Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (далі «Позивач») звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] (далі «Відповідач-1») про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилався на наступні обставини. Відповідно до особового рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я Відповідача-1, за адресою: [ADDRESS] , утворилася заборгованість за період з 01.11.2004 року по 01.11.2023 року за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 99715,41 гривень. У добровільному порядку зобов`язання щодо сплати коштів за надані послуги Відповідачем-1 не виконуються, тому Позивач просив стягнути з нього на свою користь суму боргу в розмірі 99715,41 гривень, заборгованість за період з 01.11.2004 року по 01.02.2022 року унаслідок інфляційних процесів у розмірі 50838,67 гривень, три відсотки річних у розмірі 13668,43 гривень та судовий збір у розмірі 2684,00 гривень. Історія справи. Заяви та клопотання, позиції учасників справи. 18.01.2024 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 31). 15.03.2024 року до канцелярії суду від представника Відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Просила застосувати до позовних вимог наслідки пропуску Позивачем строків звернення до суду. Зазначила, що співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Звернула увагу суду на те, що Позивач нараховує борг з листопада 2004 року. Однак, ще в жовтні 2004 року в належній Відповідачу-1 на праві власності квартирі з дотриманням всіх нормативних та технічних умов було встановлено індивідуальне опалення. Так, 02.12.2002 року Відповідач звернувся із заявою до начальника Білоцерківської філії газового господарства про видачу технічних умов для встановлення\~ індивідуального опалення, проти чого не заперечував ЖЕК № 6, як балансоутримувач будинку [ADDRESS] . 12.10.2002 року Відповідачем-1 було отримано Технічні вимоги № 34 КП «Білоцерківтепломережа» на проектування відключення вказаної вище квартири від системи центрального опалення та гарячого водопостачання та влаштування автономного опалення та ГВП квартири. На виконання указаних Технічних вимог Відповідачем-1 24.12.2002 року отримано Технічні умови № 329 Білоцерківської філії по експлуатації газового господарства про встановлення у квартирі котла на газовому паливі. Спеціалізованою установою КП інститут «Білоцерківцивільпроект» було розроблено робочий проект газопостачання квартири [ADDRESS] , який погоджено спеціалістами КП «Білоцерківтепломережа». Актом про приймання закінченого будівництвом об`єкта системи газопостачання у вказаній вище квартирі від 13.10.2004 року зафіксовано запуск в експлуатацію опалювального котла «Елексія -20 FF», в рішенні приймальної комісії зазначено, що будівельно-монтажні роботи виконані в повному обсязі відповідно до проекту, вимогами ДБН-У.2.5-20-2001 і «Правил безпеки систем газопостачання України», також вказано на те, що будівельно-монтажні роботи виконані згідно СНіП. 21.10.2004 року Відповідач-1 звернувся з письмовою заявою на ім`я директора КП «Білоцерківтепломережа» про опломбування стояків опалення в його квартирі в зв`язку з установкою індивідуального опалення, на якій начальником абонвідділу КП «Білоцерківтепломережа» зроблено відмітку про відсутність заборгованості за теплову енергію станом на 01.11.2004 року. Після чого стояки опалення в квартирі були опломбовані працівниками КП «Білоцерківтепломережа». Дані обставини встановлені рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2014 року у справі №357/14373/14-ц за позовом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» до [PERSON] , який є сином Відповідача-1 і співвласником указаної квартири, про стягнення боргу, яке набрало законної сили. Таким чином, з жовтня 2004 року по сьогоднішній день Відповідач та його родина послугами Позивача по постачанню теплової енергії не користуються, а тому позовні вимоги є безпідставними. Щодо послуг з гарячого водопостачання з жовтня 2012 року по листопад 2014 року, представником Відповідача-1 зазначено, що дані послуги Відповідачем-1 також не отримувалися, що підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2014 року справа №357/14373/14-ц. Як встановлено судом, у квартирі Відповідача-1 22.10.2004 року працівником КП «Білоцерківтепломережа» виконано роботи по розпломбуванню лічильника ГВП, що стверджується актом, в якому зафіксовано показання лічильника ГВП «Метрон -5014506» - 126 куб. м, згідно акту прийняття в експлуатацію вузла обліку гарячого водопостачання від 05.11.2004 року лічильник ГВП в квартирі відповідача повторно опломбовано після повірки з\~ показаннями - 126 куб. м. Розпломбування цього лічильника ГВП на повірку та опломбування після повірки було проведено в листопаді 2014 року, що стверджується відповідними актами, які складено працівниками позивача 05.11.2014 року та 07.11.2014 року. У цих актах зафіксовано показання лічильника ГВП - 126 куб м, тобто, показання за весь цей час не змінилися, що свідчить про те, що послугами з гарячого водопостачання Відповідач-1 не користується. Окремо звернула увагу суду на те, що з наданого Позивачем розрахунку вбачається, що останній нарахував інфляційні збитки та 3% річних за кожен календарний місяць надання послуг, починаючи з 01.12.2004 року. При цьому сума інфляційних збитків та відсотків річних обчислювалася Позивачем із загальної суми заборгованості за накопичувальним підсумком, що не відповідає вимогам законодавства що визначає порядок таких розрахунків. Оскільки плата за комунальні послуги має здійснюватися щомісячно, відповідно 3 % річних та інфляційні втрати мають розраховуватись щодо кожного щомісячного платежу, окремо, саме з 1 числа кожного місяця, який слідує за місяцем, що слідує за розрахунковим періодом (місяць в якому були надані відповідні послуги), а не з 1 числа місця в якому нарахований платіж (а.