Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Позивач у квітні 2024 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання послуг у сумі 49 060,06 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між 1 управлінням начальника робіт та [PERSON] укладено договір від 20.12.2019 за № 9 про надання послуг зберігання. У період з вересня по грудень 2022 року на підставі вказаного договору відповідачу надавались послуги зберігання майна за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 3.1 договору вартість послуг по зберіганню становить 4000,00 грн. в місяць з урахуванням ПДВ. За змістом п. 7.3 строк дії договору визначено з 01.01.2020 по 20.12.2024 року. В подальшому між 1 УНР та [PERSON] було укладено додаткову угоду від 30.12.2022, якою достроково припинено дію договору від 20.12.2019 за № 9 та вказано, що сторонами визнано наявну заборгованість за надані послуги у розмірі 44 359,32 грн. Згідно Наказу Міністра оборони України від 28.06.2022 за № 170 прийнято рішення про припинення юридичної особи - 1 управління начальника робіт, шляхом приєднання до Державного підприємства Міністерства оборони України "[INFO]", яке визначено правонаступником її прав прав та обов`язків. 29.12.2022 на виконання даного наказу затверджено передавальний акт активів та зобов`язань 1 управління начальника робіт. Згідно акту звіряння взаєморозрахунків між Державним підприємством Міністерства оборони України "[INFO]" та [PERSON] за 2023 рік також відображено наявну заборгованість станом на 01.01.2023 у розмірі 44 359,32 грн. Разом з тим, станом на день подачі позовної заяви оплата за надані послуги зберігання не надходила, відповідна заборгованість не погашена. Таким чином, з урахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України сума заборгованості становить 49 060,06 грн. Ухвалою суду від 22.04.2024 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками двічі надсилались відповідачу на адресу її місця реєстрації, проте повернулись до суду без вручення адресату, з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.01.2023 у справі № 496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 1 управлінням начальника робіт та [PERSON] укладено договір від 20.12.2019 за № 9 про надання послуг зберігання. У період з вересня по грудень 2022 року на підставі вказаного договору відповідачу надавались послуги зберігання майна за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 3.1 договору вартість послуг по зберіганню становить 4000,00 грн. в місяць з урахуванням ПДВ. За змістом п. 7.3 строк дії договору визначено з 01.01.2020 по 20.12.2024 року. В подальшому між 1 УНР та [PERSON] було укладено додаткову угоду від 30.12.2022, якою достроково припинено дію договору від 20.12.2019 за № 9 та вказано, що сторонами визнано наявну заборгованість за надані послуги у розмірі 44 359,32 грн. Згідно Наказу Міністра оборони України від 28.06.2022 за № 170 прийнято рішення про припинення юридичної особи - 1 управління начальника робіт, шляхом приєднання до Державного підприємства Міністерства оборони України "[INFO]", яке визначено правонаступником її прав прав та обов`язків. 29.12.2022 на виконання даного наказу затверджено передавальний акт активів та зобов`язань 1 управління начальника робіт. Згідно акту звіряння взаєморозрахунків між Державним підприємством Міністерства оборони України "[INFO]" та [PERSON] за 2023 рік також відображено наявну заборгованість станом на 01.01.2023 у розмірі 44 359,32 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 936 ЦК України встановлює, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов`язки відповідно до договору. Згідно з п. 1 ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Таким чином, позивачем надано відповідачу послуги зберігання з урахуванням умов викладених в редакції додаткових угод за період з вересня по грудень 2022 року, з яких 44 359,32 грн. не оплачено, що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за відповідний період. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 610 ЦК України визначає що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно розрахунку заборгованості за договором про надання послуг зберігання заборгованість відповідача станом на березень 2024 року становить 49 060,06 грн, яка складається з : заборгованості за договором у сумі 44 359,32 грн., інфляційних втрат у сумі 2604,86 грн., 3% річних у сумі 1703,00 грн. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Разом з тим, будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов договору про надання послуг зберігання. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved