 02 лютого 2021року. Зважаючи на вказане, невизнання самим відповідачем факту укладання кредитного договору і використання такого ідентифікатора не обґрунтоване стороною відповідача за допомогою належних та допустимих доказів. Підстав вважати, що кредитний договір укладений з порушенням вимог Закону Україну «Про електронну комерцію» немає. У кредитному договорі кредитор та позичальник узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача [PERSON] для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 7 250,00 грн. підтверджено графіком розрахунків, анкетою-заявою на кредит, випискою з особового рахунку за кредитним договором, копією реєстру боржників та не спростований стороною відповідача належними та допустимими доказами. Разом з тим, суд не може погодитися з розміром нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за договором про надання споживчого кредиту №3270277 від 02.02.2021 в розмірі 24 106,38 грн., виходячи з таких мотивів.. Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. За умовами договору про надання споживчого кредиту №3270277 від 02.02.2021 сторони встановили строк кредитування 30 днів, тобто до 04 березня 2021 року, включаючи дату отримання та повернення позики. Як встановлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 30 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору становить 5 625,00 грн за період з 02.02.2021 по 04.03.2021, виходячи з розрахунку: 15 000,00 грн (тіло кредиту) х 1,25% (базова відсоткова ставка) х 30 день (строк позики), що підтверджується також умовами договору. Доказів пролонгації договору суду, як і доказів користування кредитом відповідачем після терміну його закінчення, стороною позивача до суду не надано, а пунктом 2.2. договору встановлено, що після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Наданий позивачем витяг з реєстру боржників до договору факторингу не може вважатися належним доказом наявності такої заборгованості. У зв`язку з цим, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом за межами строку кредитування відсутні. Заявлене одночасно з відзивом на позовом клопотання сторони відповідача про витребування оригіналу договору відступлення права вимоги суд вважає необхідним залишити без розгляду з огляду на відсутність належного обґрунтування такого клопотання та відсутності заяви представника відповідача щодо підтримання клопотання, заявленого у відзиві на позов. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2 684,00 грн., сплачений ним при подачі позову, тому оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати виходячи з пропорційності розміру задоволених вимог: 12 875,00 грн. (сума боргу, задоволена судом) * 2 684,00 грн. / 31 356,38 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення) = 1 102,06 грн.

Outcome: approved