с. 45-48). 06.05.2024 року до канцелярії суду представником Позивача було подано пояснення, у яких остання зазначила, що Відповідачем-1 не було надано Акт про опломбування стояків. Зауважила, що Відповідачем не було дотримано вимог Правил та Порядку відключення при реалізації свого бажання відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення, тому таке відключення слід вважати самовільним (а.с. 120-123). 06.05.2024 року до канцелярії суду представником позивача КП БМР «Білоцерківтепломережа» було подано клопотання про залучення до участі у даній справі у якості співвідповідачів співвласників квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] (а.с. 148-149). 16.01.2025 року до канцелярії суду представником Відповідача-1 було подано пояснення, у яких остання зазначила, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло власниками квартири , за адресою: [ADDRESS] , на момент подачі позову КП БМР «Білоцерківтепломережа» були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Ще в жовтні 2004 року в належній Відповідачу-1 на праві власності квартирі, з дотриманням всіх нормативних та технічних умов, було встановлено індивідуальне опалення. З того часу Відповідач-1 не користується послугами Позивача. Посилання Позивача у своїх поясненнях від 06.05.2024 року на Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 та на Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року №4, на думку представника Відповідача-1 є безпідставним, оскільки вони прийняті після виникнення спірних правовідносин. Згідно з п.9 Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затверджених постановою КМ України від 30.12.1997 року № 1497, які діяли на той час і втратили чинність згідно постанови КМУ від 21.07.2005 року № 630,\~ права, обов`язки та відповідальність виконавця і споживача, передбачені цими Правилами, набирають чинності з моменту укладення договору. У разі відмови споживача від користування послугами з водо-, теплопостачання та водовідведення він має право розірвати договір та вимагати відключення відповідних мереж. Відповідно до пункту 34 споживач не має права самовільно, з порушенням проектних рішень переобладнувати і використовувати не за призначенням та псувати санітарно-технічне обладнання житлових будинків і житлових приміщень. Отже, діючими на той час Правилами було передбачено право споживача відмовитися від користування послугами з теплопостачання та вимагати відключення\~ відповідних мереж за умови технічної можливості. Так, Відповідачем саме на виконання Технічних умов КП «Білоцерківтепломережа» було замовлено проект газопостачання квартири спеціалізованій організації, проект узгоджено у встановленому порядку, роботи по встановленню індивідуального опалення виконано у відповідності з вимогами ДБН та СНіП, відключення від системи централізованого опалення не призвело до порушення теплового балансу будинку. Крім того, більше 20 років співвласники квартири користуються індивідуальним опаленням і жодних скарг з цього приводу не надходило. Таким чином, Відповідачем-1 було дотримано всі існуючі на той час Правила та відключення є законним (а.с. 173-175). 22.01.2025 року ухвалою суду було залучено до участі у справі у якості співвідповідача [PERSON] (далі «Відповідач-2») (а.с. 184-185). 13.02.2025 року до канцелярії суду Відповідачем-2 у якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Просив застосувати до позовних вимог наслідки пропуску Позивачем строків звернення до суду (а.с. 190-192). У судових засіданнях представник Позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Надала пояснення, аналогічні за змістом позовній заяві та поясненням. У судових засіданнях представник Відповідача-1 проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, просила відмовити у їх задоволенні. Надала пояснення, аналогічні за змістом позовній заяві та поясненням. У судове засідання Відповідач-2 не з`явився, до канцелярії суду подав заяву про розгляд даної справи без його участі (а.с. 192). У зв`язку з тим, що сторони 18.02.2025 року в судове засідання не з`явилися, згідно з ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 2. Мотивувальна частина. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до свідоцтва на право власності на житло № [NUMBER] , яке видане згідно з розпорядженням завідуючого комунальною службою приватизації державного житлового фонду міста від 11.09.2001 року № 1-2-54, власниками квартири, за адресою: [ADDRESS] , на момент подачі позову КП БМР «Білоцерківтепломережа» були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 106). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №2000 (а.с. 176). Позивач просить суд стягнути з Відповідачів заборгованість за надані ним послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2004 року по 01.11.2023 року (а.с. 4, 6-10), а також інфляційні втрати в розмірі 50838,67 гривень та 3% річних у розмірі 13668,43 гривень за період з 01.11.2004 року по 01.02.2022 року (а.с. 16-23). Раніше Позивач вже звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані ним послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.11.2004 року по 01.09.2014 року. 18.12.2014 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/14373/14-ц, яке набрало законної сили 29.12.2014 року, у задоволенні позовних вимог КП БМР «Білоцерківтепломережа» було відмовлено (а.с. 134-136). Указаним судовим рішенням було встановлено наступне. 02.12.2002 року Відповідач-1 звернувся із заявою до начальника Білоцерківської філії газового господарства про видачу технічних умов для встановлення індивідуального опалення, проти чого не заперечував ЖЕК № 6, як балансоутримувач будинку [ADDRESS] , в якому знаходиться кв. [ADDRESS] , що слідує з копії цієї заяви. 12.10.2002 року Відповідачем-1 було отримано Технічні вимоги №34 КП «Білоцерківтепломережа» на проектування відключення вказаної вище квартири від системи центрального опалення та гарячого водопостачання та влаштування автономного опалення та ГВП квартири. На виконання цих Технічних вимог співвласником квартири Відповідачем-1 24.12.2002 року було отримано Технічні умови №329 Білоцерківської філії по експлуатації газового господарства про встановлення у квартирі котла на газовому паливі. Спеціалізованою установою КП інститут «Білоцерківцивільпроект» було розроблено робочий проект газопостачання кв. [ADDRESS] , який погоджено спеціалістами КП «Білоцерківтепломережа» та Білоцерківської філії по експлуатації газового господарства, що стверджується копією цього проекту.. Актом про приймання закінченого будівництвом об`єкта системи газопостачання у вказаній вище квартирі від 13.10.2004 року було зафіксовано запуск в експлуатацію опалювального котла «Елексія -20 FF», в рішенні приймальної комісії зазначено, що будівельно-монтажні роботи виконані в повному обсязі відповідно до проекту, вимог ДБН-У.2.5-20-2001 і Правил безпеки систем газопостачання України, також вказано на те, що будівельно-монтажні роботи виконані згідно СНіП. 21.10.2004 року співвласник квартири Відповідач-1 звернувся з письмовою заявою на ім`я директора КП «Білоцерківтепломережа» про опломбування стояків опалення в кв. [ADDRESS] в зв`язку з установкою індивідуального опалення, що слідує з копії цієї заяви, на якій начальником абонвідділу КП «Білоцерківтепломережа» зроблено відмітку про відсутність заборгованості за теплову енергію станом на 01.11.2004 року. Отже, на виконання Технічних умов КП «Білоцерківтепломережа» співвласниками кв. [ADDRESS] було замовлено проект газопостачання квартири спеціалізованій організації, проект узгоджено у встановленому порядку, роботи по встановленню індивідуального опалення виконано у відповідності з вимогами ДБН та СНіП, відключення від системи централізованого опалення не призвело до порушення теплового балансу будинку, про що свідчить і той факт, що більше 10 років співвласники квартири користуються індивідуальним опаленням і жодних скарг з цього приводу від мешканців будинку до виконавця послуг не надходило. Виконавець не пропонував Відповідачам укласти договір про надання послуг, а Відповідачі з такими вимогами також не зверталися, оскільки послугами КП «Білоцерківтепломережа» з листопада 2004 року не користуються. Отже, між сторонами відсутні договірні відносини. Відповідачі послугами з теплопостачання, виконавцем яких є Позивач, не користуються з 2004 року, а тому нарахування йому плати за ці послуги та вимоги щодо стягнення заборгованості за послуги, які фактично не споживаються, є необґрунтованим. У квартирі Відповідачів 22.10.2004 року працівником КП «Білоцерківтепломережа» виконано роботи по розпломбуванню лічильника ГВП, що стверджується актом, в якому зафіксовано показання лічильника ГВП «Метрон -5014506» - 126 куб. м, згідно акту прийняття в експлуатацію вузла обліку гарячого водопостачання від 05.11.2004 року лічильник ГВП в квартирі Відповідачів повторно опломбовано після повірки з показаннями -126 куб. м. Розпломбування цього лічильника ГВП на повірку та опломбування після повірки було проведено в листопаді 2014 року, що стверджується відповідними актами, які складено працівниками Позивача 05.11.2014 року та 07.11.2014 року, в цих актах зафіксовано показання лічильника ГВП 126 куб м, тобто, показання за весь цей час не змінилися, що свідчить про те, що послугами з гарячого водопостачання Відповідачі не користуються. Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України. Реалізація принципу змагальності сторін у процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). За правилами ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. А ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Приписами ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 26 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII, який введений в дію 01.05.2019 року (далі - Закон № 2189-VIII), а також Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 24.06.2004 року № 1875. У п. 5 ч. 3 Закону № 2189-VIII визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно із положеннями\~ ст. 