Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача визнати протиправними та скасувати зміни умов праці, фактично застосовані відповідачем до позивачки у період з серпня 2024 року по листопад 2024 року включно, зобов`язати відповідача поновити позивачці умови праці, які існували до фактичного застосування змін, і нарахувати за вказаний період заробітну плату у розмірі, що існував до застосування змін у праці. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що між сторонами виникли та тривають трудові відносини, відповідно до яких позивачка зобов`язалася виконувати певну роботу, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався сплачувати позивачці відповідну заробітну плату. Вказані трудові відносини між сторонами виникли на підставі укладеного трудового контракту з науково-педагогічним працівником від 01 серпня 2023 року. Трудовий контракт укладений строком на 1 рік місяців, тобто до 30 червня 2025 року. Протягом періоду з 01 серпня 2023 року по 30 листопада 2024 року. Позивачка виконувала доручену їй роботу, дисциплінарні стягнення з боку відповідача були відсутні. Відповідач, у свою чергу, сплачував позивачці заробітну плату, а саме - у 2023 році - у розмірі 14 145, 25 грн щомісячно, у період з 01 січня 2024 року по 31 липня 2024 року - 15 622, 11 грн щомісячно. Позивачка звернулася до відповідача з письмовою заявою від 30 листопада 2024 року щодо надання розрахункового листка (помісячно) щодо нарахованої та фактично виплаченої заробітної плати, а також відрахувань від заробітної плати (ПДФО, військовий збір тощо) за період з вересня 2023 року по липень 2024 року включно, на який не отримала відповіді. Отже, позивачка вважає, що умови трудового контракту є сталими, та визначаються у обов`язку відповідача сплачувати заробітну плату в розмірі 15 622, 11 грн у розрахунку «до виплати» - принаймні у 2024 році. Однак, починаючи з серпня 2024 року позивачка за ту же, що і до серпня 2024 року, здійснену роботу почала отримувати заробітну плату в іншому (зменшеному) розмірі: серпень 2024 року - 1 785, 76 грн; вересень 2024 року - 7 856, 37 грн; жовтень 2024 року - 7 857, 36 грн; листопад 2024 року - 7 857, 36 грн. Відповідач не визнав позову, у відзиві представник відповідача вказав, що у позовній заяві відсутні конкретні посилання на обставини, які б вказували на порушення прав позивача та істотних змін умов праці у його роботі. Позивачем не наведено жодного факту чи наслідків таких істотних змін праці. Позивач у своїй позовній заяві припускає про істотну зміну умов праці лише на різниці виплати заробітної плати у порівнянні із минулим роком. Позивачем не надано жодного письмового доказу який свідчив би про порушення його трудових прав, не наведено причинно- наслідкового зв`язку між розміром заробітної плати та порушення прав позивача діями Відповідача. Вважаємо, що припущення позивача про можливі зміни праці без їх конкретизації жодних правових наслідків для не створюють, та не вказують на їх порушення. У зв`язку із відсутності з боку позивача достатньо наведених фактів, що, на його думку, спричинили зміни істотних умов праці, відповідач позбавлений надання повноцінного відзиву на позовну заяву з викладанням свої зауважень та міркувань на підставі заявлених позовних вимог, у зв`язку із чим відповідач вимушений викладати лише фактичні дані про роботу позивача в Університеті та наводити власні міркування стосовно цієї ситуації, що можливо не збігаються з мотивами, які спонукали позивача звернутися до суду. У своїй відповіді на відзив позивач вказала, що, з метою доведення фактів, які би свідчили про порушення трудових прав позивача, вона зверталася до відповідача з проханням надати копії розпорядчих документів (накази, штатні розписи тощо), на підставі яких відповідачем здійснено розподіл навантаження між членами кафедри іноземної філології та перекладу СНУ ім. В. Даля та визначена доля ставки позивачу, а також на підставі яких розпорядчих документів здійснено нарахування заробітної плати. Однак вони не були їй надані. Наказ № 307-к від 29 серпня 2024 року є доказом, що свідчить про порушення трудових прав позивача. Коригування (зменшення) кількості ставок кафедри іноземної філології та перекладу жодним чином не є підставою для зменшення істотних умов праці позивачки, адже вказаний протокол № 11 від 24 червня 2024 року не є індивідуальним актом та розпорядчим документом стосовно позивача. Якщо у закладі освіти зменшилася загальна кількість педагогічного навантаження, і науково-педагогічний не надає письмової згоди на зменшення навантаження, тоді керівник закладу освіти повинен зменшити чисельність штату педагогічних працівників, застосувавши норми статті 42 КЗпП України. Ця стаття передбачає, що при скороченні чисельності чи штату працівників через зміни в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Всі засідання кафедри іноземної філології та перекладу проводяться винятково онлайн, використовуючи зв`язок відеоконференції, про що свідчить інформація щодо присутності членів кафедри онлайн у витягах з протоколів засідань кафедри іноземної філології та перекладу, які і надає відповідач. Позивач вважає, що саме ця інформація є доказом, що засідання кафедри проводяться онлайн для всіх членів кафедри незалежно від місця їх фактичного перебування в Україні чи за кордоном (бо є колеги, які перебувають в Естонії та Литві). Позивач вважає, що відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що розподіл навантаження по відношенню до позивача відбувся на підставі розпорядчих документів, індивідуальних актів, з якими позивач ознайомлений під власний підпис. Критерії розподілу розміру ставки відсутні, ґрунтовних роз`яснень на прохання відповідача щодо цього питання не надано, враховуючи наукові досягнення, відповідність кваліфікації, перебування в м. Києві. Позивач має всі необхідні професійні досягнення, фактично перебуває у м. Києві. Однак, на жаль, всі вищезазначені критерії не було враховано при розподілі навантаження. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 10 грудня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 12 грудня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 18 грудня 2024 року ухвалою судді у справі позовну заяву залишено без руху, на виконання якої 15 січня 2025 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява про усунення недоліків. 21 січня 2025 року у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному позовному порядку з викликом сторін. 08 лютого 2025 року представник відповідача через Електронний суд подала відзив на позовну заяву, зареєстрований у суді 10 лютого 2025 року та заяву про застосування строку позовної давності. 25 лютого 2025 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла відповідь позивача на відзив. У судовому засіданні позивач свій позов підтримала і просила задовольнити з підстав, наведених у заявах по суті. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на доводи, наведені у відзиві на позов. Суд, заслухавши обґрунтування позивача і заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Сторони перебувають у трудових відносинах: позивач є науково-педагогічним працівником Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля. Таким чином за результатами конкурсу між позивачем та відповідачем укладено контракт з науково-педагогічним працівником від 01 серпня 2023 року, строк дії якого з 01 серпня 2023 року по 30 червня 2025 року (п. 1.6. Контракту). Тобто така посада є виборною та відносини між роботодавцем та працівником визначаються умовами контракту. Відповідно до п. 1.2. Контракту, цей контракт є особливою формою трудового договору. На підставі контракту виникають трудові відносини між науково-педагогічним працівником та закладом освіти СНУ ім. В. Даля. На науково-педагогічного працівника, який уклав цей контракт, повністю поширюється законодавство про працю, про освіту, про вищу освіту, положення Міністерства освіти і науки України, Статут університету (п. 1.3. Контракту). Розділом 3 Контракту визначено обов`язки науково-педагогічного працівника. Розділом 4 Контракту визначено умови оплати праці та соціально-побутове забезпечення науково-педагогічного працівника. Відповідно до п. 4.1. Контракту працівнику університету [PERSON] за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом за рахунок коштів університету виплачується: 4.1.1. заробітна плата у відповідності до розподіленої ставки (або долі ставки) на поточний навчальний рік у штатному розписі кафедри, що визначається навчальними планами та контингентом студентів на кожний навчальний рік. 4.1.2. Посадовий оклад у розмірі, визначеному штатним розписом університету відповідно до діючих нормативно - правових актів; 4.1.3. Надбавка за вислугу років (науково-педагогічний стаж ) 20 % щомісяця у відсотках до посадового окладу відповідно до стажу науково-педагогічної роботи. 4.1.5. Доплата за вчене звання «професор (доцент) у граничному розмірі 33 % (255) посадового окладу, доплата за науковий ступень «доктор (кандидат) наук» у граничному розмірі 20% (15%) посадового окладу. Відповідно до п. 4.2. працівнику [PERSON] протягом дії цього контракту надається щорічна відпустка згідно із чинним законодавством. До щорічної відпуски виплачується допомога на оздоровлення у розмірі згідно діючого законодавства. Відповідно до частини одинадцятої статті 55 Закону України «Про вищу освіту» прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору. Після цього з науково-педагогічним працівником укладають контракт. Відповідно до ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Порядок укладання контрактів з працівниками незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої належності підприємства, установи визначається Положенням про порядок укладання контрактів під час прийняття (наймання) на роботу працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170. Відповідно до наказу від 01 липня 2024 року № 72-в позивач у період з 01 липня 2024 року по 25 серпня 2024 року перебувала у щорічній основній відпустці за період роботи з 01 вересня 2023 року по 31 серпня 2024 року з виплатою оздоровчих. Відповідно до наказу від 31 серпня 2023 року № 311-к позивач була переведена з 0,8 ставки на повну ставку посади доцента кафедри іноземної філології та перекладу строком з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2024 року у межах укладеного контракту, з посадовим окладом у розмірі - 10 982, 34 грн на місяць. Доплата за науковий ступень - 15% на місяць. Доплата за вчене звання - 25% на місяць. Надбавка за вислугу років (науково-педагогічний стаж 12 роки 06 місяців) - 20% на місяць. Позивач була обізнана, стосовно того, що вона працює на повну ставку з обмеженим строком, а саме до 30 червня 2024 року, що підтверджується її власноруч написаною заявою. Після завершення навчального року науково-педагогічні працівники, які не задіяні в приймальній комісії вступної компанії на новий навчальний рік, пишуть заяви на відпустку. Період навчального року визначено Графіком освітнього процесу по кафедрам. Орієнтовний розподіл педагогічного навантаження на наступний навчальний рік здійснюється в кінці поточного навчального року, беручи до уваги розрахунок кількості ставок, які виділено для кафедри, педагогічного навантаження груп перехідного набору та орієнтовний підрахунок на початок навчального року з врахуванням педагогічного навантаження груп перехідного контингенту і педагогічного навантаження груп нового набору. Вкінці навчального року, таке навантаження по кафедрам визначено наказом № 51/01. При нарахуванні заробітної плати береться до уваги кількість ставки встановленого педагогічного навантаження на початок навчального року. Оскільки Університет є двічі переміщеним Університетом з Луганської області, території України, яка є тимчасово окупованою (у 2014 року перемістився із м. Луганськ, а у 2022 році з м. Сєвєродонецьк), враховуючи воєнний стан по всій території України, частина студентів відрахувалася до завершення навчання, частина виїхала за кордон та оформила академічні відпуски, тому чисельність студентів знизилася. Така саме тенденція щодо низького нового набору студентів через воєнні дії спостерігається по всім закладам вищої освіти, у зв`язку із чим не представляється можливим забезпечити необхідною кількість годин викладачів. Крім того, на кінець навчального року відповідач може не володіти інформацією про те, яким буде педагогічне навантаження без нового добору, тому на період перехідного контингенту Відповідач не міг визначити педагогічного навантаження повної ставки, оскільки в Університеті відсутня на той період відповідна кількість здобувачів освіти. Відповідно до п. 5.1. «Положення про планування, облік роботи та індивідуальний план науково-педагогічних працівників Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля» планування навчального навантаження науково-педагогічного працівника починається з формування обсягу навчального навантаження кафедри на планований навчальний рік на підставі затверджених навчальних планів, відповідного контингенту здобувачів вищої освіти та норм часу встановлених даним Положенням. Терміни подачі обсягу навчального навантаження кафедри на планований навчальний рік встановлюються щорічно відповідними наказами по Університету. Планування та розподіл навчального навантаження, у межах обсягу навчального навантаження кафедри на планований навчальний рік здійснює завідувач кафедри (п. 5.3. Положення про планування). Відповідно до наказу від 27 травня 2024 року № 51/01 «Про планову чисельність штатів викладацького складу на 2024 / 2025 навчальний рік» на підставі розрахунків планової чисельності штатів професорського складу на 2024 / 2025 навчальний рік та доведеного обсягу фінансування СНУ ім. В. Даля Міністерством освіти і науки України, було затверджено штатний розпис викладацького складу кафедр університету на 2024 / 2025 навчальний рік. Відповідно до додатку до зазначеного наказу для кафедри іноземної філології та перекладу було виділено кількість ставок у розмірі - 8,25. Цей наказ є повідомленням про зміну істотних умов праці працівників Університету. Такий наказ погоджено з Головою профкому Університету. Згідно з витягом з штатного розпису СНУ ім. В. Даля по «кафедрі іноземної філології та перекладу» станом на 01 січня 2024 року кількість штатних одиниць становила - 16 одиниць. Відповідно до п. 2.3. Посадової інструкції завідувача кафедри іноземної філології та перекладу завідувач кафедри затверджує плани роботи кафедри та індивідуальні плани роботи викладачів кафедри, здійснює розподіл педагогічного навантаження та визначає функціональні обов`язки між працівниками кафедри і контролює своєчасність та якість їх виконання. Станом на червень встановлюється попереднє педагогічне навантаження тільки з урахуванням кількості учнів перехідного контингенту (кількість учнів, яка перебуває у закладі на навчанні в той час), про що і було повідомлено позивача листом від 28 червня 2024 року. Відповідно до своїх посадових обов`язків завідувач кафедри Семенець О. С. під час засідання кафедри повідомила працівникам, у якому розмірі буде встановлено навантаження на період навчального періоду 2024 / 2025 року, про що свідчить протокол № 11 від 24 червня 2024 року, на котрому позивач була присутня онлайн. Попередньо позивачеві встановлено 0,25 ставки. 28 червня 2024 року інформація позивачеві надсилалася в електронному вигляді на електронну пошту. У подальшому, для працівників кафедри «Іноземної філології та перекладу» було додано ще 0,8 ставки. У зв`язку із чим позивачеві було запропоновано збільшити навантаження ще на 0,25 ставки. Позивачеві згодом збільшено педагогічне навантаження з 0,25 ставки до 0,5, що стало можливим після формування груп нового контингенту, про що її було повідомлено електронним листом. За підсумком виділеної ставки станом на 01 вересня 2024 року навантаження позивача становило 0,5 ставки. На підставі цього, наказом від 29 серпня 2024 року № 307-к позивачеві затверджено 0,5 ставки посади доцента кафедри іноземної філології та перекладу строком з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2025 року з оплатою у розмірі - 6 067, 49 грн на місяць. Доплата за науковий ступень - 15 % на місяць. Доплата за вчене звання - 25% на місяць. Надбавка за вислугу років (педагогічний стаж 13 років 5 місяців) - 20% на місяць. Відповідно до п. 5.4. Положення про планування на підставі розподілу навчального навантаження науково-педагогічний працівник вносить до індивідуального плану роботи викладача на навчальний рік, де вказує види та обсяги навчальної роботи на планований навчальний рік. Науково-педагогічний працівник особисто формує види робіт на планований навчальний рік в межах фонду робочого часу і вносить до індивідуального плану науково-педагогічного працівника (п. 7.3. Положення про планування). Відповідно до п. 7.4 Положення про планування індивідуальний план науково-педагогічного працівника розглядається та затверджується на засіданні відповідної кафедри на початку навчального року, після остаточного формування контингенту студентів. Позивачем було складено індивідуальний план на 2024 / 2025 рік на 0,5 штатних одиниць, що свідчить про згоду Позивача працювати на період навчального року 2024 / 2025 на 0,5 ставки. Згодом, після того як було до зараховано нових студентів на навчання 2024 / 2025 рік, з`явилася можливість ще збільшити навантаження працівникам кафедри. Першочергово розглядалися кандидатури, які мали найменше навантаження. Про можливість внесення змін щодо додаткового навантаження завідуюча кафедрою Семенець О. С. повідомила працівників кафедри 27 вересня 2024 року під час засідання кафедри. На цьому засіданні позивачеві пропонували збільшити навантаження з 0,5 на 0,75 ставки. Їй було направлено електронний лист з пропозицією. Позивач отримала цього листа, виклала свою думку стосовно ситуації, яка склалася на кафедрі із навантаженням, але заяву на збільшення ставки не написала. Усі подальші зміни, щодо підвищення навантаження не погіршували матеріального становища позивача, навпаки від збільшення ставки (навантаження) збільшувалась і заробітна плата, при цьому таке навантаження не перевищувало встановлених норм законом і події щодо збільшення навантаження відбувалися у досить короткий строк. Тобто станом на 01 вересня 2024 року позивач мала ставку 0,5, а в же 27 вересня 2024 року їй пропонували 0,75 ставки, але позивач не прийняла умови, які пропонував відповідач. Відповідно до листа від 01 жовтня 2024 року керівник просить, щоб позивач написала заяву на збільшення ставки з 0,5 на 0,75, але позивач у своєму листуванні не прийняла пропозицію. Після відмови позивача збільшити її навантаження, ставку, яку пропонували їй, за результатами засідання кафедри, віддали іншому працівнику кафедри. Позивачеві нараховується та виплачується заробітна плата з урахуванням педагогічного навантаження встановленого наказом від 29 серпня 2024 року № 307-к. Закон України «Про вищу освіту» не визначає форму повідомлення працівника про педагогічне навантаження: усне це чи письмове повідомлення, також освітнє законодавство не містить чітко визначеної процедури надання педагогічним працівником письмової згоди на неповне навантаження. Відповідно до нормативних документів Університету, навантаження науково-педагогічних працівників визначала завідуюча кафедрою, у межах свої повноважень, тож порушень умов трудового законодавства з боку відповідача в цій частині відсутні. Колективним договором п. 3.1.1. передбачено, що прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору, шляхом укладання трудового договору (контракту), який є особливою формою трудового договору. За згодою сторін в контракті встановлюється строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення й організації праці співробітника, умови розірвання договору, в тому числі достроково, що розміщено на сайті Університету. Частинами першою та третьої статті 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації чи уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівнику заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі достроково, можуть встановлюватися угодою сторін. Враховуючи особливості зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність працівника та додаткові підстави розірвання трудового договору. Порядок здійснення викладацької діяльності визначається у Кодексі законів про працю України та у Законі України «Про освіту». На роботу педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються шляхом укладення трудового договору. У трудовому договорі фіксуються робочий час, конкретний перелік та обсяг видів робіт (стаття 60 Закону України «Про освіту). Відповідно до п. 4.1. Контракту працівнику університету [PERSON] за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом за рахунок коштів університету виплачується заробітна плата у відповідності до розподіленої ставки (або долі ставки) на поточний навчальний рік у штатному розписі кафедри, що визначається навчальними планами та контингентом студентів на кожний навчальний рік. Також відповідно до умов Контракту працівнику виплачуються і інші види доплат. Підписуючи Контракт, позивач була обізнана про умови оплати праці, у тому числі, що на навчальний рік її ставка може бути як повною, так і долею (часткою) від повної ставки. Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з п. 4.1. Контракту працівнику за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом за рахунок коштів університету виплачується: заробітна плата, посадовий оклад, надбавки. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про вищу освіту» максимальне навчальне навантаження на одну ставку науково-педагогічного працівника не може перевищувати 600 годин на навчальний рік. Чинним законодавством для науково-педагогічних працівників установлено навантаження, а не тривалість робочого часу на тиждень. Робочий час науково-педагогічного працівника повинен визначатися, виходячи з виконання ним навчальної, методичної, наукової, організаційної роботи та інших трудових обов`язків. Мінімального розміру навантаження науково-педагогічного працівника, чинним освітнім законодавством не встановлено, тому не вважається порушенням умов праці з боку відповідача при встановленні працівнику долі (частки) ставки. Відповідно до частини першої ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини третьої-четвертої цієї статті кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено частиною другою ст. 77 ЦПК України. Згідно з частиною першою ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов необґрунтований і не підлягає задоволенню. Судом враховуються роз`яснення, надані у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» про те, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у справі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження 14-306цс18), а саме, про те, що встановивши, що позовну давність пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цієї підстави, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Виходячи з норм чинного законодавства пропуск строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог і застосовується у разі наявності порушеного права, відсутність порушеного права само по собі є підставою для відмови у задоволенні позову. Оскільки суд, на підставі встановлених судом обставин, що мають значення у справі, дійшов висновку про необґрунтованість позову, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, заяви представників відповідачів про застосування строків позовної давності суд відхиляє. ІV. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed