Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Геращенко Л.Г. звернувся до суду з позовом до КП «Благоустрій» ЧМР, третя особа: Другий ВДВС у місті Черкаси ЦМУМЮ (м.Київ). Позов обґрунтовує тим, що [PERSON] має у власності частку квартири [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.08.2024 стало відомо, що на підставі постанов державного виконавця Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ Ліннік О.В. серії АА №№041517 і 041518 від 28.05.2008, 03.06.2008 Першою черкаською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження №№7317180 і 7317259 арешт нерухомого майна [PERSON] : квартири [ADDRESS] і квартири [ADDRESS] . Позивачем у Придніпровському районному суді м.Черкаси отримано копію рішення від 27.08.2007, яким з [PERSON] стягнуто на користь КП «ВЖ РЕУ №4 м.Черкаси» борг станом на 01.03.2007 в сумі 742.95 грн.,в прибуток держави стягнуто держмито в сумі51.00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30.00 грн. В Першій черкаській державній нотаріальній конторі отримано постанови Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ , на підставі яких накладено арешт на майно боржника. На адвокатський запит, Другий ВДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ), листом від 26.09.2024 повідомив, що на виконанні Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ перебувало виконавче провадження №6758562 з виконання виконавчого листа №2-2623 від 27.08.2007 Придніпровського районного суду м.Черкаси, яке завершено 18.06.2-024 на підставі п.9 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження». Крім цього, позивачем отримано в Другому ВДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) постанови про закінчення виконавчих проваджень №№6670829 і 6694099 від 12.06.2024. представник позивача адвокат Геращенко Л.Г. звернувся до Другого ВДВС у м.Черкаси ЦМУЮ (м.Київ) з заявою про зняття арешту з майно, та отримав відповідь, що у зв`язку з значним перебігом терміну, неможливо ідентифікувати під час якого саме виконавчого провадження накладено арешт. Отже будь яких виконавчих проваджень щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів, боржником у яких би був позивач і для забезпечення виконання яких накладався арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження немає. Існування обтяження на нерухоме майно позивача суперечить його праву на мирне володіння майном, користування та розпорядження на власний розсуд. Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси 27 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Геращенко Л.Г. в судове засідання не з`явилися. До початку розгляду справи по суті адвокат Геращенко Л.Г. подала заяву про слухання справи без позивача та його представника. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Наполягала на їх задоволенні. Від представника відповідача КП «Благоустрій» Сопілкова А.А. на адресу суду подано заяву про визнання позову та розгляду справи без участі представника КП «Благоустрій». Представник Другого ВДВС у м.Черкаси ЧМУМЮ (м.Київ) в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі. При вирішенні спору поклався на розсуд суду. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи та усі забрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що квартири [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Романій Н.В. 29.08.1996 р.р.№5511 належить [PERSON] , що підтверджується інформацією КП «ЧООБТІ`від 23 жовтня 2023 року №45794. Згідно Свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 22 квітня 1993 року квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , та членам її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №391446877 від 19.08.2024, вбачається, що на підставі постанови Придніпровського ВДВС ЧМУЮ від 28.05.2008 №ААА041517, накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] (заборона 340) на квартири за адресою [ADDRESS] , реєстратором Перша черкаська державна нотаріальна контора за №7317180 03.06.2008. Також, на підставі постанови Придніпровського ВДВС ЧМУЮ від 28.05.2008 №ААА041518, накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] , квартири, адреса [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 липня 2024 року, [PERSON] належить часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач в інший спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє порушене право не може. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з частиною 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 2 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах при зняття арешту з майна» встановлено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або інші законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з частиною 1 статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.\~59\~ЗУ «Про\~виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. З листа Другого відділу Державної виконавчої служби у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) від 09 жовтня 2024 року №19916/26 вбачається, що арешти на майно [PERSON] накладалися у відповідності до нормативних документів, що були чинними станом на 28.04.2007, а саме Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній від 21.04.1990, втратив чинність 02.06.2016), Інструкції з проведення виконавчих дій (в редакції чинній від 15.12.1999, втратив чинність 22.12.2015), Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби ( в редакції від 25.12.2008, втратив чинність 19.07.2017). Порядок накладення арешту на майно боржника в період 2008 року передбачав використання бланків суворої звітності з подальшим направленням для виконання до відповідних органів. Оскільки відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік, ідентифікувати виконавче провадження, в рамках яких накладалися вищевказані арешти, не має можливості, так як термін зберігання виконавчих проваджень закінчився. Також, у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна, оскільки згідно з Постановою державного виконавця Другого ВДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) від 18.06.2024 виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа №2-2623 від 27.08.2007 про стягнення з [PERSON] на користь КП ВЖ РЕУ-4 боргу в сумі 742.95 грн. закінчено. Постановою державного виконавця Другого ВДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) від 12.06.2024 виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа №2-2622 від 07.09.2007 про стягнення з [PERSON] на користь держави 30 грн. закінчено. Постановою державного виконавця Другого ВДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) від 12.06.2024 виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа №2-2622 від 07.09.2007 про стягнення з [PERSON] на користь держави 51 грн. закінчено. Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на володіння, користування та розпорядження майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі наведеного,

Outcome: approved