Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що його матір`ю є [PERSON] та батьком відповідач [PERSON] , які перебували у фактичних відносинах. Позивач на даний час досяг повноліття [INFO] , однак він навчається на 2 курсі першого бакалаврському рівні вищої освіти у Національному транспортному університеті на денній формі навчання. Навчання на денній формі передбачає необхідність присутності кожного дня. А тому у нього відсутня можливість отримати заробіток або будь - яким чином підтримати свій матеріальний стан, разом з тим, необхідність матеріальної підтримки зі сторони батька все ще існує, оскільки забезпечити себе самостійно позивач не в змозі, а відтак останній звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. Ухвалою судді від 05.12.024 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. 14.01.2025 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він частково визнає позовні вимоги, а саме у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення двадцяти трьохрічного віку або закінчення навчання, яка з подій настане раніше. Відповідач зазначає, що не відмовляється від виконання своїх обов`язків як батька, починаючи з 20.11.2018 по 31.07.2024 добровільно сплачував аліменти, не ухиляючись від їх сплати. З 14.05.2016 року працює у ТОВ «ЕПІЦЕНТР» у м. Києві та не має жодних інших видів заробітку через 10 - ти годинний графік роботи. На сьогоднішній день у відповідача середній розмір заробітної плати за 2024 рік складає 29 252, 50 грн., з урахуванням податків 23 548,26 грн.. Разом з тим відповідач не має власного житла, тому доводиться орендувати квартиру, яка складає 13 000, 00 грн. без урахування комунальних послуг. Іншої нерухомості, автомобіля чи інших доходів немає. Крім того на утриманні відповідача перебувають батьки пенсійного віку. А тому, стягнення аліментів у розмірі від його доходів є надмірною. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач є сином відповідача, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження (а/з №2098). Згідно із довідкою, виданою заступником декана [PERSON] на ім`я [PERSON] , вбачається, що останній є студентом 2 курсу факультету транспортного будівництва. Навчається на першому (бакалаврському) рівні вищої освіти за спеціальністю 192 Будівництво та цивільна інженерія, освітня програма «Автомобільні дороги, вулиці та дороги населених пунктів» денної форми навчання. Термін навчання з 01.09.2024 р. по 30.06.2027 р.. Зарахований наказом №413 від 09.08.2023 р. На момент подачі позову до суду [PERSON] , [INFO] досяг повноліття. Відповідно до положень ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати їм матеріальну допомогу. У відповідності до вище вказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів. Частиною 1 статті 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Аналізуючи вище викладене, враховуючи заперечення відповідача, а також ту обставину, що відповідач працює, отримує стабільний дохід, має на утриманні батьків пенсійного віку, а відтак на думку суду має змогу надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину [PERSON] , [INFO] , який навчається. Суд дійшов висновку про доцільність стягнути з відповідача на утримання повнолітнього сина аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04.11.2024 року, але не більш ніж до закінчення навчання або досягнення ним двадцяти трьох років - з урахуванням того, яка з цих обставин настане першою. Разом з тим, суд не приймає до уваги вимогу позивача, щодо дати початку стягнення аліментів з 01.09.2024 року, з тих підстав, що до Деснянського районного суду м. Києва позивач звернувся саме 04.11.2024, а відтак саме зазначена дата є початком стягнення аліментів з відповідача. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial