Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

Позивачі звернулися до Жовтневого районного суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просять припинити обтяження та скасувати запис про заборону на нерухоме майно № 3397358, зареєстрований 30 червня 2006 року, який вчинений реєстратором Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області на підставі повідомлення Миколаївської контори будбанка б/н від 21.11.1987 року. В обґрунтування заяви посилаються на те, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] - [PERSON] . Позивач [PERSON] , є співвласником частини об`єкта нерухомості, а саме житлового будинку [ADDRESS] . Після смерті батька [PERSON] для прийняття спадщини звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянової О.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, і в січні 2024 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом № 106 на частину у праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] , проте, під час отримання свідоцтва про право на спадщину позивачеві стало відомо, що 30.06.2006 року реєстратором Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області в Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомості накладена заборона (архівний запис) на відчуження щодо вищевказаного об`єкта. Оскільки, наявність заборони (обтяження) на нерухоме майно позивачів позбавляє їх вільно розпоряджатися належним їм майном, вони змушені звернутись з даним позовом до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою суду від 24 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачам усунути недоліки, вказані в мотивувальній частині ухвали впродовж десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали. Ухвалою суду від 08 жовтня 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Позивачі в підготовче судове засідання не з`явилися, від них надійшла заява про розгляд справи без їх участі, зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять позов задовольнити. Від відповідача Мішково-Погорілівської сільської ради надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують, позов визнають. Від Вітовської державна нотаріальна контора Миколаївської області надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України. Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником частини об`єкта нерухомості, а саме житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав, індексний номер витягу 363082553, дата формування 24.01.2024 року. Позивач [PERSON] , є співвласником частини об`єкта нерухомості, а саме житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності, виданим державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області - Сапегою О.П. 24.07.1997 року за № 2-577. Свідоцтво зареєстровано Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 01.09.1997 року за реєстровим номером 1091. Зазначений будинок належав спадкодавцю [PERSON] та відповідачці [PERSON] , по частці кожному в спільному сумісному майні подружжя на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданий виконкомом Мішково-Погорілівської сільської ради народних депутатів 09.11.1988року за реєстровим № 1091. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26 червня 2024 року №384441440, сформованою державним реєстратором Мішково-Погорілівської сільської ради Морозинським О.А. у Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис обтяження за № 3397358, згідно якого на житловий будинок [ADDRESS] накладено заборону на відчуження, на підставі повідомлення Миколаївської контори будбанка, б/н від 21.11.1987 року. Згідно Указу Президії Верховної Ради СРСР від 7 квітня 1959 року «Про реорганізацію системи банків довгострокових вкладень» та Постанови Ради Міністрів СРСР від 7 квітня 1959 року № 369 «Питання, пов`язані з реорганізацією системи банків довгострокових вкладень» функції Сільгоспбанку та комунальних банків СРСР покладено на Будбанк СРСР та Держбанк СРСР. Відповідно до постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 17 липня 1987 року №821 «Про вдосконалення системи банків в країні і посилення їх впливу на підвищення ефективності економіки» реорганізовано діючі та утворено нові спеціалізовані банки. З листа Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 26.12.2024 року № 912/01-16 у відповідь на запит позивачки [PERSON] вбачається, що надати інформацію щодо заборони на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , не можливо, в зв`язку з тим, що всі документи знаходяться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві Миколаївської області. З листа Державного нотаріального архіву Миколаївської області від 09.01.2025 року №23/01-21 у відповідь на заяву позивачки [PERSON] вбачається, що надати копії документів, на підставі яких було накладено обтяження неможливо, оскільки відповідно до Номенклатури справ Вітовської (раніше Жовтневої) державної нотаріальної контори за 1987 рік, строк зберігання документів, на підставі яких було накладено заборону, а саме листування з питань вчинення нотаріальних дій, становив 3 роки. Відповідно, такі документи на зберігання в Державний нотаріальний архів Миколаївської області не передавались. З листа Національного банку України від 03.01.2025 року за № 61-0031/689 у відповідь на звернення позивачки [PERSON] . Щодо надання інформації про реорганізацію Будбанку СРСР та всіх його правонаступників вбачається, що її звернення переадресовано Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. З листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вбачається, що у розпорядженні Фонду відсутні відомості про правонаступників Будбанку СРСР. Отже, на даний час юридичної особи, за повідомленням якої була накладена заборона на відчуження нерухомого майна, не існує. Разом з тим, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2023 року у справі № 295/7291/20 (провадження № 61-11106св21), Верховний Суд зауважив, що можуть існувати випадки, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Касаційний суд констатував, що в\~ЦК України\~є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої\~статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої\~статті 277 ЦК України). Тому Касаційний Суд дійшов висновку, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої\~статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. Суд бере до уваги те, що, у зв`язку з припиненням діяльності Будбанку без правонаступників, позивач не має іншої можливості, ніж за рішенням суду, припинити обтяження та скасувати запис про заборону на нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, тому позов підлягає задоволенню. Згідно з ч.1ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.1, ч.2ст.321 ЦК України). Згідно зст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01 січня 2013 року відповідно до ст.8, ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. Згідно частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема, судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав для існування такого обмеження щодо нерухомого майна, яке належить на праві приватної власності позивачам, оскільки існування такої заборони відчуження об`єкту нерухомого майна порушує права позивачів, тому позов підлягає задоволенню. Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, однак позивач не просив стягнути на його користь сплачений ним судовий збір. На підставі наведеного та

Outcome: approved