Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» звернулося до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 35 614,32 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.02.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» (далі - первісний кредитор) та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № L4666000 у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, у свою чергу позичальник, не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів в наслідок чого станом на виникла заборгованість у розмірі 23 463,99 грн., яка складається з тіла кредиту у розмірі 9 700,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 2 894,00 грн., а також іншими заборгованостями (в тому числі комісією та пенями) у розмірі 10 869,99 грн. Відповідно до п. 6.5, п. 6.5.1 загальних положень договору кредитної лінії, позичальник з цим погоджується, що кредитодавець має право на уступку прав, претензій та/або зобов`язань, що виникають з цього договору, будь-яким третім особам (надалі іменуються як «Правонаступники») у тому числі з моменту стягнення боргів. 01.07.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором кредитної лінії №L4666000 за яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно відповідача. Станом на дату укладення договору №01072019 від 01.07.2019 відступлення права вимоги, сума заборгованості відповідача перед новим кредитором - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 23 463,99 грн. Також у зв`язку з простроченням сплати кредитних коштів позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму збитків у урахуванням 3% річних у розмірі 2 114, 12грн., та суму збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань у розмірі 10 036,21 грн., що у загальному розмірі становить 35 614,32 грн., у зв`язку з чим позивач вимушений звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 13.11.2024 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Відповідач по справі повідомлявся судом про розгляд судом даного провадження належним чином, на адресу суду направив відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позовних вимог, посилаючи на те, що усі твердження позивача є надуманими, бездоказовими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, суб`єктивних міркуваннях позивача, та не доведені документально. Відповідач категорично заперечує, що він: Зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) Кредитодавця; Створив в такій системі особистий кабінет; Отримав Пропозицію (оферту) та ознайомився із нею; Отримав електронне повідомлення від Кредитодавця із одноразовим ідентифікатором; Ввів одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційних системах (сайтах) Кредитодавця; Використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) Кредитного договору. Зокрема, у позові позивач не підтверджує доказами, яким чином був надісланий позивачем та отриманий відповідачем такий ідентифікатор: СМС-повідомлення, певний месенджер. При цьому позивач не надав із позовом жодного доказу, що відповідач та позивач здійснили вказані вище дії. Окрім того, у позовній заяві відсутні докази набуття права вимоги за Кредитним договором та Додатковими угодами за ним. Так, у матеріалах справи міститься договір відступлення прав вимоги від 01.07.2019 № 01072019, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» Разом з тим, ТОВ «ВІН ФІНАНС» (ТОВ «ФК «Довіра та гарантія»), звертаючись до суду із даним позовом не надано у розпорядження суду копії реєстру боржників чи витяг з нього, що позбавляє суд перевірити чи перейшло право грошової вимоги від первісного кредитора до позивача щодо боржника [PERSON] . Із урахуванням наведеного вище, оскільки позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором та Додатковими угодами до нього від первісного кредитора ТОВ «Дінеро» до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», де договір було передано позивачу, що є підставою для відмови у позові. Відповіді на відзив на позовну заяву від сторони позивача на надходило. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що до позовної заяви додано договір кредитної лінії № AG 9576385 від 10.02.2019 укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] , відповідно до умов якого надано кредит у сумі 3 000 грн., ліміт кредитної лінії 8 750 грн., відсоткова ставка в день 0,65%, комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю, в день 45 грн. Окрім того, 10.02.2019, 12.02.2019, 14.02.2019 та 17.02.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] було укладено додаткові угоди (а.с.23-27). 01.07.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №01072019. Строк даного договору до 31.12.2019. Публічна пропозиція (оферта) у розумінні статей 641, 644 ЦК України визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору, однак всі інші істотні умови які є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, зазначено в Індивідуальній частині договору про надання фінансового кредиту - Кредитному договорі. Відповідно до ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року, справа №916/2286/16, предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги). Звертаючись до суду з цим позовом позивач зазначає, що 10.02.2019 між сторонами було укладено договір кредитної лінії № L4666000. Разом з тим як вбачається з доданих до позову додатків, позивачем додано договір кредитної лінії № AG 9576385, а також ряд додаткових угод до договору кредитної лінії № AG 9576385 укладених між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] . У той же час, доказів того, що між сторонами було укладено саме договір кредитної лінії № L4666000 від 10.02.2019 року, позивачем суду не надано. Згідно із вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів укладення договору кредитної лінії № L4666000 від 10.02.2019 року, між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] .. Враховуючи встановлені за наслідками розгляду справи обставини та досліджені на їх підтвердження докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» у повному обсязі.

Outcome: dismissed