Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Незамай А.Д. в інтересах позивача засобами поштового зв`язку 07.08.2024 звернувся до суду із зазначеним позовом, за змістом позовної заяви просить стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за кредитним договором (договором позики) №1745945 від 30.03.2021 у сумі 22 827,00 гривень, яка складається з основної суми боргу (тіло кредиту) 7 000,00 гривень, відсотків 15 827,00 гривень, заборгованість за кредитним договором №G01.10701.007465512 від 22.01.2021 у сумі 67 597,12 гривень, яка складається з основної суми боргу (тіло кредиту) 36 380,72 гривень, відсотків 11 504,76 гривень, комісії 19 711,64 гривень, заборгованість за кредитним договором (договором позики) №1667528 від 27.03.2021 у сумі 11 428,40 гривень, яка складається з основної суми боргу (тіло кредиту) 4 000,00 гривень, відсотків 7 428,40 гривень, тобто, загальна ціна позову дорівнює 101 852,52 гривень. За змістом позовної заяви, 30.03.2021 між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» укладено кредитний договір №1745945. Підписанням даного договору відповідач акцептував публічну пропозицію ТОВ «Лінеура Україна», яка розміщена на веб-сайті банку. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом (п.9.8), а саме шляхом накладення одноразового ідентифікатора. Кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування позичальнику (п. 2.1, 2.4 договору). Порядок нарахування та сплати процентів визначається умовами договору. 27.06.2022 на підставі Договору факторингу №27062022, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» позивач зобов`язується передати (відступити) позивачу за плату належні йому права вимоги відповідно до реєстру боржників, а позивач приймає їх. Згідно з п. 1.2 перехід права вимоги відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого позивач стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно заборгованостей та набуває відповідні Права вимоги. Так, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22 827,00 гривень, яка складається з основної суми боргу (тіло кредиту) 7 000,00 гривень, відсотків 15 827,00 гривень. Позивач стверджує, що відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, що зумовило виникнення вказаної заборгованості. За змістом позовної заяви, з 27.06.2022 нарахування штрафних санкцій позивачем відповідачу не здійснювалось. Крім того, за змістом позовної заяви, 22.01.2021 між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір №G01. 10701.007465512. 07.07.2023 на підставі Договору факторингу №07072023, АТ «Ідея Банк» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено права вимоги за плату, до боржників, вказаних в реєстрі. Відповідно до Реєстру боржників №1 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 67 597,12 гривень, з яких: ?36 380,72 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; ??11 504,76 гривень - сума заборгованості за відсотками; ??19\~711,64 гривень - сума заборгованості за комісією. Позивач стверджує, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за кредитним договором позику не повернув у визначені строку, що зумовило виникнення вказаної заборгованості. За змістом позовної заяви, з моменту отримання права вимоги нарахування штрафних санкцій позивачем відповідачу не здійснювалось. Крім того, за змістом позовної заяви, 27.03.2021 між [PERSON] та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено договір позики №1667528. Згідно з п.1 договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджених умовах (строк позики), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Підписанням цього договору [PERSON] підтверджує ознайомлення на сайті з повною інформацією щодо кредитування, передбаченою ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також погодилась, що до моменту підписання договору позики вивчила цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, що розміщені на сайті позикодавця, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі (п.4.2 п.4 договору). Правила надання послуг перебувають в загальному доступі, є публічною пропозицією (офертою) в розумінні ст.641,644 ЦК України на укладення договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 14.06.2021 на підставі Договору факторингу №14/06/21, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено права вимоги за плату, до боржників, вказаних в реєстрі. Згідно з п. 1.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Фактор зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов?язань за якою настав до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (Позики), плату за Позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов?язань, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах Боржників, які формуються згідно Додатку N1, є невід?ємною частиною Договору. Згідно з п.1.2 Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників згідно Додатку N2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід?ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників №5 від 21.09.2021 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11 428,40 гривень, яка складається з основної суми боргу (тіло кредиту) 4 000,00 гривень, відсотків 7 428,40 гривень. Відповідно до п.2.1.7. Договору факторингу, як стверджує сторона позивача, на день підписання відповідного Рестру Боржників Право Вимоги, яке відступається за відповідним Рестром Боржників, не перебуває в заставі, заборгованість дійсно має місце та виникла на законних підставах, повністю не погашена, не прощена, не стягнена, права не відступлені третім особам, клієнтом не укладено угод про заміну зобов`язань по поверненню такої заборгованості іншими зобов`язаннями. За змістом п.1.3, 3.7 зобов`язання по повідомленню боржників по відступленню права вимоги мало бути виконано у передбачені договором строки ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», а в разі отримання сплати від боржників, - перерахувати її факторові. Позивач стверджує, що відповідачка в порушення взятих на себе зобов`язань за кредитним договором позику не повернула у визначені строку, що зумовило виникнення вказаної заборгованості. За змістом позовної заяви, як і в попередніх двох випадках, з моменту отримання права вимоги нарахування штрафних санкцій позивачем відповідачу не здійснювалось. На підставі наведеного, із посиланням на ст. 509, 512, 516, 525, 526, 530, 549, 599, 610-612, 625-626, 628, 633, 634, 638, 639, 641, 642, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, наголошуючи, що з моменту отримання (прийняття) позивачем прав вимоги до відповідача за вказаними кредитними договорами, відповідачка заборгованість за кредитними договорами в позасудовому порядку не сплатила, не надходили відповідні кошти й від первісних стягувачів, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги відповідно до наведеного розрахунку. Ухвалою судді від 10.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ухвалою відповідачу визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом позовної заяви просить розглянути справу за його відсутності, заперечень проти заочного порядку розгляду не має. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, як засобами поштового зв`язку, так і шляхом надіслання смс-повідомлень, що підтверджено матеріалами справи, 02.10.2024 ознайомилась із матеріалами справи, отримала копію вищезазначеної ухвали та позовної заяви із додатками. Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань, зустрічної позовної заяви у даній справі не подано. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заяв та клопотань до матеріалів справи стороною відповідача не надано, про причини своєї неявки [PERSON] суд не повідомила, своїм правом на подання заяв по суті справи не скористалась. За приписами ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Відповідно до ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи із наявними письмовими доказами на підтвердження вимог позивача, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку із таким. Судом встановлено, що 30.03.2021 між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» укладено кредитний договір №1745945. Підписанням даного договору відповідачка акцептувала публічну пропозицію ТОВ «Лінеура Україна», яка розміщена на веб-сайті банку. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом (п.9.3.,9.7), а саме шляхом накладення одноразового ідентифікатора. Кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування позичальнику на платіжну картку [NUMBER] (п.2.1,2.4 договору). Повні реквізити карткового рахунка позичальника у договорі не відображено. Порядок нарахування та сплати процентів, інші суттєві умови визначені умовами договору, копія якого додана до справи. Строк кредиту становить 29 днів (п.1.3), сума кредиту 7\~000 гривень (п.1.2); стандартна процентна ставка 1,90 в день в межах строку кредиту, знижена 1,90%, які за умовами прирівняні між собою. Обов`язок з повернення кредиту врегульований розділом 5 договору. Судом також досліджений паспорт споживчого кредиту із умовами надання кредиту за стандартизованою формою. Графік платежів наведений у додатку №1, долученому до позовної заяви, є частиною договору. Доказів перерахування суми кредиту на користь позичальника, зокрема, за реквізитами, вказаними у договорі, у справі немає, досудові вимоги не є належним доказом надання кредитних коштів у спосіб, обумовлений сторонами договору. Лист ТОВ «УПР» від 01.03.2024 на адресу ТОВ «Лінеура Україна» не містить повний даних карткового рахунку, на який здійснено зарахування суми коштів, а також даних його власника, відповідно, не є належним доказом на користь виконання товарством перед клієнтом. 27.06.2022 на підставі Договору факторингу №27062022, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» позивач зобов`язується передати (відступити) позивачу за плату належні йому права грошової вимоги (строк якої настав або виникне у майбутньому) відповідно до реєстру боржників (додатку №1), а фактор приймає їх, зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клаєнта. Згідно з п. 1.2 перехід права вимоги відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №1, після чого позивач набуває прав кредитора по відношенню до позичальників стосовно заборгованостей та набуває відповідні Права вимоги. Копія зазначеного акта наявна у матеріалах справи. Графа щодо загальної суми заборгованості не заповнена. Відповідно до засвідченого витягу з Реєстру Прав Вимог від 27.06.2022 до вказаного договору, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 22 827,00 гривень, з яких: 7 000,00 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту; 15 827,00 гривень - сума заборгованості за відсотками. Витяг сформований та засвідчений представником позивача, номер боржника відповідно до повних даних реєстру не зазначений, як і дата укладення кредитного договору із відповідачкою. Порядок повідомлення боржників про відступлення права грошової вимоги визначений у п. 1.3 договору, проте його повний текст у справі відсутній, позивачем не долучений. Згідно з наявним розрахунком, доданим до позовної заяви, до договору від 30.03.2021, боржник [PERSON] , станом на 27.06.2022 заборгованість не погашена, становить 22 827,00 гривень, з яких 7\~000,00 гривень тіло кредиту, 15\~827,00 гривень відсотки. Крім того, за матеріалами справи 10.03.2020 між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» укладено генеральний кредитний договір № ГКД-448869.1. Разом з цим, за змістом позовної заяви підставою для стягнення заборгованості є саме кредитний договір №G01. 10701.007465512 від 22.01.2021. Як випливає з полодень вказаного договору від 30.03.2021, на ім?я позичальника відкривається відновлювальна кредитна лінія, в межах якої позичальнику надаються кредити (транші) на споживчі потреби. Стороною позивача долучено графік щомісячних платежів за траншем №G01.10701.007465512, проте, факт його перерахування, зокрема, 22.01.2021, належними та допустимими доказами не підтверджено. Частина додатків є нечитабельними, а інша фрагментарними, що не дозволяє встановити повний зміст документів. Таким чином, перерахування кредитних коштів (факт надання кредиту у зазначені в договорі дату) та / або використання грошових коштів позичальником стороною позивача не надано. Судом також встановлено, що 07.07.2023 на підставі Договору факторингу №07072023, укладеного між АТ «Ідея банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено позивачу права вимоги за плату, до боржників, вказаних в реєстрах (додатках до договору). У справі наявний витяг з реєстру боржників №1 без дати його засвідчення, за підписом представника позивача, без зазначення номера відповідачки в реєстрі боржників, сума заборгованості саме за договором від 22.01.2021 становить 67 597,12 гривень. Крім того, досліджено платіжну інструкцію №19913 від 11.07.2023 на підтвердження сплати позивачем на користь клієнта платежу за відступлення прав вимоги на виконання вищенаведеного договору. Згідно з наявним розрахунком, доданим до позовної заяви, до договору від 22.01.2021, боржник [PERSON] , 07.07.2023 первісним кредитором нараховано відсотки у сумі 11 504,76 гривень, без зазначення відсоткової ставки та періоду нарахування, комісію 19\~711,64 гривень, заборгованість по тілу кредиту 36 380,72 гривень. В подальшому позивачем не здійснювалось нарахування відсотків та комісії. Розрахунок засвідчений представником позивача, здійснений по 16.07.2024. За даними розрахунка станом на вказану дату заборгованість не погашена, становить 67 597,12 гривень. Суд окремо наголошує, що договір факторингу наданий до позовної заяви у неповному обсязі, тобто, його детальний зміст, виключний перелік прав та обов`язків сторін, відповідальності, до відома суду не доведено. Зокрема, з наявної копії не можна встановити зміст всіх положень договору, що є важливим для розгляду справи. Крім того, судом встановлено, що 27.03.2021 між [PERSON] та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено договір позики №1667528. Згідно з п.1 договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджених умовах (строк позики), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Сума позики 4\~000 гривень, строк позики 14 днів, базова процентна ставка 1,99%, дата надання позики 27.03.2021, дата повернення 10.04.2021. Підписанням цього договору [PERSON] підтверджує ознайомлення на сайті з повною інформацією щодо кредитування, передбаченою ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також погодився, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті позикодавця, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору зрозумілі. Перерахування кредитодавцем кредитних коштів (факту надання кредиту у зазначені в договорі дату) та / або використання грошових коштів стороною позивача не надано. Позивач стверджує, що права вимоги за цим договором також було відступлено на підставі договору факторингу 14.06.2021 №14/06/21. Згідно з п. 1.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Фактор зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов?язань за якою настав до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (Позики), плату за Позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов?язань, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах Боржників, які формуються згідно Додатку N1, є невід?ємною частиною Договору. Згідно з п.1.2 Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників згідно Додатку N2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід?ємною частиною цього Договору. Договір факторингу наданий до позовної заяви у неповному обсязі, тобто, його детальний зміст, виключний перелік прав та обов`язків сторін, відповідальності, до відома суду не доведено. Зокрема, з наявної копії не можна встановити зміст всіх положень договору, на яких наголошує представник позивача, зокрема, п.2.1.7. Відповідно до Реєстру боржників №5 від 21.09.2021 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 11\~428,40\~гривень,\~яка складається\~з основної\~суми боргу\~(тіло\~кредиту)\~ 4\~000,00\~гривень,\~відсотків \~7\~428,40\~гривень,\~дати кредитного\~договору у\~витягу не\~міститься. За змістом акта прийому-передачі реєстру боржників №5 від 21.09.2021 до вищевказаного договору, на виконання п.1.2, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників №5 кількістю 8 166, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Згідно з наявним розрахунком, доданим до позовної заяви, до договору від 27.03.2021, боржник [PERSON] , 21.09.2021 первісним кредитором нараховано відсотки у сумі 7 428,40 гривень, без зазначення відсоткової ставки та періоду нарахування, заборгованість по тілу кредиту 4 000,00 гривень. В подальшому позивачем не здійснювалось нарахування відсотків. Розрахунок засвідчений представником позивача, здійснений по 16.07.2024. За даними розрахунка станом на вказану дату заборгованість не погашена, становить 11 428,40 гривень. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Загальні вимоги до доказів врегульовані ст.77-80 ЦПК України, а положеннями ч.1,6 ст.81 ЦПК України чітко врегульовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Слід наголосити, що відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з таких норм чинного законодавства. За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, ст. 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України) та положення Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч.1,2 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Главою 73 розділу І книги 5 ЦК України врегульовує положення, що стосуються договору факторингу. Так, згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові у справі відсутнє (щодо обох договорів), хоча на виконання умов договорів факторингу могло бути витребувано клієнтом. Разом з цим, виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Такі відомості стороною відповідача не надані. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 667/11010/14-ц (провадження № 61-10349св18). Враховуючи зміст ст.633, 634 ЦК України, суд виходить з того, що споживач фінансових послуг лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються надавачами певних фінансових, зокрема, банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим має бути підтверджено, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, за нормою ч.1 ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. За змістом ч.4,6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договора відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договора. Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, укладення договору в електронній формі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Проте, судом не встановлено належних, допустимих та достовірних доказів перерахування грошей кредитодавцями позичальнику в порушення ч.1 ст.1046 ЦК України щодо всіх трьох договорів кредиту, тобто, виникнення грошового зобов`язання відповідача стороною позивача не доведено. Суд також позбавлений можливості дійти висновку й про набуття права вимоги ТОВ «ЄАПБ» відносно заборгованості [PERSON] , з урахуванням ненадання повних реєстрів боржників, тобто, непідтвердженості включення заборгованості боржника відповідачки до даного реєстру до кожного з трьох договорів. Не доведено належними та допустимими доказами й сум, нарахованих в якості відсотків, порядку їх нарахування (як і комісії за другим договором), строків та відсоткової ставки, дати припинення нарахування первісними кредиторами, крім того, чи здійснювалось нарахування відповідних складових заборгованості дійсно первісним кредитором. Ч.1 ст.229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. З урахуванням вищенаведених висновків, суд встановив наявність підстав для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. За приписами ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду у сумі 3 028,00 гривень, слід залишити за позивачем. Докази понесення позивачем судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме з витребування доказів, проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів, у сумі 1\~342,00 гривень матеріали справи не містять. Проте, відповідно до змісту ч.2 ст.140 ЦПК України розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Тому підстав для їх стягнення судом не встановлено, з урахуванням зазначеного вище та положень ч.2 ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed