Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

У березні 2024 року представник позивача звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із даним позовом. Звернення до суду обґрунтовує тим, що 26.11.2010 року Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї Міністерства юстиції України зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис №3606. Позивач вказує, що після укладення шлюбу сторони проживали разом, проте сімейне життя не склалося, відсутні почуття любові, фактично сторони проживають окремо. Позивач у позові зазначає, що збереження сім`ї та подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, а тому позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.03.2024 року позовну заяву залишено без руху. 09 квітня 2024 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси відкрито провадження у справі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.08.2024 року зупинено провадження по справі з надання строку для примирення сторін. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.11.2024 року поновлено провадження та справу призначено до розгляду. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.11.2024 року цивільну справу направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 січня 2025 року цивільну справу прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2025 року у задоволенні клопотання відповідача про надання строку для примирення відмовлено. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити, зазначивши, що сторони проживають окремо та не спілкуються. При цьому, у позивача наявні інші відносини, від яких має дитину, а тому просив суд позов задовольнити та розірвати шлюб. Відповідач заперечувала проти задоволення позову, оскільки вважає, що між сторонами не втрачено почуття любові, покращилось спілкування та вони стали ближчими один до одного, а тому рішення позивача щодо розірвання шлюбу є передчасним. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.11.2010 року Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї Міністерства юстиції України зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №3606, що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] . Відповідно до ст.ст.21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач заперечувала щодо розірвання шлюбу, наполягала на наданні строку для примерення. Варто зауважити, що Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.08.2024 року зупинено провадження по справі з надання строку для примирення сторін. Разом з тим, станом на день ухвалення рішення про розірвання шлюбу доказів примирення подружжя до суду не надано, позивач і надалі наполягає на розірванні шлюбу. При цьому, позов про розірвання шлюбу був поданий у березні 2024 року. З часу подання позивачем позову та до ухвалення рішення минуло одинадцять місяців. Водночас, об`єктивних доказів можливості примирення між сторонами до суду не надано і судом таких не встановлено. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно положень ч.3-4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Позивач вказує, що на даний час шлюб існує формально. Відповідач заперечувала, оскільки вважає, що відносини покращились, при цьому, жодних доказів суду не надано, а тому доводи позивача відповідачем не спростовано. При цьому, суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру, тощо. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved