Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та ПАТ «НАСК «Оранта», про відшкодування шкоди в порядку суброгації, в якому просить стягнути відповідачів завдані збитки у розмірі 70551,00 грн та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 24.11.2020, з вини відповідача [PERSON] спричинено ДТП, в результаті якої пошкоджено автомобіль «ISUZU», н.з. [NUMBER] , майнові права на який має ТОВ «ОТП Лізінг».На момент ДТП автомобіль «ISUZU», н.з. [NUMBER] був застрахований договором добровільного страхування наземного транспорту, укладеному ТОВ «ОТП Лізинг»з ПрАТ «Страхова\~компанія «Універсальна».\~Відповідальність [PERSON] \~на момент\~ДТП була\~застрахована ПАТ «НАСК «Оранта». Позивач відшкодував потерпілому шкоду у розмірі 70551,00 грн. Після звернення позивача в порядку суброгації до ПАТ «НАСК «Оранта» останнє у виплаті страхового відшкодування відмовила. Захистити своє порушене право позивач може лише у судовому порядку, тому він звернувся до суду із даним позовом. У відзиві на позов представник відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» позов не визнала, оскільки позивач не надав докази того, що він своєчасно звертався до ПАТ «НАСК «Оранта» щодо виплати страхового відшкодування. Строк такого звернення становить один рік. Неподання заяви про страхове відшкодування впродовж року, якщо шкода завдана майну потерпілого є однією з підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Представник відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» вважає, що позивач з приводу відшкодування шкоди має звернутися до винуватця ДТП, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог до ПАТ «НАСК «Оранта» у повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що строк визначений законом для подання заяви для виплати страхового відшкодування є присічним і поновленню не підлягає. Потерпілий та інші особи мають право отримати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. Неотримання відшкодування за договором не припиняє права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Отже, позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими. Представник позивача позов підтримав, просив їх задовольнити повністю. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи без участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку за останньою відомою зареєстрованою адресою проживання, а також шляхом розміщення оголошення про його виклик на веб-порталі судової влади України. Правом подання відзиву на позов зазначений відповідач не скористався. Клопотання про відкладення розгляду справи не подав. \~ Представник відповідача ПАТ «НАСК "ОРАНТА"» заперечення на відповідь на відзив та клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Дослідивши та оцінивши всі перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд установив, що 24.11.2020 року о 08.50 год [PERSON] , керуючи автомобілем MAN TGA 18.440, реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом Viberti 36S7 VP, реєстраційний номер [NUMBER] , по автомобільній дорозі М-12 Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка на 723 км, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем ISUZU АВ220, реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушено пункти 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України та вчинено правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Кіровоградського\~районного суду\~Кіровоградської області\~ від\~16.12.2020\~року в\~справі №\~390/1598/23\~ [PERSON] \~визнано винним\~у вчиненні\~вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили (а.с.12). Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , вбачається, що автомобіль ISUZU АВ220, реєстраційний номер [NUMBER] , на праві власності належить ТОВ «ОТП Лізинг» (а.с.42). Відповідно до страхового сертифікату № 3001/294/123756 від 02.03.2020 та генерального договору добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності водія та пасажирів від нещасних випадків № 3001/394/000001 від 23.04.2019, транспортний засіб ISUZU АВ220, реєстраційний номер [NUMBER] , застрахований власником ТОВ «ОТП Лізинг» у страховика ПАТ «Страхова компанія "Універсальна"», у тому числі на випадок ДТП (а.с.20-29). Із пояснення від 26.11.2020 вбачається, що водій автомобіля ISUZU АВ220, реєстраційний номер [NUMBER] , звернувся до ПАТ «СК "Універсальна"», в якому повідомив про ДТП, що сталася 24.11.2020 за участю керованого ним автомобіля та автомобіля MAN TGA 18.440, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.39-40). В акті огляду транспортного засобу від 04.12.2020 зазначені механічні пошкодження на автомобілі ISUZU АВ220, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.43-84). Відповідно до вартості розрахунку вартості ремонту автомобіля ISUZU АВ220, реєстраційний номер [NUMBER] , та рахунку-фактури № СФ-0000186 від 04.12.2020, виданих ТОВ « АЙМАКС-АВТО», вартість ремонту вказаного автомобіля становить 77360 грн (а.с.50-51). Згідно із платіжним дорученням № 694 від 12.01.2021 ТОВ «ОТП\~Лізинг» перерахувало ТОВ « АЙМАКС-АВТО»77360,00 грн за рахунком № СФ-0000186 від 04.12.2020 (а.с.53). Із страхового акта вбачається, що ПрАТ «СК "Універсальна"» визначила, що розмір відновлювального ремонту транспортного засобу ISUZU\~АВ220,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~ становить 77360,00 грн. Враховуючи франшизу у розмірі 6809 грн, розмір відшкодування вигодонабувачу ТОВ «ОТП Лізинг» становить 70551,00 грн (а.с.54). Відповідно до платіжної інструкції № 22564 від 10.12.2021 ПрАТ «СК "Універсальна"» перерахувало\~ТОВ «ОТП\~Лізинг» 70551,00\~грн,\~в якості\~страхового відшкодування,\~д.н.[NUMBER] (а.с.55). З поліса № АР/7668004 від 06.04.2020 вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу MAN TGA 18.440, реєстраційний номер [NUMBER] , до 06.04.2021 застрахована ПАТ «НАСК "ОРАНТА"» (а.с. 56). З відповіді від НПУ вбачається, що відповідальність власника транспортного засобу MAN TGA 18.440, реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована ПАТ «НАСК "ОРАНТА"» (а.с.32-36). В заяві про виплату страхового відшкодування (в порядку суброгації) представник ПрАТ «СК "Універсальна"» звернувся до ПАТ «НАСК "ОРАНТА"» та просив перерахувати 70551 грн в якості відшкодування шкоди з вини [PERSON] , за договором страхування, укладеним з останнім (а.с.57). Відповідно до претензії про виплату страхового відшкодування № 65509/1/1ІНС.ЛОУ від 15.03.2023 представник ПрАТ «СК "Універсальна"»звернувся до [PERSON] щодо перерахування 70551,00 грн, які страхова компанія сплатила ТОВ «ОТП Лізинг»\~(а.с.58). Статтею 22 ЦК України\~передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наданою 05.09.2019 року в справі №234/16272/15-ц, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Отже, наведені в постанові Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16.12.2020 обставини щодо вчинення дорожньо-транспортної пригоди за участю водія [PERSON] не потребують повторного встановлення і доказування. Згідно зі\~статтями 993 ЦК України\~до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до\~ст.108\~Закону України\~«Про страхування»\~страховик,\~який здійснив\~страхову виплату\~за договором\~страхування майна,\~має право\~вимоги до\~особи,\~відповідальної за\~заподіяні збитки,\~у розмірі\~здійсненої страхової\~виплати та\~інших пов`язаних\~із нею\~фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин та втратив чинність, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно із ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, який був чинний станом на виникнення спірних правовідносин, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: 37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої\~статтею 41\~цього Закону); 37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; 37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди; 37.2. Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 звернуто увагу на те, що розглядаючи справу №760/15471/15-ц про зворотне стягнення виплаченого страхового відшкодування за договором добровільного страхування майна, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 жовтня 2018 року вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або\~Законом № 1961-IV\~у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених\~статтею 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування. Разом з тим у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять Постанова ВП ВС від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95 цс 20) Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи). Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV, визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. В зазначеній справи спір виник з приводу права на відшкодування, розмір відшкодування відповідачі не оспорюють. Суд установив, та підтверджено письмовими доказами, що після того, як ПрАТ «СК "Універсальна"» 10.12.2021 здійснила страхову виплату ТОВ «ОТП Лізинг», до ПрАТ «СК "Універсальна"»,\~як страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати перейшло право вимоги (суброгація) та в силу ст.37 Закону №1961-IV повинно було подати в продовж року письмову заяву про страхове відшкодування до страховика винуватця ДТП [PERSON] , а саме: до ПАТ «НАСК "ОРАНТА"». В постанові Верховного Суду від 9 листопада 2022 року у справі № 212/7628/21, зауважено, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. Строки на подачу заяви про виплату страхового відшкодування є преклюзивними та не можуть бути поновлені, проте якщо заявник на виплату страхового відшкодування діяв добросовісно, то суд може захистити порушене право. На підтвердження правомірності позовних вимог до позивач ПАТ «НАСК "ОРАНТА"» позивач посилається на заяву про виплату страхового відшкодування, з приводу цього суд зазначає таке. Згідно обставин справи ДТП сталась16.12.2020, а заява, з якою позивач звертався до ПАТ «НАСК "ОРАНТА"» датована 2019 роком. Крім того, вона не містить таких обов`язкових реквізитів, як вихідний номер, точна дата складання, назви посади та підпису автора, чи відмітки про підписання цифровим підписом на такий випадок. Отже, вищевказану заяву суд відхиляє, оскільки вона не відповідає вимога належності та достовірності доказу. Інші докази щодо звернення позивача до ПАТ «НАСК "ОРАНТА"» з приводу отримання страхового відшкодування в межах річного строку, позивач суду не надав. Позивач, проявивши розумну обачливість, зважаючи на презумпцію знання законів, повинен був здійснити відповідні юридично значимі дії, як передумову подальшої реалізації свого права вимагати страхове відшкодування від ПАТ «НАСК "ОРАНТА"», як страховика винуватця ДТП [PERSON] . Отже добросовісність своєї бездіяльності щодо отримання страхового відшкодування від відповідача ПАТ «НАСК "ОРАНТА"» позивач суду не довів, річний строк пред`явлення вимог до страховика винуватця ДТП пропущений без поважних причин, тому позивач втратив своє право вимагати у відповідача ПАТ «НАСК "ОРАНТА"» страхове відшкодування за полісом АР/7668004. Таким чином, позовні вимоги до відповідача ПАТ «НАСК "ОРАНТА"» задоволенню не підлягають. Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідач [PERSON] правом надання відзиву не скористався, докази, на які посилається позивач, як на підставу позовних вимог до нього, не спростував. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та із [PERSON] на користь позивача слід стягнути завдані збитки у розмірі 70551,00 грн. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Зважаючи, що позовні вимог пред`являлися до двох відповідачів, однак вони повністю задоволені до відповідача [PERSON] , тому судовий збір покладається на останнього у повному обсязі. На підставі ст.ст.22, 993, 1166, 1187 ЦК України, ст.108 Закону України «Про страхування», Ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції Закону № 1961-IV,

Outcome: partial