Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ним та відповідачкою 24 березня 2005 року укладено шлюб, у якому народилися шестеро дітей. П`ятеро з них - неповнолітні. Спільне життя з відповідачкою не склалося, у зв`язку з чим шлюб між ними розірвано 17.08.2023 року у судовому порядку. При цьому, місце проживання дітей не вирішувалось. Протягом двох останніх років позивач разом з дітьми проживають окремо від відповідачки. Мати дітей взагалі не опікується ними, займається своїм особистим життям, участі в утриманні дітей не приймає. Позивач стверджує, що проживання неповнолітніх дітей з ним відповідає їхнім інтересам, а їх розлучення з ним негативно вплине на їх психологічний стан. Тому просить визначити місце проживання дітей з ним. Ухвалою від 17.07.2024 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 06 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 21 листопада 2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. У жодне із засідань, які визначались судом 03.09.2024, 22.10.2024, 21.11.2024, 14.01.2025, 19.02.2025 відповідачка не з`явилась, своїх заперечень щодо позову не надала. Позивач у судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити з підстав, зазначених у позові. Пояснив суду, що сімейне життя спочатку складалося добре. Одружилися у 2005 році, він їздив на заробітки, жінка працювала у школі. Пізніше, у його відсутність у жінки почалися водитися компанії, друзі, знайомі, з якими вона відпочивала, випивала. А в подальшому почала кидати дітей та відпочивати по кафе, барах. Останній раз мусив кинути роботу в Польщі, так як сусіди повідомили, що діти самі у хаті, недоглянуті. Через це почалися сварки, змінити поведінку дружина не бажала, оскільки вважає та вважала таку поведінку цілком непоганою. Згодом залишила дітей на нього і з того часу, вони приблизно три роки вони проживають окремо: він з дітьми, а вона окремо від них. З позовом про розлучення звернулась дружина, оскільки такою була домовленість між ними. За час окремого проживання життя дружини змінилось у гіршу сторону: стала зловживати алкоголем. Відносно дітей ставлення до них не змінила: вона до них байдужа. Свою поведінку пояснила тим, що він - добрий батько і зможе самостійно їх виростити та виховати. Після цього, до дітей не приходить, не спілкується з ними. Просив врахувати, що його колишня дружина не бажає приймати участі у житті дітей, не опікується ними, не дбає про їх добробут, стан здоров`я, не цікавиться їх життям, шкільними успіхами, на займається вихованням та розвитком. Весь тягар утримання дітей повністю лежить на ньому. Діти не відчувають до відповідачки родинних почуттів, вони категорично не хочуть проживати з матір`ю. Пояснив, що в інтересах дітей намагався зберегти шлюб, сподіваючись, що відповідачка змінить свою поведінку, тому з цим позовом звернувся саме зараз, а коли стало зрозуміло, що дружина своє відношення до виконання батьківських обов`язків не змінить, діти її не цікавлять, звернувся до суду з позовом. Підтвердив суду, що будь-яких перешкод у спілкуванні дітей з матір`ю ніколи не створював, навпаки просив останню зустрітися та побути з дітьми. Останній раз, коли син захворів і був госпіталізований до лікарні, самостійно знайшов відповідачку та просив побути з сином у лікарні, за що з нею розрахувався горілкою, інакше вона відмовлялася їхати до лікарні. На запитання суду позивач відповів, що ні під час розлучення, ні зараз питання щодо місця проживання дітей не вирішувалось, дружина на дітей не претендує та не говорить, що хоче їх забрати до себе. З вказаним позовом звернувся тому, що йому треба годувати та одягати п`ятеро дітей, які з ним проживають, однак оскільки він проживає в сільській місцевості, зробити це тяжко: роботу знайти неможливо. Повернувшись з Польщі через кинутих дітей, відразу звернувся до ССД, щоб допомогли знайти йому роботу, однак такої роботи тоді не знайшлося. Крім того, вирішення вказаного позову допоможе йому оформити пільги на соціально - побутові потреби та отримати дозвіл у ТЦК, щоб мати можливість знайти роботу за кордоном, оскільки в утриманні дітей йому ніхто не допомагає. Представник ССД Рокитнівської селищної ради Федорович В.П. вказувала, що обставини, про які зазначено у позові дійсно підтверджуються: позивач - [PERSON] є багатодітним батьком, який самостійно утримує дітей, успішно займається їх розвитком, навчанням та вихованням, цікавиться їхнім життям, проводить з ними свята та дозвілля, створив для сім`ї належні житлово-побутові умови, діти ні в чому не нуждаються, клімат у сім`ї позитивний, діти люблять тата та проти того, щоб проживати з мамою. Мама дітей залишила їх на батька, не приймає участі у їх житті, не цікавиться навчанням, не допомагає, не спілкується. Проживає в умовах, які не пристосовані для проживання дітей та не намагається їх покращити. ССД було обстежено умови проживання дітей, з`ясовано умови проживання відповідачки, остання не виявила бажання змінити своє життя та ставлення до виконання батьківських обов`язків, не вбачає у цьому потреби. Разом з тим, своїм відношенням до дітей, байдужістю до позовних вимог підтвердила своє небажання бути присутньою у житті дітей. У зв`язку з цим, розглянувши питання визначення місця проживання дітей з батьком, було прийнято рішення про доцільність визначення місця проживання дітей разом з позивачем, про що зазначено у висновку. Крім того, зазначила, що ССД також стало відомо, коли відповідачка залишила дітей без догляду, батько був змушений залишити роботу та повернутися до них. Інших, будь яких спорів щодо дітей, участі у їх вихованні, визначенні місця проживання не було та на даний час формально такий спір відсутній, хоча дітьми займається лише позивач - [PERSON] . Судом, в присутності представника ССД Рокитнівської селищної ради були вислухані діти - [PERSON] (2008 року народження), [PERSON] (2009 року народження), [PERSON] ( 2012 року народження), [PERSON] (2015 року народження), [PERSON] ( 2018 року народження), які однозначно висловили, що хочуть жити з татом, який є для них авторитетом, живе з ними, турбується про них, займається їх дозвіллям, цікавиться школою, піклується про стан здоров`я та забезпечує іграшками, одягом, взуттям, готує їжу, перевіряє домашні завдання. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм сімейні правовідносини, які регулюються нормами Цивільного та Сімейного кодексів України. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Розглядаючи вказану справу, судом з`ясовано дійсні обставини справи та мету звернення до суду. Відносини, щодо визначення місця проживання особи регулюються положеннями ЦК України та СК України. Відповідно до приписів Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання ( ч. 1, ч. 5 ст. 29 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з приписами ч. 3 ст.29 цього ж кодексу, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Частиною 4 ст. 29 ЦК України, закріплено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. При розгляді справи судом встановлено, що шлюб між [PERSON] , яка є відповідачкою у справі та [PERSON] , який є позивачем розірвано, про що є рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 17.08.2023 (а.с. 10). Крім того, сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження ( а.с. 12-16). Діти зареєстровані та фактично проживають разом зі батьком за адресою: [ADDRESS] ( а.с.9,17- 21). З характеристики за місцем проживання вбачається, що [PERSON] характеризується виключно позитивно, виховує п`ятеро неповнолітніх дітей ( а.с. 23). Та обставина, що діти проживають разом з батьком, знаходяться на його утриманні та окремо від матері підтверджується актом оцінки потреб сім`ї /особи (а.с.24-30), актом обстеження матеріально - побутових умов сім`ї ( а.с.31), інформацією про місце проживання відповідачки ( а.с.35). Згідно з висновком ССД Рокитнівської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету № 29 від 27 січня 2025 року, є доцільним визначити місце проживання дітей за місцем проживання їх батька, який зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . Висновок був підтриманий представником ССД. Отже, як вбачається із матеріалів справи усі діти народилися у шлюбі, батьками дітей є позивач та відповідачка - сторони у справі. Відповідач 12.12.2023 року у зв`язку реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] ( а.с. 39,40). Місце проживання дітей сторін, які досягнули чотирнадцятирічного віку - [PERSON] та [PERSON] визначено ними самостійно, що не суперечить положенням ч.3 ст.160 СК України. Місце проживання дочки [PERSON] , як такої, яка досягнула десятирічного віку, у відповідності до ч.2 ст.160 СК України, має визначатись за спільною згодою батьків та самої дитини. На момент розгляду справи, лише двом найменшим дітям - [PERSON] та [PERSON] не виповнилося десять років. А відтак, згідно із положеннями ч. 1 ст. 160 СК України, їх місце проживання визначається за згодою батьків. І, як слідує із приписів ч. 1 ст. 161 СК України, лише у тому разі, якщо мати та батько, які проживають окремо не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Встановлено, що сторони зареєстровані за однією і тією ж адресою, за якою також зареєстровані та проживають діти: [ADDRESS] . Отже, усі діти зареєстровані та фактично проживають разом зі своїм батьком - [PERSON] , мати дітей - [PERSON] зареєстрована там же, однак фактично проживає окремо - [ADDRESS] . Однак, в судовому засіданні було встановлено, що відповідачка, залишила дітей з батьком, не заперечує щодо їхнього проживання з ним, не має наміру забрати когось з них на проживання до себе, тобто, судом не було встановлено, що мати дітей, яка проживає окремо, заперечує, щоб діти проживали з батьком, що на думку суду, є нічим іншим, як її згодою на проживання [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] з батьком. Судом також встановлено, що до органу опіки та піклування за вирішенням спору з цього приводу сторони не зверталися, наявність конфліктних, спірних відносин, які би передували позову судом не встановлено. Висновок органу опіку та піклування, отриманий на виконання ухвали суду не суперечить бажанню вище згаданих дітей та волевиявленню обох батьків (а.с. 69-70). Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до змісту ч. 1-3 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 161 СК України, спір між матір`ю та батьком, які проживають окремо та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Проте, встановивши фактичні обставини, у суду відсутні підстави вважати, що сторонами не досягнуто згоди щодо того з ким з них будуть проживати діти та, що між ними дійсно існує спір з вказаного приводу, оскільки всі обставини щодо визначення місця проживання дитини були ретельно перевірені судом і не були спростовані. Таким чином, за встановлених судом обставин такий спір між батьками дітей відсутній, на що зауважила і представник ССД Рокитнівської селищної ради. З огляду на вище викладене діти сторін [PERSON] , 2008 р.н. та [PERSON] ,2009 р.н., як такі, що досягли чотирнадцятирічного віку та вправі самостійно вирішувати про своє місце проживання, висловили намір проживати з батьком. Місце проживання [PERSON] , 2012 р.н., яка досягла десятирічного віку, також співпадає з її дійсною волею та місцем проживання батька, з приводу чого не заперечує і мати, а місце проживання молодших [PERSON] , 2015 р.н. та [PERSON] , 2018 р.н., якими не досягнуто десяти років, фактично співпадає з волею батька та згодою матері - разом з батьком. Тому, суд прийшов до переконання, що спір у даній цивільній справі за позовом батька дітей до матері, яка проживає окремо з приводу визначення місця проживання дітей - відсутній, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed