Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, поданим його представником адвокатом Пузир В.О. до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування вимог посилається на те, що [PERSON] проходить військову службу в Службі безпеки України на посаді майора, старшого оперуповноваженого Новоукраїнського районного відділу УСБУ в Кіровоградській області за контрактом офіцерського складу, що підтверджується контрактом про проходження військової служби у Службі безпеки України від 11.04.2023, строк його дії 6 років, а саме з 23.06.2023 по 22.06.2029 включно. [PERSON] має рідного брата [PERSON] , їх батьком є [PERSON] . 01.03.2024 [PERSON] на своїй персональній сторінці у соціальній мережі « [INFO] » (facebook.com) розміщено неправдиву, недостовірну та таку, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача публікацію. Посилання на персональну сторінку відповідача: [INFO] [INFO] на своїй персональній сторінці в соціальній мережі «Facebook» розміщено публікацію з наступним змістом: « [PERSON] батько не є заможною людиною та зважаючи на той факт, що його менший син [PERSON] вигнав його із домівки яку він побудував, одібрав все навіть одежу мій батько, [PERSON] , знайшов можливість внести свій вклад в перемогу і подарував рушницю військовим для боротьби із російськими дронами! Не перестаю ним захоплюватися! Це мій батько! Моя гордість! Навіть якщо хоть один рашисський дрон буде збитий та збереже військовим життя це вже велике щастя!» Посилання на дану публікацію: [INFO] . На момент подання заяви про забезпечення доказів до суду дану публікацію оцінено 74 людьми та відповідно до неї додано 15 коментарів. Крім цього, в коментарях до публікації відповідачем у відповідь на запитання «Як це вигнав син?!А ти де був?!» користувача з ім`ям « [PERSON] » надано відповідь «на жаль не був в місті...приїхав батько вже сидів на моєму порозі...та гарне прикриття у нього-співробітник СБУ, і так на мене заяви строчить, що я ніби то йому та членам його родини погрожував зброєю...підготовлений та із корочкою СБУ. Я вже ким не був і крадієм, і бандитом, і колоборантом...». Після цього, користувачем « [PERSON] » задано питання «Viktor Moskovets це такий рідний брат???», на що відповідачем надано відповідь « [PERSON] на жаль так...». Отже, кількість оцінок публікації, кількість осіб, які ознайомились із нею та відповідно численність коментарів свідчить про масовість поширення неправдивої, недостовірної та такої, що дискредитує [PERSON] , як працівника СБУ, інформації в соціальній мережі «Facebook». Інформація розповсюджена відповідачем доводить до відома необмеженої кількості осіб викривлену інформацію про діяльність позивача, як працівника СБУ, перекручує зміст його дій, створює враження про вчинення позивачем злочину проти свого батька та є неправдивою, відтак, не є оціночними судженнями, а поширення такої інформації принижує честь, гідність та завдає шкоди діловій репутації [PERSON] . Відповідач грубо порушує права позивача прямо передбачені Конституцією України, а також Цивільним кодексом України. У зв`язку з цим, статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Відповідно до вимог ст. ст. 275, 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, ділової репутації, які є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію та у такий же спосіб, у який вона була поширена. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Щодо визнання інформації, поширеної відповідачем, недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Відповідачем у своїй публікації зазначається: « [PERSON] батько не є заможною людиною та зважаючи на той факт, що його менший син [PERSON] вигнав його із домівки яку він побудував, одібрав все навіть одежу мій батько, [PERSON] , знайшов можливість внести свій вклад в перемогу і подарував рушницю військовим для боротьби із російськими дронами! Не перестаю ним захоплюватися! Це мій батько! Моя гордість! Навіть якщо хоть один рашисський дрон буде збитий та збереже військовим життя це вже велике щастя!» Також, в коментарях до неї вказано: «на жаль не був в місті...приїхав батько вже сидів на моєму порозі...та гарне прикриття у нього-співробітник СБУ, і так на мене заяви строчить, що я ніби то йому та членам його родини погрожував зброєю...підготовлений та із корочкою СБУ. Я вже ким не був і крадієм, і бандитом, і колоборантом...». Так, жодних неправомірних дій позивачем відносно свого батька [PERSON] не вчинено, будь-які кримінальні провадження відносно [PERSON] не відкрито, вироку за результатами судового розгляду провадження не винесено, жодних цивільних позовів до відповідного суду не подано. Крім цього, описані відповідачем неправдиві обставини можуть бути кваліфіковані, як злочини, що передбачені статтями 190-192 КК України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Отже, лише вирок суду у кримінальній справі, який набув законної сили, та матеріали кримінальної справи, якими встановлено певні діяння, можуть бути використані відповідачем при наданні оцінки протиправності вчинку описаних у відповідних публікація у соціальній мережі «Фейсбук», скоєних позивачем. Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, публікація неправдивої інформації відповідачем про вчинення кримінального правопорушення, є надуманою та ґрунтується виключно на наклепі (ч. 1 ст. 10 ЦПК України). Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (ч. 2 ст. 62 Конституції України). Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ч. 4 ст. 10 ЦПК України). Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики. Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.11 2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, - щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом. У рішенні від 10.02.1995 у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. Вищевказані вислови Відповідача сформовано в брутальній, принизливій формі та такій, що принижує гідність, честь і ділову репутацію позивача, як працівника Служби безпеки України в умовах повномасштабної війни у зв`язку зі збройною агресію російської федерації. Інформація розповсюджена відповідачем доводить до відома необмеженої кількості осіб викривлену інформацію про діяльність позивача, військовослужбовця, створює враження про вчинення позивачем злочину проти свого рідного батька [PERSON] та є неправдивою, відтак, не є оціночними судженнями, а поширення такої інформації принижує честь, гідність та завдає шкоди діловій репутації позивача. Відповідач грубо порушує права позивача прямо передбачені Конституцією України, а також Цивільним Кодексом України. Недостовірна інформація, розповсюджена відповідачем стала доступною не тільки його знайомим, а й широкому колу громадськості, позивач піддався невиправданому осудженню в коментарях, у зв`язку з чим переніс глибокий морально-психологічний стрес. Озвучена в публікації відповідача інформація, яка була поширена серед невизначеної кількості людей, ображає ділову репутацію позивача, оскільки містить чітке посилання на службу в СБУ. Дані звернення відповідача до інших користувачів соціальної мережі «Фейсбук» скеровано з метою принизити ділову репутацію та нанести шкоду особистим немайновим правам [PERSON] . Порушення [PERSON] прав позивача завдало останньому душевних страждань, оскільки він постійно знаходився в пригніченому стані, втратив спокій, звичайне самопочуття та психологічний стан останнього погіршився, а відповідно, це погіршило відносини з оточуючими людьми, близькими та рідними. Крім цього, про існування даної публікації позивачем дізнався саме від інших третіх осіб, які йому в телефонному режимі повідомили про розміщення даного неправдивого тексу в мережі Інтернет. Неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, а саме погіршився його емоційний стан та порушені життєві зв`язки через ускладнення активного громадського життя, що полягало у низці телефонних дзвінків від колег, родичів та просто не байдужих людей, задля підтвердження чи спростування поширеної відносно нього неправдивої інформації. Визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь і гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] в соціальній Інтернет мережі «Фейсбук»(facebook.com) на своїй персональній сторінці наступного характеру: « [PERSON] батько не є заможною людиною та зважаючи на той факт, що його менший син [PERSON] вигнав його із домівки яку він побудував, одібрав все навіть одежу мій батько, [PERSON] , знайшов можливість внести свій вклад вперемогу і подарував рушницю військовим для боротьби із російськими дронами! Не перестаю ним захоплюватися! Це мій батько! Моя гордість! Навіть якщо хоть один рашисський дрон буде збитий та збереже військовим життя це вже велике щастя!» - [INFO] та зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, опубліковану на своїй персональній сторінці шляхом її видалення та опублікування спростування недостовірної інформації, розміщеної на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Фейсбук». Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 120 000 грн моральної шкоди. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у справі, які складаються із сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою від 10.05.2024 забезпечені докази. Ухвалою від 21.05.2024 відкрито загальне провадження у справі. Ухвалою 12.11.2024 закрито підготовче провадження. В судовому засіданні представник позивача адвокат Пузир В.О. вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] вимоги не визнала, суду пояснила, що позов безпідставний та факти, викладені в ньому надумані. Пленум ВСУ визначив, що підставою для задоволення такого позову є сукупність обставин, а для позивача діє тягар доведення позову: факту поширення недостовірної інформації та недостовірності цієї інформації. Обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вважає, що публікація відповідача у соціальній мережі є оціночним судженням та не завдала шкоди інтересам позивача. Між сторонами існує конфлікт щодо майна, яке належало їх батькам, з цього приводу у суді перебуває позов батька сторін про поділ майна. Позивач вигнав батька з будинку і по теперішній час він проживає у житлі відповідача. Будинок, про який йде мова в публікації був майном батьків сторін. Між батьками сторін шлюб розірваний. Свідок [PERSON] суду показав, що він був присутнім і особисто чув, як молодший син [PERSON] [PERSON] , сказав батькові: «Йди звідси», маючи на увазі із будинку, де батько проживав по [ADDRESS] . Особисто чув та був присутнім під час сварки між [PERSON] , [PERSON] та його матір`ю і дружиною, коли останні сказали виїхати [PERSON] з будинку. Після чого, він особисто допомагав перевозити речі [PERSON] до сина [PERSON] . Ці події відбувались влітку 2023 року. [PERSON] проживає у [PERSON] . Крім того, свідок показав, що він добре знає всю родину [PERSON] , між ними існує конфлікт з приводу розподілу майна між синами. Батько вважає, що майно, яке належить їм з дружиною повинно бути розподіллено між синами порівну. Натомість мати сторін подарувала вищезазначений будинок [PERSON] . Особисто публікацію в соцмережі не читав, але знає про неї від [PERSON] . Свідок [PERSON] суду показав, що син [PERSON] умовив свою матір, а його дружину подарувати йому будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] , в якому він проживав разом із своєю дружиною (матір`ю сторін). Після цього розлучився з дружиною. Вважає, що їх спільна сумісна власність з дружиною розподілена між сина не порівну, з чим не погоджується. Влітку 2023 року син [PERSON] вигнав його із вищезазначеного будинку, зрізав замки на сараї та продав всі його інструменти на металобрухт, пояснюючи це тим, що це за те, що він звернувся до сина з позовом. [PERSON] флігель у дворі, щоб він там не зміг жити. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на своїй персональній у соціальній мережі «Фейсбук» (facebook.com) розмістив публікацію з наступним змістом: «Мій батько не є заможною людиною та зважаючи на той факт, що його менший син [PERSON] вигнав його із домівки яку він побудував, одібрав все навіть одежу мій батько, [PERSON] , знайшов можливість внести свій вклад в перемогу і подарував рушницю військовим для боротьби із російськими дронами! Не перестаю ним захоплюватися! Це мій батько! Моя гордість! Навіть якщо хоть один рашисський дрон буде збитий та збереже військовим життя це вже велике щастя!» Посилання на дану публікацію: [INFO] . Крім того, в коментарях до публікації відповідачем у відповідь на запитання «Як це вигнав син?!А ти де був?!» користувача з ім`ям « [PERSON] » надано відповідь «на жаль не був в місті...приїхав батько вже сидів на моєму порозі...та гарне прикриття у нього-співробітник СБУ, і так на мене заяви строчить, що я ніби то йому та членам його родини погрожував зброєю...підготовлений та із корочкою СБУ. Я вже ким не був і крадієм, і бандитом, і колоборантом...». Після цього, користувачем « [PERSON] » задано питання «Viktor Moskovets це такий рідний брат???», на що відповідачем надано відповідь « [PERSON] на жаль так...». Позивач вважає, що інформація розповсюджена відповідачем доводить до відома необмеженої кількості осіб викривлену інформацію про діяльність позивача, військовослужбовця, створює враження про вчинення позивачем злочину проти свого рідного батька [PERSON] та є неправдивою, відтак, не є оціночними судженнями, а поширення такої інформації принижує честь, гідність та завдає шкоди діловій репутації позивача. Недостовірна інформація, розповсюджена відповідачем стала доступною не тільки його знайомим, а й широкому колу громадськості, позивач піддався невиправданому осудженню в коментарях, у зв`язку з чим переніс глибокий морально-психологічний стрес. Озвучена в публікації відповідача інформація, яка була поширена серед невизначеної кількості людей, ображає ділову репутацію позивача, оскільки містить чітке посилання на службу в СБУ. Дане звернення відповідача до інших користувачів соціальної мережі «Фейсбук» скеровано з метою принизити ділову репутацію та нанести шкоду особистим немайновим правам [PERSON] , що завдало останньому душевних страждань, оскільки він постійно знаходився в пригніченому стані, втратив спокій, звичайне самопочуття та психологічний стан останнього погіршився, а відповідно, це погіршило відносини з оточуючими людьми, близькими та рідними. Крім цього, про існування даної публікації позивачем дізнався саме від інших третіх осіб, які йому в телефонному режимі повідомили про розміщення даного неправдивого тексу в мережі Інтернет. Неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, а саме погіршився його емоційний стан та порушені життєві зв`язки через ускладнення активного громадського життя, що полягало у низці телефонних дзвінків від колег, родичів та просто не байдужих людей, задля підтвердження чи спростування поширеної відносно нього неправдивої інформації. Представником відповідача надав суду копія позовної заяви [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договорів та визнання спільним майном подружжя та його поділ та постанова Кропивницького апеляційного суду від 30.01.2025 про скасування ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.07.2024 про закриття провадження у справі., які свідчать про існування майнового спору між [PERSON] та його батьком. Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь та гідність інших людей. Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Відповідно до частини першої статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Статтею 271 ЦК України передбачено, що зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Згідно зі ст. 275 ЦК України кожній фізичній особі надано право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. За нормою ч.ч.1,6,7 ст. 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та(або)членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.\~Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ст. 299 ЦК України). При цьому, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. У пунктах 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета » та Бородянський проти Росії» («Nova Gazeta and Borodyansky v.\~Russia»), що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. У частині другій статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Як визначено у ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Аналізуючи зміст поширеної інформації у контексті встановлених фактичних обставин справи, доводів позову, пояснень представників сторін та показів свідків, матеріалів справи, суд дійшов висновку, що між сторонами справи та їх батьками триває майновий конфлікт щодо розподілу майна, яке зі слів [PERSON] є спільним майном подружжя (доказів щодо цього не надано). Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що позивач, висловлював прохання у грубій формі, під час сварки у дворі, щоб батько залишив дім, після чого батько вивіз речі з нього. Тобто, у публікації відповідач фактично повідомляв інформацію про факт існування конфлікту, за участю позивача та їх батька, а також висловлював своє власне негативне ставлення до цих подій. На думку суду, у даному випадку в діях відповідача має місце реалізація свого конституційного права на вираження своїх поглядів, а не намір поширити недостовірну інформацію з метою приниження ділової репутації честі та гідності позивача. Спірні вислови фактично свідчать про власну оцінку відповідачем ситуації, що склалася між сторонами. Із матеріалів справи не вбачається, що поширена інформація ганьбить честь та гідність позивача, завдає шкоди його діловій репутації, як працівнику СБУ. Позивачем не доведено, що розповсюджена інформація дискредитує його або призвела до негативних наслідків, та, що вона була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про її правдивість чи неправдивість, а не з метою висловлення власної думки та позиції. За викладених обставин, в силу наведених вище вимог закону, положень Конвенції, з урахуванням практики ЄСПЛ, суб`єктивні думки і погляди не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а отже, не можуть вважатися поширенням недостовірної інформації, та відповідно не підлягають спростуванню відповідно до ст. 277ЦК України та ст. 30 Закону України «Про інформацію». За встановлених обставин, позов задоволенню не підлягає. На підставі ст. 277 ЦК України,

Outcome: dismissed