Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

Адвокат Бердниченко Ірина Анатоліївна в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення витрат, понесених у зв`язку з оплатою житлово-комунальних послуг. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належить позивачу та відповідачу по 1/7 частці. [PERSON] в односторонньому порядку здійснює утримання спільного майна, зокрема, в частині оплати комунальних послуг. В квартирі встановлено газовий лічильник, лічильник гарячої та холодної води, лічильник електричної енергії. Відповідач не проживає у квартирі, але це не звільняє її від обов`язку сплачувати платежі за житлово-комунальні послуги, надання яких спрямоване на збереження квартири в стані, необхідному для її проживання. Позивач за період з червня 2022 року по жовтень 2023 року здійснила оплату наступних житлово-комунальних послуг: постачання теплової енергії (центрального опалення), абонентське обслуговування з постачання теплової енергії, абонентське обслуговування з постачання гарячої води, розподіл газу, абонентське обслуговування, утримання будинків та прибудинкових територій на загальну суму 25225, 18 грн. Позивач виконала солідарний обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг з утримання їх спільного майна, внаслідок чого в порядку зворотної вимоги вимагає відшкодування понесених витрат з відповідача. Просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати, понесені у зв`язку з оплатою житлово-комунальних послуг, пропорційно її частці у спільній частковій власності у розмірі 3603,59 грн., судовий збір у сумі 1073,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу. 11.03.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 01.04.2024 відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначила, що вона не мешкає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , оскільки позивач не допускає її до користування зазначеною квартирою. Вона не отримувала ні квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, ні вимог позивача про відшкодування понесених витрат. За відсутності з боку позивача звернення до неї з вимогою, надання доказів понесення нею витрат, надання реквізитів для оплати, у неї не настав строк виконання платіжних зобов`язань перед позивачем, тому відсутній спір між сторонами, а звернення позивача до суду є передчасним. 01.04.2024 відповідач подала до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги до 500 грн. 08.04.2024 представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що позивач неодноразово надавала відповідачу квитанції на оплату житлово-комунальних послуг, однак відповідач зазначала, що здійснить оплату за комунальні та експлуатаційні платежі лише після набрання другим рішенням законної сили. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.01.1998 квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях. [PERSON] з 26.03.1998 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи від 19.02.2024 №107532155. Як вбачається з платіжних інструкцій, наданих позивачем, за період з червня 2022 року по жовтень 2023 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] оплатила наступні послуги: постачання теплової енергії (центрального опалення) - 15044,55 грн; абонентське обслуговування з постачання теплової енергії - 389,34 грн., централізоване постачання холодної води та водовідведення - 911,51 грн.; абонентське обслуговування з постачання гарячої води - 277, 56 грн.; розподіл газу - 166,42 грн.; утримання будинків та прибудинкових територій - 8708,55 грн., абонентське обслуговування (ПрАТ «АК «Київводоканал» - 638,78 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч. 2 ст. 370 ЦК України). Утримання житла - це комплекс робіт, спрямованих на створення необхідних умов для проживання людей і забезпечення збереження житлових будівель та технічного обладнання. Стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Це, зокрема, витрати, об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості. При цьому тлумачення вказаної статті свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в ній. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 725/3790/16-ц, провадження № 61-11120св18 Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію. Згідно з ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а ст. 68 ЖК України на власників квартир покладається обов`язок своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Аналізуючи вищезазначені норми закону, суд зазначає, що вказані норми не регулюють правовідносин саме між споживачами комунальних послуг між собою та не передбачають будь-якої матеріальної відповідальності за їх невчасну оплату. Відповідно до п. 3 Вимог до формування рахунків на оплату послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 31.01.2020 № 23 затверджений рахунок на оплату комунальної послуги - розрахунковий персоніфікований для кожного окремого споживача документ, що містить консолідовану інформацію щодо нарахованої суми за спожиті обсяги комунальної послуги, платежів споживача за ці послуги, у тому числі сплачених у попередньому розрахунковому періоді, обсягів споживання комунальних послуг та діючих тарифів на ці послуги, іншу інформацію, про нараховані та сплачені суми платежів, передбачених законами України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). Відповідно до ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Якщо управитель визначений органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах, ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;. Вказаний закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями з одного боку та із споживачами з іншого боку, а також їхні права та обов`язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями та споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, та не регулює правовідносин саме між споживачами послуг. Згідно із ст. 5 Закону «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку та комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Згідно із ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відповідно ч. 3 ст. 162 ЖК України про плату за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Враховуючи положення статті 541 ЦК України зобов`язання з оплати витрат за житлово-комунальні послуги, наданих за адресою спільної квартири сторін є солідарними. Відповідно до частини 1 статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Судом встановлено, що позивачу та відповідачу належить по 1/7 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що відповідач фактично в квартирі за адресою: [ADDRESS] , не проживає. Позивач за період з червня 2022 року по жовтень 2023 року здійснила оплату наступних житлово-комунальних послуг: постачання теплової енергії (центрального опалення, абонентське обслуговування з постачання теплової енергії, абонентське обслуговування з постачання гарячої води, розподіл газу, абонентське обслуговування, утримання будинків та прибудинкових територій на загальну суму 25225, 18 грн. Разом з тим, матеріали справи не містять рахунків на оплату житлово-комунальних послуг, наданих виконавцями комунальних послуг, в яких міститься інформація щодо нарахованої суми за спожиті обсяги комунальної послуги, платежів споживача за ці послуги, у тому числі сплачених у попередньому розрахунковому періоді, обсягів споживання комунальних послуг, діючих тарифів на ці послуги, а також розмір тарифів щодо житлової послуги з утримання будинків та прибудинкової території. Отже, у суду відсутня можливість перевірити правильність та розмір нарахованих, виконавцем житлово-комунальних послуг сум за житлово-комунальні послуги за квартирою і розмір їх сплати позивачем, в межах нарахованих виконавцями сум. Додатково суд зазначає, що оскільки відповідач не проживала у спірній квартирі та не користувалася нею, з неї взагалі не підлягають стягненню витрати за розподіл газу, за абонентське обслуговування постачання теплової енергії, постачання гарячої води та абонентське обслуговування ПрАТ «АК «Київводоканал», оскільки абонентське обслуговування - це платіж, який не відноситься до житлово-комунальних послуг, та не є необхідним для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості. Відповідач не є індивідуальним споживачем вказаних комунальних послуг у зазначеній квартирі, у зв`язку з чим обов`язок солідарної оплати комунальних послуг або компенсація витрат по оплаті іншому із співвласників квартири (позивачу) у неї як співвласника не виникає. Згідно статей 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню за необґрунтованістю. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні цих позовних вимог.

Outcome: dismissed