Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

Заявник заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, на задоволенні заяви наполягав. \~ \~ \~ \~Заінтересовані особи\~ [PERSON] , [PERSON] заперечень щодо заяви не мали, надали відповідні пояснення. Представник заінтересованої\~особи Ренійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)) заперечень щодо заяви не мав, просив про розгляд справи без його участі. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] в м.Рені Одеської області. Згідно свідоцтва про народження заявника, складеного на російській мові, його батьками вказані: батько « [PERSON] », матір « [PERSON] ». Заявник після свого народження мешкав разом із батьками, виховувався ними спільно в родині. Після отримання освіти заявник розпочав свою трудову діяльність. У 1998р. він отримав паспорт громадянина України. При отриманні паспорту громадянина України прізвище заявника було перекладено на українську мову і записано як « [PERSON] ». У подальшому, всі документі, що видавались на ім`я заявника, були також оформлені на прізвище « [PERSON] ». Згідно паспортів громадянина України прізвище батька та матері заявника записане як « [PERSON] ». В даний час у заявника виникла необхідність у реалізації своїх особистих і майнових прав, з метою уникнення будь-яких перешкод у майбутньому при оформленні спадщини після смерті своїх батьків, заявник звернувся до Ренійського відділу ДРАЦС для отримання належного документу, який підтверджує його родинні зв`язки із батьками. Однак, у проведенні вищевказаної дії представником ДРАЦС було відмовлено, рекомендовано звернутися до суду. Так, у свідоцтві про народження заявника прізвища його батьків співпадають із його прізвищем (оскільки даний документ був оформлений на російській мові). Надалі, при отриманні паспортів громадянина України, прізвище заявника у паспорті було зазначено як « [PERSON] », а прізвище батьків як « [PERSON] ». Ситуація, що склалася, не дає можливості встановити родинність відносин між батьками і сином та підтвердити сімейні зв`язки між ними, створює перешкоди у вирішенні питання про його особисті та майнові права. Щодо заявлених вимог, обставин справи сторони не заперечували, факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи судом встановлені. Заслухавши пояснення заявника, який наполягав на задоволенні заяви, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню. Згідно із ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це\~вид непозовного\~цивільного судочинства,\~в порядку\~якого розглядаються\~цивільні справи\~про підтвердження\~наявності або\~відсутності юридичних\~фактів,\~що мають\~значення для\~охорони прав,\~свобод та\~інтересів особи\~або створення\~умов здійснення\~нею особистих\~немайнових чи\~майнових прав\~або підтвердження\~наявності чи\~відсутності неоспорюваних\~прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту у т.ч. родинних відносин між фізичними особами. Згідно ч.2\~ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Про те, що заявник являється сином [PERSON] та [PERSON] , а вони в свою чергу являються його батьками, свідчать: викладені у заяві обставини, свідоцтво про народження заявника, паспорти громадянин України, оформлені на ім`я [PERSON] та [PERSON] , у яких дані щодо ім`я та по батькові батьків заявника збігаються із даними, вказаними у свідоцтві про народження заявника. Також суд зазначає, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника. Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо викладення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю. Зі змісту роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Пунктом 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України передбачено, що до справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення відносяться справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Таким чином, факт родинних відносин між заявником [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] , як між сином та батьками, суд вважає встановленим, родинні відносини виникли з утворення сім`ї та підлягають встановленню. Разом із тим суд зазначає, що допущення помилки у прізвищі заявника та його батьків мало технічний характер, вона виникла у зв`язку із неправильним записом прізвища (його перекладом з російської на українську мову) цих осіб при оформленні документів.

Outcome: approved