Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

У січні 2025 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про встановлення факту самостійного виховання дитини, посилаючись на те, що він позивач та [PERSON] мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Упродовж останніх років та станом на сьогодні він із колишньою дружиною не підтримує будь-яких відносин та спільно не проживають. [PERSON] , зареєстрована, але не проживає в [ADDRESS] . Місцезнаходження останньої станом на сьогодні невідоме, за останньою відомою інформацією відповідач виїхала закордон у 2022 році і не поверталася. Разом із дитиною, позивач проживає за адресою: [ADDRESS] , син перебуває на його утриманні, між ними тісний емоційний зв`язок. З часу припинення спільного проживання з відповідачем, остання не приймає участі у вихованні дитини, жодних відносин з сином не підтримує, не турбується про нього, не забезпечує матеріально, не цікавиться його здоров`ям, навчанням, розвитком дитини в цілому. Син проживає разом із позивачем, між ними тісний емоційний зв`язок. За таких обставин, з метою захисту та реалізації прав та інтересів сина та його прав, як батька дитини, просить встановити факт самостійного виховання дитини. Позивач в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Тому, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи та приходить до висновку за можливе розглядати справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду справи на підставі зібраних у справі доказів, згідно п.1 ч.1 ст.280 ЦПК України, та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.282 ЦПК України. Представник служби у справах дітей в судове засідання з`явилася, не заперечила щодо задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.04.2009 року. Згідно акта обстеження проживання №109 від 08.05.2024 року Чемеровецької селищної ради вбачається, що комісією проведено обстеження факту проживання [PERSON] , яка зареєстрована, але не проживає в [ADDRESS] . Місце знаходження відповідача не відоме, що підтверджується довідкою-характеристикою №113 від 13.05.2024 року виданої Чемеровецькою селищною радою. Позивач разом із дитиною - [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS] , син дійсно знаходиться на його утриманні, що підтверджується довідкою №28 від 13.05.2024 року виданою Чемеровецькою селищною радою. Як вбачається із довідки-характеристики №112 від 13.05.2024 року виданої Чемеровецькою селищною радою позивач - [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно. Відповідно до копії закордонного паспорта [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що остання виїхала закордон ще 27.09.2022 року. Відповідно до характеристики виданої Летавським ліцеєм від 12.05.2024 року вбачається, що батько [PERSON] учня 9 класу Летавського ліцею приділяє належну увагу вихованню сина. Постійно підтримує зв`язок з школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори, бере активну участь у шкільному життя свого сина. Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, статей 2, 4-5, 12, 13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина друга статті 15 ЦК України). Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Вказаний правовий висновок сформульовано у постанові Великої Палити Верховного Суду від 11.09.2024 справа №201/5972/22. Таким чином, суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав, оскільки встановлення факту одноосібного виховання дитини одним із батьків не може бути самостійною вимогою, а є однією з обставин, що встановлюється при розгляді спорів між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини, наприклад щодо позбавлення батьківських прав, тощо. Таким чином позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed