Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У зв`язку з тим, що подружжя має різні характери, різні погляди на життя, відповідач вчиняв по відношенню до позивачки домашнє насильство, позивачка не має бажання надалі проживати разом з відповідачем, то просить суд постановити рішення, яким розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу змінити прізвище [PERSON] з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1211 грн. 20 коп. судових витрат (сплата судового збору). Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 10.01.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала. Додатково пояснила, що відповідач домашній насильник, надалі проживати разом з ним вона не має бажання. Між ними відсутнє почуття любові, поваги. Виступає проти надання терміну для примирення. Приблизно останні шість місяців вони проживають окремою. Відповідач, навіть перед початком судового засідання, чинив на неї психологічний тиск. Тому наміру надалі проживати разом з відповідачем у позивачки немає. За наведеного просить суд задоволити позов. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки бажає зберегти сім`ю. Пояснив суду, що рішення про розірвання шлюбу дружина прийняла, будучи в емоційному нестабільному стані. Вважає, що факт притягнення його до відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП не свідчить про те, що він є домашнім насильником. Це була проста побутова сварка, дружина викликала поліцію, і вони склали протокол. Постанову суду не оскаржував, але має намір це зробити. На запитання як він бачить майбутнє сім`ї, коли позивачка категорично не бажає з ним проживати і не бажає примирення, не зміг відповісти. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає,\~ що позов підлягає до задоволення. Щодо заяви відповідача про намір зберегти сім`ю. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Частиною 7 ст. 240 ЦПК України визначено, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено ч. 7 ст. 240 ЦПК України. Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 (провадження № 61-14859св19). Позивачка у свої поясненнях зазначає, що примирення між сторонами не можливе, оскільки позивачка потерпає від неправомірних дій відповідача, вона не має до нього почуття любові та поваги, вони проживають окремо тривалий час і наміру повертатися до відповідача вона не має. Закріплена у ст. 111 СК України норма права є диспозитивною, тому суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства, а за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок щодо застосування статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком». Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року по справі № 206/3459/16-ц (провадження № 61-21621св17). Системний аналіз наведених положень матеріального та процесуального права дає підстави для висновку, що заходи для примирення подружжя вживаються судом за таких умов: це не суперечить моральним засадам суспільства; існують об`єктивні обставини, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін; застосовані заходи для примирення подружжя, якщо вони мають наслідком зупинення провадження у справі, не повинні суперечити загальним засадам цивільного судочинства та не порушувати розумність строків розгляду справ. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08 березня 2023 року у справі № 127/16963/22-ц, провадження № 61-203св23. Враховуючи категоричні заперечення позивачки, відсутність об`єктивних обставин, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні клопотання відповідача про вжиття заходів з метою примирення між подружжям. Суд також зазначає, що наявність наміру для примирення лише в однієї сторони, без згоди на це іншої сторони, не є правовою підставою для надання сторонам строку для примирення. При цьому, надання строку на примирення є правом, а не обов`язком суду. Щодо вимоги про розірвання шлюбу. В ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Стаття 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Обставини, встановлені судом, висновки суду. Як встановлено в судовому засіданні, сторони не проживають як сім`я. Сторони мають різні характери, різні погляди на життя, позивачка не бажає надалі проживати разом з відповідачем. Крім того, з часу подачі позову до суду і до часу розгляду справи примирення між сторонами не відбулося. Як пояснила позивачка, навпаки, між сторонами загострюються відносини, відповідач продовжує вчиняти на неї психологічний тиск. При розгляді справи встановлено, що позивачка є вагітною. Верховна Рада України\~20 листопада ухвалила законопроєкт\~№5492, що вносить зміни до Сімейного кодексу України та дозволяє подавати позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини. Згідно ч.2 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. В матеріалах справи наявна постанова Рівненського районного суду Рівненської області від 23.10.2024 року (справа № 570/4967/24). Згідно постанови, 21 вересня 2024 року о 18 годині 30 хвилин [PERSON] за місцем свого проживання по [ADDRESS] вчинив сварку зі своєю дружиною [PERSON] , в ході якої виражався в її адресу нецензурною лайкою, образливими словами, чим вчинив відносно неї психологічний та моральний тиск, чим міг завдати шкоди психічному та моральному здоров`ю потерпілої. Вказаними діями [PERSON] вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП. Суд постановив визнати [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень. Стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп. Постанова суду відповідачем не була оскаржена. Таким чином у позивачки наявне право на звернення до суду із заявою про розірвання шлюбу. Зважаючи на те, що позивачка категорично заперечує можливість спільного життя з відповідачем та примирення вважає неможливим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання строку для примирення сторін, а також враховуючи те, що примушування дружини до збереження шлюбу є порушенням її права на свободу, оскільки таке суперечитиме інтересам позиваки та моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання сторонам строку для примирення; та що сім`я існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. Виходячи з положень ст. ст. 110,\~112 СК України, а також того, що особа має право вільно вирішувати питання щодо розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судові витрати. Позивачка заявила про те, щоб понесені нею судові витрати були стягнуті з відповідача на її користь. Адже кожна із сторін має право розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. І в даному випадку позивачка бажає відшкодовувати понесені нею судові витрати. Таким чином, розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами ст.141 ЦПК України. З відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею судові витрати (сплата судового збору) в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved