Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просив визнати недійсним заповіт, складений від імені [PERSON] , [INFO] на ім`я [PERSON] , [INFO] посвідчений 29 липня 2021 року нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбідою Н.М., посилаючись на наявність у нього підстав вважати, що на час складання заповіту його батько [PERSON] не був у ясній свідомості та не у повній мірі розумів значення своїх дій. Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в частині відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме відшкодування 63\~700,00 грн. витрат на правничу допомогу виходячи з наданого ним розрахунку. Позивач [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, вказавши на невідповідність фактичних даних доводам сторони відповідача в цій частині. На його думку, адвокат Севостьянова І.Г. свідомо вводить суд в оману, зазначаючи неправдиві відомості стосовно рахування свого часу доїзду з місця знаходження адвоката до суду, оскільки знаходження робочого місця адвоката за адресою [ADDRESS] , підтверджується самим ордером, який міститься в матеріалах справи. Однак професійний адвокат, з метою збільшення витрат на правничу допомогу, не соромлячись, всупереч кодексу адвокатської етики, зазначає ту адресу свого перебування, яка не підтверджена жодним доказом та не відповідає дійсності, адже жодним документом робоче місце адвоката за адресою: [ADDRESS] не визначено взагалі. Зазначено про обов`язок суду відреагувати на зловживання процесуальними правами з боку адвоката Севостьянової І.В. шляхом постановлення окремої ухвали із накладенням штрафу на адвоката, намір звернення до дисциплінарної комісії адвокатури щодо дій адвоката Севостьянової І.В. Вважає, що заявлена адвокатом Севостьяновою І.В. сума не доведена, не справедлива та не спів мірна, рівень його доходу є досить невеликим, що підтверджується банківською випискою, на його утримання перебуває дружина, яка часто хворіє та потребує операції, тому просить зменшити розмір витрат відповідача до 0 грн. та винести окрему ухвалу щодо адвоката Севостьянової І.В. В судовому засіданні адвокат Севостьянова І.Г. просила ухвалити додаткове рішення та стягнути з [PERSON] 63700 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Сума таких витрат обгрунтована доданими до заяви актом виконаних робіт, договором про надання правничої допомоги, квитанціями. Також просить врахувати поведінку самого позивача при розгляді справи, який неодноразово подавав заяви про відкладення справи слуханням , не з"являвся до суду. Також просила не враховувати чеки медцентру оскільки вони не стосуються безпоседеньо самого позивача. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення у його відсутність з врахуванням клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Так, згідно пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Положеннями статті 59\~Конституції України закріплено,\~що кожен\~має право\~на професійну\~правничу допомогу.\~Кожен є\~вільним у\~виборі захисника\~своїх прав. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За нормами статті 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті\~141 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 31 жовтня 2022 року у справі № 236/3503/20-ц (провадження № 61-19531св21). Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/WestAllianceLimited проти України заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі Заїченко проти України (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 зауважено, що суд не\~зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved