Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

13.11.2023 року позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якого, на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АА №1057677 від 01.09.2023 року, діє представник - адвокат Ніколаєва Н.Б., через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпровського районного суду м.Києва, який був зареєстровано працівниками суду 14.11.2023 року, з позовною заявою до [PERSON] , якою просить суд повернути малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , його батькові [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 10000,00 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 20.09.2023 року і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилалася на те, що з червня 2008 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , який після народження проживав з батьком та матір`ю в м.Харкові. На той час позивач активно піклувався про сина, а саме: займався вихованням, матеріальним забезпеченням дитини, дбав про його здоров`я, про фізичний, інтелектуальний, духовний розвиток. З вересня 2015 року по листопада 2018 року син відвідував ДНЗ №375 у м.Харкові. Із грудня 2018 року сторони припинили проживати разом та з того часу проживають окремо. Після того як у сторін зіпсували стосунки та вони стали жити окремо, то [PERSON] почала перешкоджати спілкуванню дитини з батьком [PERSON] , забороняла бачитись з дитиною, а при згоді наполягала на зустрічі батька з дитиною тільки у її присутності або присутності її родичів, чим порушувала та обмежувала права і законні інтереси дитини і батька. Коли до 2019 року малолітній [PERSON] проживав разом з матір`ю в м.Харкові, то були суттєві проблемі зі здоров`ям, дитина проходила лікування у стаціонарі, були часті звернення за медичною допомогою до поліклініки у гострих випадках. При цьому [PERSON] сама просила [PERSON] , щоб він займався лікуванням дитини. [PERSON] дбав про здоров`я і лікування дитини ще в період проживання сина в Харкові, водив малолітнього сина до поліклініки в м.Харкові, лежав із сином у стаціонарі. [PERSON] цим займатися не бажала. В позові окремо зазначено, що малолітній [PERSON] не бажав проживати зі своєю матір`ю, яка поводилася з ним неналежним чином, постійно ображала та сварила дитину, створювала несприятливий для дитини психологічний мікроклімат у родині, не дбала належним чином про фізичний, розумовий, моральний та духовний розвиток дитини, про психологічний стан дитини. Також матір не дбала про навчання дитини та інтелектуальний розвиток сина, який виявився непідготовленим до навчання навіть у молодших класах школи. Матір дитини також не забезпечила належних житлових умов для проживання малолітнього сина, навіть коли проживала разом з дитиною в м.Харкові до 2019 р. Так, сторона позивача вказує, що [PERSON] зареєстрована в кімнаті в гуртожитку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Дана кімната загальною площею 25,9 кв. м., житловою площею 16,8 кв.м належить матері відповідача. При цьому наголошує, що дитина в даній кімнаті не має окремої від матері кімнати. Також в позові зазначено, що коли малолітній син став в 2019 році проживати з батьком в м. Києві, що відбулося саме на прохання малолітньої дитини, то матір замість того, щоб вирішувати мирним шляхом і переговорами з позивачем та їхнім сином питання щодо місця проживання дитини, подала до Московського районного суду м.Харкова цивільний позов до [PERSON] про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Окрім того, в позові вказано, що Московським районним судом м.Харкова від 21.09.2021 року по справі №643/15039/19 винесено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від батька та повернення дитини матері - задоволено, яке в подальшому постановою Харківського апеляційного суду від 25.01.2022 року було залишено в силі. В зв`язку з тим, що строк оскарження постанови Харківського апеляційного суду від 25.01.2022 року припав на початок збройної агресії, при чому суд знаходився в м.Харкові, де в той час велися активні бойові дії, то [PERSON] не вдалося подати касаційну скаргу. З березня 2022 року [PERSON] перебуває за межами України як біженка, вона не зв`язується та не спілкується з дитиною, не дбає про неї та не надсилає кошти на її утримання. Окрім того, сторона позивача зазначила, що відповідач не мала належного рівня доходів для забезпечення дитини, коли проживала на території України до 2022 року. Окремо представник позивача також наголосила, що [PERSON] мешкає в місті Києві, де найбільш безпечно проживати в нинішніх умовах режиму воєнного стану. Усі батьківські обов`язки [PERSON] повною мірою виконує самостійно, утримує дитину, дбає про її інтереси, здоров`я, фізичний, культурний моральний та інтелектуальний розвиток дитини. Малолітній [PERSON] пішов до першого класу школи в м.Києві, активно займається навчанням та інтелектуальним розвитком, відвідує театри, бере участь у дитячих закладах. Крім того, [PERSON] має достатній дохід для належного рівня забезпечення дитини, він з дитиною проживає в трьохкімнатній квартирі в Києві загальною площею 56,9 кв.м, житловою площею 39,9 кв.м., тобто на дитину припадає 20 кв. м. житлової площі в квартирі. Дитина має окрему кімнату, облаштовану спеціально для неї з усім необхідним, зокрема письмовим столом для навчання та занять, стільцем, зручним ліжком, шафою та меблями для зберігання особистих і речей дитини тощо, що підтверджує забезпечення хороших житлових умов для дитини. При цьому представник позивача вказує, що сам малолітній [PERSON] має бажання проживати з батьком, оскільки стосунки з матір`ю у нього не скалися, він її боїться та не хоче до неї повертатися, а бажає і надалі проживати з батьком, якого любить і з яким у нього теплі та довірчі відносини. Також, представник позивача зазначає, що відповідно до змісту характеристики ГО «Міжнародного Центру Батьківства» від 24.06.2023 року, [PERSON] є активним учасником заходів, акцій та ініціатив, що проводились ГО "Міжнародний центр батьківства", з 2020 року він неодноразово був учасником семінарів присвячених розвитку відносин дітей та батьків. Таким чином, в інтересах дитини [PERSON] проживати з батьком [PERSON] в той час, проживання з матір`ю [PERSON] суперечить інтересам дитини та може значним чином зашкодити дитині [PERSON] . Окрім того, представник позивача зазначила, що за останні чотири роки [PERSON] виходила на контакт із сином обмежену кількість разів лише онлайн, формально та з ініціативи батька дитини, не здійснювала спроб побачити дитину, поспілкуватися з нею, піклуватися про власного сина та дбати про нього і його інтереси. Представник позивача зазначила, що [PERSON] також зобов`язана як матір дитини нести витрати по утриманню дитини [PERSON] , а саме: на придбання їжі, одягу, усього для навчання, здоров`я, фізичного, інтелектуального та культурного розвитку, для забезпечення навчання дитини у школі та загалом для забезпечення навчання дитини. Окрім того, позивачу з сином потрібно періодично їздити відпочивати для належного оздоровлення дитини, тому в інтересах дитини необхідно, щоб відповідач брала участь в утриманні дитини та сплачувала аліменти позивачу на рівні 10000,00 гривен на місяць у твердій грошовій сумі, які необхідні для забезпечення належного фізичного та духовного розвитку дитини та для здоров`я дитини. Добровільно відповідач кошти на утримання дитини не надає і з 2019 року не бере ніякої участі в його утриманні. Позивач повністю змушений забезпечувати дитину усім. Така поведінка матері дитини, на думку представника позивача, демонструє її безвідповідальність, нехтування інтересами дитини, є шкідливою в процесі виховання та розвитку дитини, підриває авторитет матері для дитини і створює надзвичайно шкідливі психологічні травми для дитини. Також ці дії відповідача шкодять матеріальним інтересам дитини. Представник вказує, що відповідач аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам не має, є здоровою та працездатною особою. В зв`язку з вищезазначеним, позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.11.2023 року вищезазначену цивільну справу передано до Фрунзенського районного суду м.Харкова за територіальною підсудністю, яка надійшла до суду 14.12.2023 року. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.12.2023 року позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. У зазначений судом строк представник позивача - Ніколаєва Н.Б. усунула недоліки позовної заяви в повному обсязі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02.02.2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04.11.2024 року заяву про забезпечення доказів задоволено. Витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію стосовно перетину кордону України [PERSON] 14.11.2024 року через систему «Електронний суд» представником позивача - адвокатом Шапошніковою Т.Г., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АІ №1729621 від 19.10.2024 року, подано заяву про приєднання доказів до матеріалів справи. 29.11.2024 року від представника позивача - адвоката Юшкевич О.Г., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВІ №1257754 від 13.11.2024 року, подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. 16.01.2025 року через систему «Електронний суд» представником позивача - адвокатом Шапошніковою Т.Г., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АІ №1729621 від 19.10.2024 року, подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.01.2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 19.02.2025 року через систему «Електронний суд» представником відповідача - адвокатом Кундіус Г.В., яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1116608 від 26.02.2024 року, подано клопотання про зупинення провадження у справі, яке ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 19.02.2025 року залишено без задоволення. 19.02.2025 року через систему «Електронний суд» представником позивача - адвокатом Шапошніковою Т.Г., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АІ №1729621 від 19.10.2024 року, подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники - адвокати Шапошнікова Т.Г. та Юшкевич О.Г. позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та просили їх задовольнити. При цьому позивач зазначив, що рішення Московського районного суду м.Харкова від 21.09.2021 року по справі №643/15039/19 ним не виконується, оскільки син [PERSON] не бажає проживати разом зі своєю матір`ю [PERSON] . Також просив стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 10000,00 грн. щомісячно, посилаючись на те, що він разом з дитиною проживають в м.Києві, де вартість проживання значно вище. Разом з тим позивач вказав, що йому не відомо щодо спроможності відповідачем платити аліменти в зазначеному розмірі. Представник відповідача - адвокат Кундіус Г.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на незаконність перебування дитини у [PERSON] , а саме на наявність рішення виконавчого комітету Харківської міської ради №554 від 24.07.2019 року, яким визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю. [PERSON] під час прогулянки викрав дитину, забравши його з двору поки ніхто не бачить і не повідомив про це матір. [PERSON] , в той же день була подана заява до Немишлянського відділу поліції ГУНП в Харківській області. З того часу, [PERSON] , ізолював дитину від матері повністю не тільки у вихованні, а взагалі від будь-якого спілкування, навіть телефоном, змінив всі відомі матері номери телефонів та не повідомив адресу проживання. Так триває і наразі. Зазначені факти встановлені рішенням Московського районного суду м. Харкова в цивільній справі № 643/15039/19 про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання. Крім того, на виконанні Оболонського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ перебуває виконавче провадження щодо відібрання дитини, оскільки з 2022 року [PERSON] , навмисно не виконує рішення суду та переховується від державних виконавців та органів поліції разом із дитиною. Постійно змінює своє тимчасове місце проживання. В зв`язку з цим при виконанні рішення суду по відібрання дитини державним виконавцем Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було подано подання про розшук дитини до Фрунзенського районного суду м. Харкова, яке судом було задоволено. Разом з тим, зазначила, що відповідач на теперішній час проживає за кордоном як біженка та має на утриманні двох малолітніх дітей. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасника справи в судове засідання. Так, згідно з частиною 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Відповідно до частини 2 статті 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. При цьому, відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зважаючи на те, що неявка представників третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду справи, а також на те, що суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами, на чому наполягала сторона позивача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (том №1 а.с. 123). Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 01.02.2024 року малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (том №1 а.с. 192). Відповідно до рішення Московського районного суду м.Харкова від 29.09.2021 року (справа №645/15039/19) позовні вимоги [PERSON] - задоволено. Відібрано дитину - [PERSON] , [INFO] , у батька [PERSON] , і повернуто дитину [PERSON] , [INFO] , матері [PERSON] . Стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала. Постановою Харківського апеляційного суду від 25.01.2022 року рішення Московського районного суду м.Харкова від 29.09.2021 року справа №645/15039/19 - залишено без змін. Разом з тим, відповідно до наданих пояснень сторін, а також згідно змісту постанови Харківського апеляційного суду від 25.01.2022 року справа №643/15039/19 вбачається, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №554 від 24.07.2019 року «Про визначення місця проживання малолітніх дітей», місце проживання дитини визначено разом з матір`ю. Відповідно до повідомлення Адміністрації Державної прикордонної служби України №19-83336/18/24-Вих від 02.12.2024 року, [PERSON] , [INFO] , у пункті пропуску Шегині 09.02.2022 року здійснила в`їзд на територію України, а 27.09.2022 року здійснила виїзд з території України (том №2 а.с. 152, 153, 158). Так, [PERSON] в судовому засіданні не заперечував те, що він без згоди [PERSON] змінив місце проживання малолітнього [PERSON] , який на теперішній час проживає разом з ним в м.Києві, при цьому посилався на бажання малолітнього сина. [PERSON] має статус внутрішньо переміщеною особою та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 28.06.2023 року №3004-7001822287 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (том №1 а.с. 83). Відповідно до договору №1 найму житлового приміщення від 12.04.2023 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останній орендує трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] ( том. №1 а.с. 120-122). Згідно акту обстеження умов проживання №76, складеного 29.06.2023 року начальником відділу соціально-правового захисту дітей Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації Ісаєвої І.М., вбачається, що на підставі заяви [PERSON] з метою визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Житло розміщено на 9 поверсі 9 поверхового будинку, складається з 3 кімнат, загальною площею 56,9 кв. м., житловою площею - 39,9 кв.м., квартира орендована до жовтня 2023 року. Умови проживання добрі. В квартирі чисто, прибрано, наявні всі необхідні меблі (ліжко, диван, шафа для одягу, комод, телевізор). Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: Дитина має окрему кімнату (ліжко, шафа для одягу, стіл для навчання, іграшки, книжки, особисті речі). За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: батько - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] учень 5 класу приватної школи «Джерело». Стосунки, традиції сім`ї теплі, дружні, існує взаєморозуміння та повага. Результат бесіди батько бажає, щоб дитина і надалі проживала з ним в квартирі створено належні умови для проживання та розвитку дитини (том №1 а.с.114). Також, зі змісту акту обстеження умов проживання №157, складеного 27.11.2024 року головним спеціалістом відділу соціально-правового захисту дітей служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА в м.Києві Лакизюк В.А., ФСР Дніпровського ЦСС Шелехов А.В., вбачається, що на підставі заяви [PERSON] з метою обстеження умов проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Житло розміщено на 9 поверсі 9 поверхового будинку, складається з 3 кімнат, загальною площею 69 кв. м., житловою площею - 45 кв.м. у користуванні згідно договору оренди. Умови проживання задовільні, квартира обладнана необхідною побутовою технікою та меблями, побут родини організований, з дотримання санітарно-гігієнічні норм. Для виховання та розвитку дитини облаштовано окрему кімнату, окреме ліжко для сну, стіл для навчання, ноутбук, книги підручники, одяг, взуття в достатній кількості. За цією адресою проживають: батько - [PERSON] , [INFO] , працює ФОП, та [PERSON] , [INFO] , навчається в ЦДО «Джерело» учень 6 класу. Стосунки та традиції в сім`ї дружні, спільний відпочинок, прогулянки. Результат бесіди батько і надалі бажає проживати з сином та займатися його вихованням (том №2 а.с. 146). Малолітній [PERSON] , станом на 2024 рік навчається в 6-му класі ТОВ «Центр дистанційної освіти «Джерело» (том №1 а.с. 35, 115). За навчання малолітнього [PERSON] з 2020 року по 2024 рік сплачує позивач [PERSON] , що підтверджується бухгалтерською довідкою ТОВ «Центр дистанційної освіти «Джерело» (том №1 а.с. 29). Відповідно до змісту характеристики Громадської організації «Міжнародний центр батьківства» [PERSON] є проактивною, емпатичною, благонадійною людиною з розвинутими навичками наставництва, а також досвідченим та люблячим татусем, що пропагандує, а головне, практикує принципи відповідального батьківства (том №1 а.с. 167). Окрім того, обставини проживання малолітнього разом з позивачем також підтверджується відповідними довідками закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів «Центр дистанційної освіти «Джерело», приватної школи «Афіна» м.Києва, а також довідками лікарів, які містяться в матеріалах справи. Зі змісту заключення спеціаліста у галузі психології, складеного 04.04.2024 року психотерапевтом Халанським В.В. вбачається, що [PERSON] проявляє відкритість та емпатію у спілкуванні з батьком, що свідчить про його зацікавленість у взаємодії з батьком та щире бажання бути чутливим до його потреб, має високий рівень довіри та відчуття захисту біля батька. [PERSON] має категорично негативне ставлення до можливої зміни свого місця проживання, виражає стійке бажання залишитися з батьком [PERSON] (том №2 а.а. 70-73). Відповідно до заключення спеціаліста у галузі психології, складеного 08.08.2020 року психотерапевтом Халанським В.В. від 08.08.2020 року, соціально підтримуюче оточення для дитини [PERSON] утворює [PERSON] . Ставлення матері до [PERSON] є негативним та агресивним. Передати сина від батька до матері не буде доцільним та буде травмуючою подією для психологічного стану [PERSON] (том №2 а.с. 74-91). Згідно висновку фахівця у галузі судово-психологічної експертизи Українського центру судових експертиз №1-07/09 від 07.09.2021 року Радзевілової О.В. зазначено, що висновок №23 від 10.02.2021 року Міського центру дитини Служби у справах дітей та сімьї щодо психологічного обстеження малолітнього [PERSON] є неповним та малоінформативним, не відповідає поставленій меті дослідження (том №2 а.с. 92-95). З висновку експерта №15/24 від 03.06.2024 року Науково-дослідної лабораторії судових експертиз Радзевілової О.В. вбачається, що [PERSON] виявляє позитивне ставлення до батька [PERSON] , сформовану надійну прив`язаність до нього. Дитина обирає батька як об`єкта першого вибору, сприймає його як близького члена власної родини (том №2 а.с. 96-105). Разом з тим, висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини (протокол засідання Комісії від 08.01.2025 року) враховану думку дитини [PERSON] , який й надалі бажає проживати разом з батьком [PERSON] , заслухавши думку членів комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] (том №2 а.с. 166-167). Відповідно до ч.1 ст. 82 СК України - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином зазначені вище обставини доказуванню не підлягають. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.ч.1,2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, а предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Положеннями ст. 153 Сімейного Кодексу України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч.1,2 ст. 154 СК України). Відповідно до ст.157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку передбаченого ч. 5 цієї статті. Той з батьків хто проживає окремо, зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той хто проживає з дітьми. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 160 Сімейного Кодексу встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними відповідно до ч.1 ст.161 Сімейного Кодексу вирішується органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Максимальне урахування інтересів дитини при регулюванні сімейних відносин закріплено і в ст.7 ч.8 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено, що спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторони вирішити самостійно не змогли. Станом на день розгляду даної справи в Полтавському апеляційному суді розглядається справа за апеляційною скаргою представника [PERSON] - адвоката Ніколаєвої Н.Б. на рішення Октябрського районного суду м. Полтави по справі №644/5180/19, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - відмовлено. Дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями відповідних ухвал. Окремо слід зазначити, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 29.09.2021 року (справа №645/15039/19) та постановою Харківського апеляційного суду від 25.01.2022 року було встановлено, що [PERSON] без згоди [PERSON] , з якою на підставі рішення органу опіки та піклування визначено місце проживання малолітньої дитини сторін, 30.07.2019 року змінив місце проживання дитини, добровільно повернути дитину матері батько не бажає. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1,ч.2 ст.89 цього Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів і жоден із них не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд приймає до уваги, що згідно вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що в судовому засіданні стороною відповідача було доведено, що позивач не виконує рішення Московського районного суду м.Харкова від 29.09.2021 року про відібрання малолітньої дитини від батька і повернення дитини матері, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 25.01.2022 року, та не передає дитину матері, не зважаючи на її вимоги та дії, вчинені для створення умов для проживання дитини і примусового виконання судового рішення. Крім того, суд не може взяти до уваги доводи сторони позивача в тій частині, що проведені психологічні дослідження підтвердили необхідність проживання дитини з позивачем, так як із висновків зазначених досліджень не вбачається, що до них долучалась мати дитини. При цьому суд не може взяти до уваги доводи позивача [PERSON] , що малолітній [PERSON] бажає проживати разом з батьком і це буде відповідати найкращим інтересам дитини, оскільки сталий емоційний зв`язок дитини з матір`ю втрачений внаслідок неправомірних дій позивача, зміна місця проживання дитини була здійснена позивачем з порушенням законодавства України. За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно з частиною третьою статті 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали. Водночас, під час вирішення питання про повернення дитини на підставі наведеної статті судам необхідно перевіряти доводи сторін щодо наявності інших підстав, передбачених статтею 170 СК України, для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини її батькам (одному з батьків). У протилежному випадку створюватимуться умови для безпідставної передачі дитини її батькам та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушуватиме справедливу рівновагу між інтересами батьків та дітей. Суд виходить з того, що дитина не може бути повернута одному з батьків, коли існує загроза їй або умови проживання з цим з батьків є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання. Доказів неналежного виконання матір`ю своїх обов`язків з виховання дитини позивачем суду не надано і під час судового розгляду не встановлено, тому доводи сторони позивача щодо недбалого ставлення до дитини, створення загрози здоров`ю дитини відповідачем, суд відхиляє як безпідставні та не доведені. При цьому суд враховує і ту обставину, що забираючи дитину у матері, позивач діяв всупереч її волі і інтересам, ігноруючи прийняте виконавчим комітетом рішення від 24.07.2019 року №554 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, протиправно обмежуючи таке необхідне спілкування матері і дитини та створюючи таким чином невиправдану залежність обох від нього. Доводи [PERSON] про те, що забираючи від матері дитину, він прислухався до бажання дитини [PERSON] проживати разом з ним, суд розцінює як демонстрацію задоволення ним власного інтересу, що суперечить сімейним цінностям, є проявом неповаги до іншого учасника сімейних відносин і не сприяє захисту найкращих інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків. І хоча позивач за своїми позитивними батьківськими якостями демонструє інтерес до дитини, піклуючись про неї, суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що він навмисно не виконує рішення Московського районного суду м.Харкова від 29.09.2021 року. Виняткових обставин, які б виправдовували розлучення дитини зі своєю матір`ю, або обставин, які б давали підстави стверджувати, що проживання дитини з матір`ю створюватиме негативний вплив на виховання дитини, суперечитиме її інтересам, судом не встановлено. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення. Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. В зв`язку з вищенаведеним, позовні вимоги [PERSON] в частині повернення дитини батькові не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на корить того з батьків, з ким проживає дитина,

Outcome: dismissed