Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

АТ "Акцент-Банк" звернулось до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.11.2016 в сумі 14 012 грн 45 коп., яка складається з: заборгованості за основним боргом 8 418 грн 28 коп.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 5 594 грн 17 коп., понесені судові витрати в сумі 3028 грн. Заявлені вимоги мотивовані тим, що 15.11.2016 [PERSON] приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ «А-Банк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов Договору. Однак, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 24.10.2024 складає 14 012 грн 45 коп.(8 418 грн 28 коп.- заборгованість за кредитом, 5 594 грн 17 коп. - заборгованість по відсоткам). Оскільки відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь зазначену суму заборгованості. Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 06.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явились. Представник позивача звернувся до суду з клопотанням, в якому просить розгляд справи провести у їх відсутність, а також просить позовні вимоги задовольнити повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою у встановленому законом порядку, до суду не з`явилася, доказів поважності причин неявки в судове засідання не надала, клопотань про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов не надходило. У зв`язку з ненаданням відзиву відповідачем, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України, 27.02.2025 судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі письмових доказів, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 15.11.2016 [PERSON] звернулась до АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк». У заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що дана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами, правилами користування, основними умовами користування та кредитування, складають договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами. На підтвердження своїх позовних вимог банк до кредитного договору додав копію Анкети-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», Витяг з Тарифів надання банківських послуг, копію довідки за лімітами та копію довідки за картами відповідача. Однак, ні Умови та Правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», які подані банком на обґрунтування своїх позовних вимог, ні витяг з Тарифів надання банківських\~послуг не містять підпису позичальника, а в матеріалах справи відсутні докази, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг, а також тарифи, розмір кредитних лімітів розуміла відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк». Таким чином надані позивачем зазначені докази не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами 15.11.2016 року кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи, в анкеті-заяві від 15.11.2016 сума кредитного ліміту не зазначена. Проте, відповідно до Довідки за лімітами клієнта [PERSON] кредитний ліміт по картці неодноразово збільшувався в односторонньому порядку банком. Суд звертає увагу, що позивачем не надано підтвердження надсилання повідомлень відповідачу про збільшення кредитного ліміту по картці. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.abank.com.ua) неодноразово змінювалися самим АТ "Акцент-Банк" - з часу виникнення спірних правовідносин, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, розміру ліміту, надані банком Тарифи та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг Акцент-Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Внаслідок недотримання сторонами при укладенні договору б/н від 15.11.2016 року вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207, ч. 1 ст. 638, ст. 1055, ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, між ними не виникли кредитні правовідносини, а факт засвідчення підписом в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, не може бути визнано належними та допустимими доказами укладення кредитного договору. Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не надано жодних письмових доказів про перерахування коштів на рахунок відповідача [PERSON] . Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є борговим документом та належним доказом, який доводить отримання відповідачем кредиту. Таким документом відповідно до ч. 1 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 25 вересня 2018 року, може бути банківський документ з підписом відповідача, якого не надано. Розрахунок заборгованості не є доказом наявності чи відсутності договірних зобов`язань між сторонами, оскільки він є доповненням до позову з зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру, має інформаційний характер, а також не відповідає вимогам, яким має відповідати доказ здійснення фінансово-господарської операції. Крім того, з наданого розрахунку не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум, ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення даних розрахунків справа не містить. Розрахунок заборгованості не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не може підтверджувати існування тих чи інших операцій. Суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». У той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони. Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів фінансової установи відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р.№ 6-16цс15. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ, заява про видачу готівки можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, у разі, якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Позивачем не надано суду виписку по рахунку чи інших належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення кредитного договору №б/н від 15.11.2016 було видано кредит, позику саме в сумі, заявленій у позові. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2ст. 78 ЦПК України). Відтак, з огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами факт отримання відповідачем кредитних коштів та наявності у нього заборгованості, яка виникла внаслідок порушення ним умов кредитного договору №б/н від 15.11.2016, а також правильність розрахунку її розміру, отже вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Outcome: dismissed