Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Позивачі звернулися до Жовтневого районного суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просять визнати за кожним з них право власності на частки права на земельну частку (пай) в розмірі 8,44 умовних кадастрових гектарів в межах території Шевченківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позов мотивований тим, що помер батько позивачів [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, зокрема, у вигляді земельної частки (пай) в розмірі 8,44 в умовних кадастрових гектарах (сертифікат серії МК № 0209484). Позивачі, як спадкоємці першої черги за законом звернулися до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицької Г. В., однак постановою нотаріуса позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді земельної частки (пай) в розмірі 8,44 в умовних кадастрових гектарах, оскільки спадкодавці не надали нотаріусу оригінал документа, який підтверджує право померлого батька позивачів - [PERSON] на земельну частку (пай). Таким чином, оскільки позивачі позбавлені можливості захистити свої спадкові права в інший спосіб, були вимушені звернутися до суду з цим позовом. В судове засідання позивачі не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд позов задовольнити. Відповідач: Шевченківська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області у судове засідання свого представника не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені відповідно до положень статті 128, 130 ЦПК України, причини неявки в судове засідання не повідомили, відзив суду не надано. Ухвалою суду від 19 серпня 2024 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки, вказані в мотивувальній частині ухвали впродовж десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали. Ухвалою суду від 09 вересня 2024 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20 грудня 2024 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іскрицькою Г. В. заведена спадкова справа № 27/2024 після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . З заявами про прийняття спадщини зверталися - [PERSON] та [PERSON] . Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00043893933 від 05 березня 2024 року [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] (мати [PERSON] , [INFO] ). Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00043894001 від 05 березня 2024 року [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] (мати [PERSON] , [INFO] ). [PERSON] , яка є дружиною спадкодавця - [PERSON] звернулася з заявою про відмову у прийнятті спадщини. Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва «Про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні» № 5.10.-371973-2024 від 05.03.2024 року, разом зі спадкодавцем - [PERSON] , станом на 09.12.2023 року, зокрема, були зареєстровані позивачі - [PERSON] та [PERSON] . З довідки про відомості про склад спадкоємців, виданої приватним нотаріусом Іскрицькою Г. В. № 157/02-14 від 16.08.2024 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями за законом (по частці кожний) після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, на земельну частку (пай) в розмірі 8,44 в умовних кадастрових гектарах. Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іскрицької Г.В. № 141/01-31 від 19.07.2024 р. позивачам - [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом (по 1/2 частці кожному) на право на земельну частку(пай) в розмірі 8,44 умовних кадастрових гектарів в межах території Зеленогайської (зараз - Шевченківської) сільської ради Миколаївського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області після смерті батька позивачів - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , оскільки спадкодавці не надали нотаріусу оригінал документа, який підтверджує право померлого - [PERSON] на земельну частку (пай). 09.02.2000 р. Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області видано [PERSON] , як члену ВАТ «Восток» с. Зелений Гай Миколаївського ( в минулому Жовтневого) району Миколаївської області, сертифікат серії МК № 0209484 на право на земельну частку (пай), згідно з яким їй належало «право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності відкритого акціонерного товариства «Восток» розміром 8,44 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості)». Як зазначено у сертифікаті «Право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави», а при видачі замість нього державного акту на право приватної власності на земельну ділянку він повертається до Жовтневої районної держаної адміністрації. У відповідності з договором дарування від 17.04.2000 р., посвідченим приватним нотаріусом ММНО Дубровою Т.І., [PERSON] подарувала [PERSON] право за земельну частку (пай) розміром 8,44 в умовних кадастрових гектарах, посвідчене сертифікатом МК № 0209484, у зв`язку з чим 17.04.2000 р. з посиланням на цей договір райдержадміністрацією внесені зміни до сертифікату. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 12 травня 2012 року (справа № 5/22/08) ВАТ «Восток» ліквідоване. Відповідно до п.21 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, з дня набрання чинності\~Законом України\~"Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно з п. 5 цього Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Згідно з п. 17 розділу X Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, на підставі сертифікату МК № 0209484, виданого Жовтневою районною державною адміністрацією, власником земельної частки (пай) в розмірі 8,44 в умовних кадастрових гектарах був [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцями за законом на вищезазначене майно є його діти (позивачі) - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується наданими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього кодексу). Відповідно до ч. 1ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Згідно із положеннями ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно із ч. 1ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. З урахуванням положень ст. ст. 1296, 1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року в п. 23, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Спадкові права позивачів наразі є порушеними, за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved