Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

Представник позивача звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та заборгованості за попередній період. Позов мотивовано, тим, що 09 листопада 2002 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. У шлюбі народилась двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, проте відповідач з позивачем проживають окремо. З військовою агресією рф проти України, позивач разом із дітьми в березні 2022 року виїхала за межі України та на даний час проживає в Іспанії. На момент виїзду позивача з дітьми за кордон, сторони домовились про добровільне перерахування відповідачем коштів щомісячно на утримання їх спільних дітей. Однак відповідач виконує неналежно таку домовленість, з березня 2022 року ним надано тільки 40 000тис євро. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням добросовісно надавати кошти, але зі слів відповідача він був позбавлений певний період можливості перераховувати обумовлені між батьками кошти. Відповідач є ФОП\~ та отримує дохід в значному розмірі, наприклад за 2024р. 5 863 928 грн., та має змогу оплачувати офіційно аліменти на утримання дітей. Просила позов задовольнити, а також просила стягнути аліменти на утримання дітей за період з 12.03.2022 року по 11.02.2025 року всього в розмірі 3 857 000.00грн. 20.02.2025 року представник відповідача подала суду заяву, в якій відповідач визнав позов в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак її представник подала суду заяву, в якій позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву за змістом якої вимоги позову визнав, просив розгляд справи здійснювати без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.11-12). Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у постанові КМ України від 26 лютого 1993 р. №146 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, частин 7, 8 Сімейного кодексу України вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Судом встановлено, що відповідач інших осіб, в тому числі і непрацездатних, на своєму утриманні не має. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Стаття 181 Сімейного Кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.ч.1,2 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Період стягнення аліментів з відповідача, який визначений позивачем в позовній заяві поставлений менший ніж зазначений в нормі статті СК України, тобто за три роки з врахуванням частини сплачених відповідачем коштів на утримання двох дітей. При визначенні розміру аліментів, суд враховує обставини, визначені вст.182 СК України, а саме стан здоров`я та матеріальне становище позивача, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, те, що він є працездатним, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, з врахуванням потреб дітей, які перебувають з матірю за кордоном. Отже, враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, інших аліментних зобов`язань не має, та те, що позов визнав в повному обсязі, суд дійшов висновку, що позов про стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON] , на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] слід задовольнити та стягувати з відповідача аліменти щомісячно на утримання дітей до досягнення ними повноліття у розмірі 160 000.00грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи\~ дня пред`явлення позову до суду. А також, з врахуванням визнання позову і щодо сплати аліментів за попередні три роки, з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] , на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] ,в розмірі 3 857 000.00грн. за період з 12.03.2022 року по 11.02.2025 року (35 місяців) відповідно до ч.2 ст.191 СК України. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки, позов подано до суду 18 лютого 2025 року, про що свідчить відмітка суду, суд дійшов висновку, що аліменти підлягають стягненню з 18 лютого 2025 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З врахуванням ціни позову, яка складається понад 4 000 000грн., відповідно судовий збір підлягає стягненню в максимальному розмірі 9084грн, однак враховуючи, що позивач від сплати судового збору звільнена, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що згідно із вимогами ст. ст.141,142 ЦПК України із відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50% визначеної законом ставки судового збору в сумі 4542грн. На підставі ст. 180-182, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»

Outcome: approved