Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивачі посилаються на те, що вони є наймачами квартири, де відповідач має зареєстроване місце проживання. Квартира належить до державного житлового фонду. Сторони зареєстровані в зазначеній квартирі на підставі ордеру №003392, виданого відповідно до рішення виконавчого комітету міської ради народних депутатів м. Черкаси №83 від 24.03.1992 року на ім`я [PERSON] , який [INFO] помер. На даний час в квартирі проживають позивачі, а відповідач з 2017 року не проживає у спірній квартирі та не бере участі в утриманні такого житла. Оскільки добровільно відповідач не здійснив дії, щодо зміни місця реєстрації проживання, то позивачі звернулися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 20.11.2024р. відкрито провадження у справі з прийняттям рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), а також шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті суду. Натомість всі судові повістки-повідомлення повернулись до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК суд вважає належним повідомленням відповідача. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на веб-сайті суду. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судові засідання 18.12.2024р., 30.12.2024р., 13.01.2025р., 30.01.2025р. та 25.02.2025р. та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Разом з тим, останній 30.01.2025р. подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та зазначав, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , оскільки він в зазначеному помешканні не проживає більше семи років і участі в утриманні житла не бере. За клопотанням позивачки [PERSON] в судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає позивачів та відповідача, так як є їх сусідом і проживає в кв. [ADDRESS] . Відповідач є сином позивачки [PERSON] та братом позивача [PERSON] . В квартирі проживають позивачі, а відповідача він не бачив більше семи років. Будь-яких перешкод у проживанні в цьому помешканні йому ніхто не чинив. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є сусідом позивачів, проживає з ними в одному під`їзді, а саме в кв. [ADDRESS] . У спірному помешканні проживають позивачі. Відповідача він не бачив вже близько восьми років. Заслухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно ордеру №003392, виданого на підставі рішення виконавчого комітету міської ради народних депутатів м. Черкаси №83 від 24.03.1992 року, на ім`я [PERSON] , із складом сім`ї із чотирьох осіб: дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , такий ордер був виданий на зайняття жилої площі в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] (далі спірне житло) /а.с. 17/. Зазначена квартира належить до державного житлового фонду. [PERSON] (основний наймач) помер [INFO] /а.с. 18/. Позивачі мають зареєстроване місце проживання у спірному житлі, а саме: позивачка [PERSON] з 08.05.1992р., позивач [PERSON] з 06.04.2005р., а відповідач з 17.03.2015р. Зазначені обставини підтверджуються даними паспорту громадянина України [PERSON] , [PERSON] , карткою обліку зареєстрованих осіб, а також листом Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 17.12.2024р. №18997/33067-01-10 /а.с. 10-11, 14-15, 17, 52/. З акту підтвердження фактичного місця проживання особи від 17.02.2025р. та від 24.02.2025р., складених мешканцями будинку [ADDRESS] , затверджених головою правління ОСББ «Калина-55», вбачається, що за адресою [ADDRESS] , відповідач не проживає з 2016 року по теперішній час /а.с. 89-90/. Наявність реєстрації місця проживання відповідача у спірному житловому приміщенні порушує права позивачів, оскільки він не виконує обов`язків наймача житлового приміщення і не вчиняє дій для реєстрації зміни свого місця проживання. Тому позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом. За таких обставин між сторонами вбачається спір, що виник із житлових правовідносин, які регулюються главою 2 розділу ІІІ Житлового кодексу України (далі ЖК). Відповідно до ст. 64 ЖК члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Таким чином, відповідач, який вселилася до квартири як член сім`ї основного наймача, має право за будь-яких умов користуватися зазначеним житловим приміщенням. Натомість, окрім прав такий користувач зобов`язаний дотримуватись обов`язків, що випливають із факту користування житлом, і, зокрема, брати участь в утриманні такого житла та нести солідарну відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із договору найму житла. Згідно ч. 1 ст. 78 ЖК тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов`язки за договором найму жилого приміщення. Таким чином, відсутність наймача або члена сім`ї не звільняє таку особу від виконання обов`язків, пов`язаних з наймом житлового приміщення. Частиною першою ст. 71 ЖК передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З урахуванням змісту зазначених норм суд вважає, що відсутність відповідача у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , - протягом останніх семи років без поважних причин дає підстави для визнання його таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до пп. 2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022р. №265, зняття із зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується). Отже позивачами обраний спосіб захисту його порушених житлових прав, який відповідає діючому законодавству. Враховуючи, що відповідач відсутній протягом понад сім років за місцем свого проживання, не користується житловим приміщенням без поважних причин, не виконує обов`язки наймача житла, то позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому, варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачами вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. За таких обставин позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачами при зверненні до суду в сумі 1211,20 грн. /а.с. 1, 2/. Натомість суд звертає увагу, що цивільно-процесуальні правовідносини ґрунтуються на засадах диспозитивності, відповідно до яких суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, а учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Під час судового провадження сторона позивача не заявляла вимог про необхідність відшкодування понесених судових витрат, а тому зазначене питання не розглядається судом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved