Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

25.10.2024 позивач\~звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказує, що він та відповідач 28.08.1999 уклали шлюб 28.08.1999. Рішенням Старобільського районного суду Луганської області суду 27.04.2011 шлюб розірвано. У шлюбі народились діти: донька [PERSON] , [INFO] , яка на теперішній час є повнолітньою та мешкає окремо, та син [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом з позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалось. Під час проживання однією сім`єю відповідач зазвичай знаходила причини для ухилення від здійснення догляду за дітьми, а також від виховання дітей, відвідування змагань чи інших заходів, де діти брали безпосередню участь, відповідач надавала примхам, при цьому забуваючи та нехтуючи інтересами дітей. Після припинення сімейного життя діти залишились проживати з батьком, який не вчиняв перешкод для спілкування, а навпаки намагався створити умови для зустрічей дітей з матір`ю. Відповідач з січня 2012 року зникла з життя дітей, не відвідувала за місцем проживання, не цікавилась станом здоров`я, психологічним та фізичним розвитком, успіхами та досягненнями, вітала у дні народження смс повідомленнями, навіть після введення воєнного стану відповідач не цікавилась місцем перебування дітей, їх безпекою, станом здоров`я, тощо. На теперішній час місцезнаходження відповідача достеменно не відомо. Останній раз Відповідач виходила на зв`язок у травні 2022 року. Починаючи з 2022 року фактично утримує і опікується дітьми лише батько, а у вихованні та догляді за сином допомагають родичі батька дитини. У зв`язку з чим Позивач просить встановити факт спільного проживання, самостійного виховання і перебування на утриманні неповнолітньої дитини [PERSON] . 29.10.2024 року суддею Дзержинського районного суду м. Харкова було винесено ухвалу про залишення позову без руху на підставі того, що в позові з вимогою про встановлення вказаних не заявлено будь-якої матеріально-правової вимоги до Відповідача [PERSON] . На виконання вимог ухвали про усунення недоліків 10.12.2024 року Позивачем була подана позовна заява в новій редакції, де, окрім, прохання встановити факт спільного проживання, самостійного виховання і перебування на утриманні неповнолітньої дитини [PERSON] також міститься прохання зміити спосіб та розмір аліментів. 12.12.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито загальне провадження у справі, призначено судове засідання. 14.02.2025 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник позивача також позов підтримав та пояснив, що син проживає разом із позивачем та перебуває на йог утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач зникла з життя родини, не виконує свої батьківські обов`язки стосовно дітей, проживає у росії, точне місце проживання її невідоме. З колишньою дружиною позивач не спілкується, вона не надає матеріальної допомоги на утримання сина. На теперішній час позивач та син живуть у м. Харкові. Син вступив до Харківського інституту радіоелектроніки, навчається на бюджеті, але потребує фінансової підтримки. У сина з матір`ю стосунки нормальні, вона інколи йому пише у застосунок Телеграм. Виконавчий документ щодо стягнення з відповідачки аліментів позивач не пред`являв до примусового виконання, оскільки її точне місце проживання її невідоме та з рф іде війна. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістила. Опитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] повідомив, що з матір`ю спілкується рідко, коштів на його утримання вона не надає, проживає з батьком, який його повністю утримує, відповідально ставиться до його виховання, цікавиться навчанням, всіляко йому допомагає. Суд, вислухавши позивача, його представника, неповнолітнього [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до приписів\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряжаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно\~ст. 12 ч. 3 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 27.04.2011 №2-44/2011. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , яке видане Підгорівською сільською радою Старобільського району Луганської області, актовий запис №12. З наданих довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що [PERSON] та неповнолітній [PERSON] взяті на облік як внутрішньо переміщені особи за адресою: [ADDRESS] . Мешканцями будинку [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] надано побутову характеристику, у якій зазначено, що [PERSON] проживає за адресою : [ADDRESS] . За вказаною адресою в якості внутрішньо переміщеної особи проживає з сином [PERSON] .. За час проживання за даною адресою проявив себе з виключно позитивного боку, дотримується та поважає усі права свої сусідів, активно приймає участь у громадському житті будинку, самостійно виховує сина [PERSON] . Його сім`я веде здоровий спосіб життя, конфліктних ситуацій із сусідами за час проживання не було, працьовитий, не конфліктний, товариський і ввічливий. Син [PERSON] вихований, охайний, доглянутий та доброзичливий, що свідчить про відповідальне ставлення батька до виконання свої обов`язків. З наданої характеристики від 29.05.2023 №01-28/133 директора ліцею №31 вбачається, зокрема, що [PERSON] навчається у ліцеї №31. Протягом навчального процесу адміністрація ліцею та класний керівник мають змогу спілкуватися з батьком учня\~ [PERSON] , мати учня, [PERSON] , шкільним життям сина не цікавиться, зв`язку з адміністрацією не підтримує. Лікар [PERSON] , з яким укладено декларацію [PERSON] , у інформаційній довідці зазначила, що мати дитини [PERSON] не була присутня на прийомі, був тільки батько. Судом установлено, що матір не бере участь в утриманні дитини, не встановлено наявності фактів, які перешкоджають матері виконувати свої батьківські обов`язки, натомість факт самостійного виховання та утримання дитини батьком, так само як і факт спільного проживання неповнолітнього [PERSON] із батьком, підтверджується матеріалами справи. Суд ураховує, що протягом розгляду справи будь-яких заперечень від відповідачки щодо обставин, викладених у позовній заяві щодо факту самостійного виховання та утримання позивачем їхньої дитини не надходило. При цьому суд ураховує, що факт самостійного виховання та/або утримання дитини не може бути встановлений у позасудовому порядку, адже жодний орган влади (суб`єкт владних повноважень) не наділений повноваженнями встановлювати такий факт, то його встановлення можливе лише у судовому порядку в суді цивільної юрисдикції. Ураховуючи, що у цих правовідносинах відсутній будь-який орган влади, до повноважень якого належить встановлення факту самостійного виховання та/або утримання дитини, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, судом, встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту самостійного виховання та/або утримання дитини, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 та частини другої статті 315 ЦПК України. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, перелік яких не є вичерпним. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд таких справ у цивільному судочинстві в порядку окремого провадження. Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21. Згідно із частиною другою статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Зокрема, частиною другою цієї статті визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною першою статті 316 ЦПК України передбачено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно із частиною першою статті 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Тож суд доходить висновку, що заявлені позивачем вимоги про встановлення факту спільного проживання неповнолітнього [PERSON] з позивачем, факту одноосібного виховання неповнолітнього [PERSON] позивачем та факту перебування його на утриманні позивача підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про зміну способу та розміру аліментів, що стягується з [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідно з заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №638/10904/24 з [PERSON] на користь [PERSON] , з 14.06.2024 року і до досягнення повноліття стягнуто аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] у розмірі частини заробітку, доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною третьою\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтями 141, 150, 153, 155 Сімейного кодексу України передбачено, що мати і батько мають рівні права і обов`язки щодо дитини; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані поважати дитину. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна \~дитина має\~право на\~рівень життя,\~достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Незважаючи на вказані обов`язки відповідач [PERSON] ігнорує їх, з дитиною майже не спілкується, аліменти не виплачує, інформація про її працевлаштування відсутня. Відповідно до\~ст.\~11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» \~сім`я є\~природним середовищем\~для фізичного,\~духовного,\~інтелектуального,\~культурного,\~соціального розвитку\~дитини,\~її матеріального\~забезпечення і\~несе відповідальність\~за створення\~належних умов\~для цього. Кожна\~дитина має\~право на\~проживання в\~сім`ї разом\~з батьками\~або в\~сім`ї одного\~з них\~та на\~піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 8 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України \~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст. 181, 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до ст. 183, 184 Сімейного кодексу України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміну розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватись разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 181, 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 Сімейного кодексу України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Верховний Суд у постанові по справ №759/10277/18 зазначив, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток(дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Отже системно проаналізувавши норми матеріального права та надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зміни способу та розміру аліментів, що стягуються з [PERSON] на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.10.2024 року у справі №638/10904/24 на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням чинності і до досягнення дитиною повноліття, також підлягають задоволенню. Водночас відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Outcome: approved