Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернулося до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що 28.08.2019 року між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту та страхування №Z41.26588.005639887, відповідно до умов якого відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 26010,00 грн для особистих потреб. Відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 25.07.2023 року між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір Факторингу № 01.02-31/23, відповідно до розділу 2 якого АТ «Ідея Банк» відступило, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло Право Вимоги за Первинними Договорами, в розмірі Заборгованостей Боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в Реєстрі Боржників. За даним договором факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед АТ «Ідея Банк» за договором №Z41.26588.005639887. Згідно з розрахунком заборгованості по Кредитному договору заборгованість [PERSON] перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» станом на дату подачі позову, складає 70565,97 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 24593,57 грн.; заборгованість за відсотками 07,65 грн.; заборгованість за іншими процентними платежами 45964,75грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості та судовий збір. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Суд дійшов висновку про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В зв`язку з чим справа розглядається відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відсутність учасників справита без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази у справі, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного. Встановлено, що 28.08.2019 року між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту та страхування №Z41.26588.005639887, відповідно до умов якого відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 26010,00 грн. Відповідно до пункту 1 Кредитного договору, Банк надає клієнту кредит у розмірі 17711 гривень строком на 36 місяців, розмір процентної ставки 0,01 %, а позичальник зобов`язується одержати і повернути кредит разом з процентними платежами згідно із графіком платежів. 25.07.2023 року між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір Факторингу № 01.02-31/23, відповідно до розділу 2 якого АТ «Ідея Банк» відступило, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло Право Вимоги за Первинними Договорами, в розмірі Заборгованостей Боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в Реєстрі Боржників. За даним договором факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед АТ «Ідея Банк» за договором №Z41.26588.005639887. Згідно з розрахунком заборгованості по Кредитному договору заборгованість [PERSON] перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» станом на дату подачі позову, складає 70565,97 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 24593,57 грн.; заборгованість за відсотками 07,65 грн.; заборгованість за іншими процентними платежами 45964,75грн. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Положеннями ст. 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. В ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положенням статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України божник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання. Положенням частини 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцеві) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом враховано, що АТ «Ідеа Банк» свої зобов`язання за договором кредиту виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується наявною у матеріалах справи копією ордера-розпорядження № 1, 2 про видачу кредиту. Отримання відповідачем кредитних коштів також підтверджується наданою позивачем випискою з рахунка [PERSON] . У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2024 року у справі № 298/825/15-ц (провадження № 61-998св24) зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Судом враховано, що у матеріалах справи наявна довідка-розрахунок заборгованості, подана позивачем, при цьому відповідач не надав заперечень з приводу вказаного розрахунку, свого розрахунку не подав. З огляду на зазначене, суд вважає поданий позивачем розрахунок заборгованості належним доказом в частині нарахування та стягнення простроченого кредиту та нарахованими і несплаченими відсотками, оскільки такий не спростовано відповідачем. Отже, суд вважає що позовні вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» в частині стягнення з [PERSON] заборгованість за\~основним боргом\~ 24593,57\~грн.,\~заборгованість за\~відсотками \~07,65\~грн.,є обгрунтованими та підлягають задоволенню. У постанові Верховного Суду від 03 грудня 2024 року у справі № 487/6342/18 (провадження № 61-2433св24) зазначено, що обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора. Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що 25 липня 2023 року між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (попередня назва «Росвен Інвест Україна») було укладено договір Факторингу №01.02-31/23, відповідно до розділу 2 якого АТ «Ідея Банк» відступило, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в реєстрі боржників. Згідно зі статтею 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Пунктом 1 частини 1 статті 512, статтею 514, частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач, як новий кредитор за кредитним договором, набув право вимоги до відповідача, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість відповідача за кредитним договором, задовольнивши позов частково. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за іншими процентними платежами 45964,75 грн., то суд дійшов висновку, що така задоволенню не підлягає з огляду на таке. За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16. Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Враховуючи наведені правові висновки, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні залишку нарахованих і несплачених комісій, оскільки такі вимоги є необґрунтованими. При цьому банк не мав права встановлювати до кредитного договору щомісячну комісію за обслуговування кредиту, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів погашення відповідачем заборгованості за спірними кредитними договорами. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 28.08.2019 року №Z41.26588.005639887 у розмірі 24601,22 грн., яка складається заборгованість за основним боргом 24593,57 грн.; заборгованість за відсотками 07,65 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати пропорційно до задоволених вимог, у розмірі 844,45 грн, що складає 34,86 % від загальної суми позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial