Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

28.06.2024 [PERSON] , [INFO] , в інтересах [PERSON] , [INFO] , звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про визнання недійсним рішення сорокової сесії 7 скликання Семенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 20.12.2018 «Про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,2000 га, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту [ADDRESS] , Семенівської сільської ради» та рішення Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 15 лютого 2021 року № 256-VIII «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки, загальною площею 0,2000 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на території Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, у власність громадянину України [PERSON] для ведення особистого селянського господарства» та скасувати державну реєстрацію вищевказаної земельної ділянки кадастровий номер 5120886400:02:001:0097. Стислий виклад позицій позивача та відповідача Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 58846782 від 13 квітня 2016 року, виданого державним нотаріусом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеської області Іваницьким О.Ю., [PERSON] та [PERSON] є співвласниками в рівних частках 9/10 часток земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , ділянка № [NUMBER] , площею 4,5720 га, у тому числі за земельними угіддями: рілля 4,5720 га цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія землі: Землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер ділянки 5120886400:01:002:0385. Згідно свідоцтва на право на спадщину за законом № 59028397 від 28 травня 2016 року, виданого державним нотаріусом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеської області Іваницьким О.Ю., [PERSON] , є власником 1/10 частки вищевказаної земельної ділянки. Після прийняття спадщини спадкоємцями не досягнуто згоди щодо добровільного поділу в натурі житлового будинку або встановлення порядку користування спірним будинком, а також поділу земельних ділянок. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.06.2020, по справі № 495/4249/16-ц, встановлено порядок користування спірною земельною ділянкою, а саме виділено [PERSON] , [PERSON] (11/20 частки, які складаються з 9/20 першої та 1/10 частки другої) в особисте користування для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку № 3 площею 990 кв.м. (0,0990 га) та виділено [PERSON] (9/20 частки) в особисте користування для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку № [NUMBER] площею 810 кв.м (0,0810 га) Натомість, 20.12.2018 Семенівською сільською радою прийнято рішення «Про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,2000 га, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту [ADDRESS] , Семенівської сільської ради». Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.01.2021 у справі № 495/6437/20 на спірну земельну ділянку площею 0,2000 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] накладено арешт. Разом з тим, 15 лютого 2021 року Семенівська сільська рада прийняла рішення № 256-VIII «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки, загальною площею 0,2000 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на території Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, у власність громадянину України [PERSON] для ведення особистого селянського господарства». Через викладені обставини, Позивач вважає дані рішення незаконними, необґрунтованими і такими, що підлягають скасуванню. Крім того, звертає увагу, що будучи відповідачем по справі № 495/6437/20, і достеменно знаючи про існуючий в суді спір між сторонами про порядок користування спірною земельною ділянкою, Семенівська сільська рада ніяких заперечень проти встановлення судом порядку користування спадкоємцями даною земельною ділянкою до суду не надсилала, тобто не була проти того, щоб судом було встановлено порядок користування. Тому, саме для отримання законної та справедливої можливості [PERSON] та її сестрі інваліду 1 групи, [PERSON] , отримати в користування частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, вона звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з позовною заявою. 21.08.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому [PERSON] просив відмовити [PERSON] в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема зазначив, що вказані рішення є цілком законними. Заявляючи про те, що земельна ділянка площею 0,18 га, яка розашована в [ADDRESS] та використовується для ведення особистого селянського господарства є «спірною», позивач плутає земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га яка ділитися разом з іншим майном яке є у спільній частковій власності позивача та відповідача та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства яка розташована за цією ж адресою, але не являється обєктом успадкування і не входить в перелік майна спільної часткової власності ому, що згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Вважає, що позивач не надав жодних належних та допустимих доказів обгрунтування своїх позовних вимог, зазначив у своєму позові лише припущення та якусь незрозумілу непослідовність у своїх діях, що не може бути підставою для скасування рішень сільської ради та державної реєстрації приватної власності на земельну ділянку. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі 22.07.2024 ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено підготовче судове засідання у приміщенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області на 12 вересня 2024 року о 14.30 годині. 21.08.2024 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву про визнання недійсним рішення сільської ради, у якому останній просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 26.08.2024 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якому позивач просила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. 10.09.2024 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду надійшло клопотання від Ради опіки та піклування Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про розгляд справи за наявними у суду матеріалами за відсутності представника Ради опіки та піклування Білгород-Дністровської районної державної адміністрації. 12.09.2024 ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області розгляд цивільної справи відкладено, у зв`язку з неявкою відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду справи. Розгляд справи призначено на 21 жовтня 2024 рік. 21 жовтня 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області підготовче провадження у справі закрито, призначено розгляд справи по суті. Представник позивача в судовому засідання свої позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити з підстав наведених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судова повістка повернулась до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», матеріали справи містять відзив на позовні вимоги позивача. Відповідач Старокозацька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа - орган опіки та піклування Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. З урахуваннямвищезазначеного, зі згоди представника позивача, суд розглядає справу за відсутність відповідачів та третьої особи. Фактичні обставини, встановлені судом Вислухавши представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , є інвалідом дитинства, група інвалідності перша Б, відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 10 ААВ № 742086 від 22.10.2014. /а.с.9/ Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.04.2013 [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Семенівка Білгород-Дністровського району Одеської області, визнана недієздатною. Опікуном над [PERSON] призначена [PERSON] , [INFO] . /а.с.18/ Згідно довідок Семенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 16 червня 2017 року № 259, від 20 вересня 2017 року № 529, земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, по [ADDRESS] та 0,36 га для ведення особистого селянського господарства, з них 0,18 га біля житлового будинку та 0,18 га за межами населеного пункту перебували у користуванні гр. [PERSON] станом на день його смерті, з 01.01.2011 по 20.09.2017 рішень сесії Семенівської сільської ради стосовно виділення земельної ділянки за адресою [ADDRESS] не приймалось. /а.с. 16/ Крім того, відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.06.2020 по справі № 495/4249/16-ц за позовом [PERSON] , яка діє також в інтересах недієздатної [PERSON] до [PERSON] , Семенівської сільської ради, третя особа - орган опіки та піклування Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про розподіл майна, яке знаходиться у спільній частковій власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Семенівської сільської ради, третя особа - орган опіки та піклування Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про виділ частки в окремий об`єкт нерухомості, визнання права власності, припинення права спільної власності на об`єкт нерухомості та визначення порядку користування земельною ділянкою зазначено: «як вбачається з матеріалів справи, будь-яких доказів того, що сторони в установленому законом порядку набули права власності на спірну земельну ділянку площею 0,45 га., з них 0,25 га. - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,20 га - для ведення особистого селянського господарства, яка закріплена за житловим будинком [ADDRESS] матеріали справи не містять, відтак, вказана земельна ділянка є комунальною власністю відповідної територіальної громади». / а.с. 54/ Відповідно до рішення Семенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 20 грудня 2018 року № 342-VII «Про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] » відповідною сільською радою надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,2000 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту [ADDRESS] , Семенівської сільської ради. /а.с. 15 (зворотна сторона)/ Згідно Витягу з протоколу №40 засідання сорокової сесії Семенівської сільської ради сьомого скликання 20.12.2018, за ухвалення зазначеного вище рішення голосували: за - 9, проти -0, утримались - 0./а.с. 14 (зворотна сторона)/ Водночас,\~згідно відомості\~поіменного голосування\~по зазначеному\~вище питанню\~встановлені наступні\~результати голосування:\~за -\~7,\~проти -\~0,\~утримались -\~2./ а.с. 15/ Відповідно до рішення Старокозацької сільської ради Білгород-Дністовського району Одеської області від 15 лютого 2021 року № 256-VIII «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність громадянину [PERSON] для ведення особистого селянського господарства», Старокозацька сільська рада вирішила: 1.Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, кадастровий номер 5120886400:02:001:0097, гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,2000 га, за адресою: [ADDRESS] , на території Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, розроблений ФОП [PERSON] . 2.Надати гр. [PERSON] у власність земельну ділянку, кадастровий номер 5120886400:02:001:0097 загальною площею 0,2000 га на землях комунальної власності Старокозацької сільської ради із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, за адресою: [ADDRESS] , на території Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. /а.с. 30 (зворотна сторона)/ Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 248225122 від 15.03.2021 земельна ділянка площею 0,2 га, кадастровий номер: 5120886400:02:001:0097 належить [PERSON] на праві власності. /а.с. 31/ Нормативне обґрунтування. Оцінка аргументів сторін Судом встановлено, що Семенівською сільською радою прийнято рішення від 20 грудня 2018 року № 342-VII «Про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] ». Також Старокозацькою сільською радою Білгород-Дністовського району Одеської області прийнято рішення від 15 лютого 2021 року № 256-VIII «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність громадянину [PERSON] для ведення особистого селянського господарства». Натомість,\~Позивач просить\~судвизнати недійсним рішення сорокової сесії 7 скликання Семенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 20.12.2018 «Про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,2000 га, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту [ADDRESS] , Семенівської сільської ради» та рішення Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 15 лютого 2021 року № 256-VIII «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки, загальною площею 0,2000 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на території Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, у власність громадянину України [PERSON] для ведення особистого селянського господарства», тобто припускається помилок у назві оспорюваних рішень. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду. Такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (§ 57 рішення у справі «Ashingdane v. the United Kingdom» від 28.05.85, § 96 рішення у справі «Krombach v. France» від 13.02.2001). Також ЄСПЛ неодноразово наголошував, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі «Walchli v. France» від 26.07.2007).\~\~Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» від 28.10.98). Отже, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства. Необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним, про що зазначає Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2024 року у справі №\~903/1199/23. Зі змісту позову, аналізу доданих до нього документів, суд встановив, що позивач [PERSON] просить визнати недійсними саме рішення Семенівської сільської ради від 20 грудня 2018 року № 342-VII «Про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] » та Старокозацької сільської ради Білгород-Дністовського району Одеської області від 15 лютого 2021 року № 256-VIII «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність громадянину [PERSON] для ведення особистого селянського господарства». Щодо вимоги про визнання недійсним рішення сорокової сесії 7 скликання Семенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 20.12.2018 року «Про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,2000 га, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту [ADDRESS] , Семенівської сільської ради» суд зазначає наступне. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини першої ст. 12 ЗК України (у редакції від 04.11.2018) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України (у редакції від 04.11.2018) сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Частиною першою ст. 116 ЗК України (у редакції від 04.11.2018) визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 ст. 116 ЗК України (у редакції від 04.11.2018)). Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~116\~ЗК України\~(у\~редакції від\~04.11.2018)\~безоплатна передача\~земельних ділянок\~у власність\~громадян провадиться\~у разі: а)\~приватизації земельних\~ділянок,\~які перебувають\~у користуванні\~громадян; б)\~одержання земельних\~ділянок внаслідок\~приватизації державних\~і комунальних\~сільськогосподарських підприємств,\~установ та\~організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом Відповідно до частини 6 ст. 118 ЗК України (у редакції від 04.11.2018) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України (у редакції від 04.11.2018)). Отже, перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним, відповідний орган у разі ухвалення рішення про відмову в наданні такого дозволу зобов`язаний належним чином мотивувати причини цієї відмови. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України (у редакції від 04.11.2018)). Згідно приписів\~ч.\~1\~ст.\~50\~Закону України\~«Про землеустрій»\~(у\~редакції від\~01.04.2018)\~проекти землеустрою\~щодо відведення\~земельних ділянок\~складаються у\~разі зміни\~цільового призначення\~земельних ділянок\~або формування\~нових земельних\~ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому\~Земельним кодексом України. Так, відповідачу [PERSON] , на підставі звернення, згідно рішення Семенівської сільської ради Білгород-Дністровського району від 20 грудня 2018 року № 342 VII надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,2000 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту [ADDRESS] , Семенівської сільської ради. Вирішуючи питання про задоволення вимог позивача щодо скасування зазначеного рішення сільської ради, суд звертає увагу на наступне. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Згідно з частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України). Відповідно до частини першої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет відведення. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність в майбутньому. Системний аналіз норм статей 22, 116, 118 ЗК України дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 1) подання зацікавленою особою клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 Земельного кодексу України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання зацікавленою особою погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду. Отже, отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або у користування є лише першою стадією у процедурі вирішення питання про передачу земельної ділянки зацікавленій особі. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18), постанові Верховного Суду від 08 серпня 2022 року у справі № 240/16949/21 (провадження № К/9901/48479/21), від 11 квітня 2024 року № 607/10862/22 (провадження № 61-13281св23). У постановах Верховного Суду від 23 червня 2021 року у справі № 372/3519/17 (провадження № 61-9176св19), від 11 липня 2022 року у справі № 759/132/20 (провадження № 61-1261св21) зазначено, що: орган місцевого самоврядування за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою має право вчинити лише такі дії: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні з підстав, які прямо передбачені статтею 118 ЗК України. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №380/624/16 (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Висновки про те, що отримання особою дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про її передання у власність чи у користування викладені й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 206/4712/17 (провадження № 14-96цс19). З матеріалів справи встановлено, що 20.12.2018 [PERSON] звернувся до Семенівської сільської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту земелеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту [ADDRESS] , Семенівської сільської ради, з метою формування земельної ділянки для визначення земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Так, звернувшись із даною заявою до Семенівської сільської ради, [PERSON] отримав легітимні сподівання та правомірні очікування на законне завершення такої процедури - прийняття органом місцевого самоврядування рішення про затвердження проекту землеустрою та надання йому спірної земельної ділянки у власність. Формування земельної ділянки полягає лише у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. У постановах Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 520/15132/19 (провадження № 61-14687св20), від 25 листопада 2022 року у справі № 175/4075/18 (провадження № 61-5401св22) зазначено, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Отже, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. Тому на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту". У постанові від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) Велика Палата Верховного Суду робила висновок, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Враховуючи вищезазначене,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги в\~частині визнання\~недійсним рішення\~сорокової сесії\~7\~скликання Семенівської\~сільської ради\~Білгород-Дністровського\~району Одеської\~області від\~20.12.2018\~року «Про\~надання дозволу\~гр.\~ [PERSON] на\~розробку проекту\~землеустрою щодо\~відведення земельної\~ділянки загальною\~площею 0,2000\~га,\~для ведення\~особистого селянського\~господарства із\~земель сільськогосподарського\~призначення в\~межах населеного\~пункту [ADDRESS] ,\~Семенівської сільської\~ради» не підлягають\~задоволенню. Щодо вимоги про визнання недійсним рішення Старокозацької сільської\~ради Білгород-Дністровського\~району Одеської\~області від\~15\~лютого 2021\~року №\~256-VIII\~«Про затвердження\~проекту землеустрою\~та передачу\~земельної ділянки,\~загальною площею\~0,2000\~га,\~цільове призначення:\~для ведення\~особистого селянського\~господарства,\~що розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~на території\~Старокозацької сільської\~ради Білгород-Дністровського\~району Одеської\~області,\~у власність\~громадянину України\~ [PERSON] для\~ведення особистого\~селянського господарства» суд зазначає наступне. За змістом статті 118 ЗК України завершальним етапом процедури безоплатної приватизації земельних ділянок є саме затвердження проекту землеустрою та передача (надання) земельної ділянки у власність.\~ Відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України (у редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного\~висновку\~такої експертизи)\~ приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відповідно до ч. 4 ст. 186-1\~ЗК України розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Частиною п`ятою ст. 186-1 ЗК України передбачено, що орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації, що визначено частиною шостою ст. 186-1 ЗК України. Здійснюючи свої повноваження щодо розпорядження землею, орган державної влади чи місцевого самоврядування на будь-якому етапі надання земельної ділянки у власність чи користування зобов`язаній діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси учасників цих правовідносин, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду сформулювала правові висновки у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20), згідно з якими неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо, виходячи з конкретних обставин справи. Отже, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у разі формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проекту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України) першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього немає законних перешкод. Проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, відповідно до наданого до суду Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, розроблено ФОП [PERSON] 17 листопада 2020 року. Саме на підставі розробленого на замовлення [PERSON] проекту землеустрою, було сформовано спірну земельну ділянку та присвоєно їй кадастровий номер, тобто визначено її як об`єкт цивільних прав. Отже, оскільки спірну земельну ділянку було сформовано на підставі проекту землеустрою [PERSON] , тому саме він мав першочергове право на отримання цієї земельної ділянки у власність при її безоплатній передачі. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 712/1100/20 (провадження № 61-4266св22), яку правильно застосували суди попередніх інстанцій та, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2023 року в справі № 451/1125/19 (провадження № 61-11347св22). 15 лютого 2021 року Старокозацька сільська рада дійсно прийняла рішення «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність громадянину України [PERSON] для ведення особистого селянського господарства» № 256-VIII, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, кадастровий номер 5120886400:02:001:0097, гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,2000 га, за адресою: [ADDRESS] , на території Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, розроблений ФОП [PERSON] . Матеріали справи не містять доказів, на підставі яких суд мав би змогу дійти до висновку, що проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки не відповідає вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Так само, як матеріали справи не містять жодних доказів, які свідчили б про порушення законних прав позивачки. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України. Згідно приписів ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із вказаних положень прослідковується можливість застосування принципу «affirmanti incumbit probatio» який означає, що «хто стверджує, той і доводить». Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При цьому, згідно з ч.1 ст.\~76, ч. 1 ст.\~77\~та ст.\~80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За результатами дослідження доказів, які наявні у матеріалах справи, аналізу вищевказаних положень законодавства, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги у частині визнання недійсним рішення Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 15 лютого 2021 року № 256-VIII «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки, загальною площею 0,2000 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на території Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, у власність громадянину України [PERSON] для ведення особистого селянського господарства» не підлягають задоволенню. Суд також зазначає, що похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Так, державна реєстрація права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером 5120886400:02:001:0097, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.03.2021 № 248225122, проведена на підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 256- VIIІ, виданого 15.02.2021 Старокозацькою сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області. Відповідачем [PERSON] вчинено весь комплекс передбачених законом заходів для належного набуття та оформлення свого права на земельну ділянку кадастровий номер 6125880900:02:001:0170, тоді як позивач не навів достатніх підстав для позбавлення відповідача його права власності на цю земельну ділянку, тому зважаючи на прийняття рішення судом про відмову у задоволенні за основною позовною вимогою, у задоволенні інших позовних вимог позивача слід відмовити.

Outcome: dismissed