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо-будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо-будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Виконавцем комунальної послуги відповідно до Закону № 2189-VIII є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. Управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа-підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Частиною 1 ст. 6 Закону № 2189-VIII передбачено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг, в тому числі послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2189-VIII передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої Закону № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу. Положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. За приписами статей 11-14 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав, особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Загальні норми договору про надання послуг відповідно до статей 901-903 ЦК України зобов`язують виконавця надати послугу яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції 2004 року передбачала право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З 01 травня 2019 року почала діяти нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189, який передбачив у ч. 2 ст. 4 цього Закону, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства належать: встановлення порядку обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води; встановлення порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води. В подальшому, пункт 6 ч. 2 ст. 4 цього Закону було доповнено і його редакція передбачала «встановлення порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води в редакції Закону № 1060-IX від 03 грудня 2020 року. Згідно з п.9 Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затверджених постановою КМ України від 30.12.1997 року № 1497, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин /втратили чинність згідно постанови КМУ від 21.07.2005 року № 630/, права, обов`язки та відповідальність виконавця і споживача, передбачені цими Правилами, набирають чинності з моменту укладення договору. Сторони не можуть відмовитися від укладення або продовження терміну дії договору, якщо він відповідає цим Правилам за умови, що споживач не має наміру відмовитися від користування послугами. У разі відмови споживача від користування послугами з водо-, теплопостачання та водовідведення він має право розірвати договір та вимагати відключення відповідних мереж. При цьому заборгованість за отримані послуги та витрати, пов`язані з відключенням, повинні бути відшкодовані споживачем у добровільному або судовому порядку. Відповідно до п. 34 цих Правил споживач не має права самовільно, з порушенням проектних рішень переобладнувати і використовувати не за призначенням та псувати санітарно-технічне обладнання житлових будинків і житлових приміщень. Отже, діючими на той час Правилами було передбачено право споживача відмовитися від користування послугами з теплопостачання та вимагати відключення відповідних мереж за умови технічної можливості. У п.9 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 року №630 /зі змінами/, передбачено, що у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця. Відповідно до п.10 цих Правил оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок. Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. А згідно п.15 Порядку засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці; з централізованого опалення згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період. Висновки суду. Позивач просить суд стягнути з Відповідачів заборгованість за надані ним послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2004 року по 01.11.2023 року (а.с. 4, 6-10), а також інфляційні втрати в розмірі 50838,67 гривень та 3% річних у розмірі 13668,43 гривень за період з 01.11.2004 року по 01.02.2022 року (а.с. 16-23). Раніше Позивач вже звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані ним послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.11.2004 року по 01.09.2014 року. 18.12.2014 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/14373/14-ц, яке набрало законної сили 29.12.2014 року, у задоволенні позовних вимог КП БМР «Білоцерківтепломережа» було відмовлено (а.с. 134-136). Указаним судовим рішенням було встановлено, що Відповідачі послугами з теплопостачання, виконавцем яких є Позивач, не користуються з 2004 року, а тому нарахування їм плати за ці послуги та вимоги щодо стягнення заборгованості за послуги, які фактично не споживаються, є необґрунтованим. Між КП БМР «Білоцерківтепломережа» та Відповідачами відсутні договірні відносини. Позивач не пропонував Відповідачам укласти договір про надання послуг, а Відповідачі з такими вимогами також не зверталися. Відповідно до ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відтак, Відповідачі, як споживачі послуг, мали оплачувати на користь Позивача послуги з постачання теплової енергії за затвердженими тарифами лише в тому разі, коли б такі послуги вони фактично отримували, оскільки договірні стосунки між сторонами відсутні, а таких доказів Позивачем до суду надано не було. З огляду на викладене, заслухавши пояснення представників сторін, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також суд зазначає, що застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог. Тобто позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої палати Верховного Суду від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18). У даній справі суд дійшов протилежних висновків, а тому положення про позовну давність застосуванню не підлягають. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі наданих сторонами доказів. Розподіл судових витрат. Згідно з п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається, зокрема, розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог повністю, витрати по сплаті судового збору необхідно залишити за Позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed