Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

У грудні 2024 року позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно, починаючи з 09 грудня 2024 року і до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 15 вересня 2022 року сторони зареєстрували шлюб. У шлюбі [INFO] народився син [PERSON] , який проживає разом із позивачем. Позивач зауважує, що відповідач покинув сім`ю, відмовився від матеріального забезпечення спільної дитини. 12.08.2024 Солом`янським районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 заробітку (доходу). Інших осіб на утриманні відповідача немає. Звертає увагу, що відповідач добровільно не надає позивачу матеріальної допомоги, а позивач не може працювати, оскільки доглядає за дитиною, джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною, немає. Відтак позивач вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти позивачу як дружині, у якої проживає дитина, та через вік дитини не має можливості працювати та забезпечувати себе. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 грудня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 11.02.2025 до суду надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу. Крім того, не має права на допомогу той з подружжя, хто негідно поводився у шлюбі. Так, шлюб тривав 22 місяці та 23 дні, з них 6 місяців відповідач проживав у вч, тільки уклавши контракт набув право проживати поза вч і відповідач оселився з дружиною у її квартирі. Саме з початком виплат військовослужбовцям активізувалися підприємливі жінки, вони активно знайомились з військовослужбовцями через соціальні мережі. Для відповідача очевидно, що саме зазначена виплата і стала стимулом для майбутньої дружини (позивача) шукати способи знайомства з відповідачем. Згодом дружина почала наполягати на укладенні контракту із ЗСУ задля отримання більшої грошової винагороди, тобто більш досвідчений чоловік зрозумів би, що дружині потрібен не чоловік, а кошти. Відповідач міг і надалі проживати у вч, йому достатньо було коштів у розмірі 420 грн, а дружина мала свій заробіток, проживала у себе в квартирі. Позивач свою заробітну плату у сімейний бюджет не вносила, лише іноді сплачувала деякі витрати, на цей час відповідач не знає розмір заробітної плати позивача. Відповідач просив дружину утриматись від народження дитини, оскільки вони не мають вищої освіти, дохід відповідача є тимчасовим, після демобілізації відповідач мав намір продовжити навчання і тоді дохід сім`ї може бути лише стипендія. Відтак відповідач вважав, що народження дитини є безвідповідальним вчинком. Реакція відповідача на вагітність була негативною, отже питання життя сім`ї вирішено дружиною всупереч волі чоловіка, після народження дитини сварки між сторонами зросли. Також у відповідача виникали сумніви щодо батьківства сина. Про негідне поводження дружини у шлюбі на думку відповідача свідчить навіть зміст даного позову. Єдиним джерелом доходів відповідача є винагорода військовослужбовця, однак рівень доходу не дозволяє сплачувати аліменти, оскільки основна та додаткова винагороди на місяць становлять 51150,00 грн. Просив розглянути справу за своєю відсутністю та за відсутністю свого представника. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони уклали шлюб, який зареєстрований 15 вересня 2022 року Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №1487. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , батьком якого є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Судовим наказом Солом`янського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів - [PERSON] , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08 серпня 2024 року. Відповідно до копії довідки військового комісара [INFO] від 19 жовтня 2021 року №2/681, призовник [PERSON] у період з 04 жовтня 2021 року по 06 жовтня 2021 року перебував на обласному збірному пункті і 06 жовтня 2021 року у складі команди відправлений до вч [NUMBER] [ADDRESS] для проходження строкової військової служби. Згідно з копією військового квитка серії [NUMBER] , [PERSON] з 16 березня 2023 року на підставі наказу командира вч [NUMBER] №43-рс прийнято на військову службу у ЗСУ за контрактом. Так, дитина проживає разом із матір`ю, що також не заперечується відповідачем. Статтею 75 СК України визначено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно із ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Відповідачем доказів наявності непрацездатних членів сім`ї чи інших дітей на утриманні не надано. Також відповідачем не надано даних щодо відсутності можливості надавати позивачу матеріальну допомогу, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років. Посилання відповідача на негідну поведінку дружини як підставу для відмови в утриманні дружини, судом до уваги не береться, оскільки доказів даного твердження відповідачем не надано. Виходячи зі встановлених доказів, фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років аліментів, оскільки суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей, сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч.1 ст.79 СК України). Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. У той же час, зміст п.13 ч.1 ст.5 Закону «Про судовий збір» у сукупності з ч. 2 ст.22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій, закріплених законодавством, саме через набуття такого статусу. За висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі «Хаджіанастасіу проти Греції», пункти 32-37). Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року справа «Креуз проти Польщі», «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя ("KREUZ v. POLAND" № 28249/95). Предметом позову є стягнення аліментів на утримання дружини, а не з приводу порушенням прав позивача як учасника бойових дій. Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів. Аналогічні висновки щодо застосування вказаних норм права викладені у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року у справі №240/934/20. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1060,00 грн, пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial