Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони є батьками дочки [PERSON] , [INFO] . Донька навчається у ПВНЗ «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем`янчука». На даний час позивачка не має можливості самостійно неси витрати у зв`язку з навчанням дочки, а відповідач не надає ніякої допомоги. Через це звернулася до суду з даним позовом; та просить суд задоволити позов про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання дочки в розмірі 1/4 частки від доходу відповідача, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до закінчення донькою навчання. Відповідач подав відзив. Зазначає, що регулярно сплачує кошти за навчання доньки. Також він сплачує кошти за навчання сина [PERSON] . За користування електроенергією, яку здійснює вся сім`я, він також сплачує кошти. Також купує дітям все необхідне для навчання, в тому числі й одяг, продукти. Тому просить суд врахувати, що він утримує непрацездатну матір. Позивачка має заробітну плату 25000 грн. на місяць, а тому вона також має можливість і повинна надавати допомогу дітям, які продовжують навчання. Зважаючи на це позовні вимоги визнає частково. Згідний сплачувати аліменти у розмірі 1/7 частини від заробітку (доходів). Просить суд розподілити судові витрати між сторонами у рівних частинах. У заявах від 06.01.2025 р. та 29.01.2025 р. зазначає, що не відмовляється від того, щоб допомагати дітям. Він сплачує за навчання доньки, сина, сплачує комунальні послуги, купує одяг, продукти, також утримує непрацездатну матір. Просить справу розглядати без його участі. Згідний сплачувати аліменти у розмірі 1/7 частини від заробітку (доходів). Просить суд розподілити судові витрати між сторонами у рівних частинах. Позивачка в судове засідання не з`явилася. Представник позивачки позов підтримала та пояснила про обставини, що описані вище. Відповідач в судове засідання не з`явився. Просить справу розглядати без його участі. Згідний сплачувати аліменти у розмірі 1/7 частини від заробітку (доходів). Просить суд розподілити судові витрати між сторонами у рівних частинах. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши докази, надані сторонами, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає,\~ що позов підлягає до задоволення частково, з огляду на наступне. Обставини, встановлені при розгляді справи, позиція сторін. Позивачка та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дітей. Позивачка зазначає про те, що донька [PERSON] , [INFO] , навчається у ПВНЗ «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем`янчука». Відповідач не надає ніякої допомоги на утримання дитини, через це звернулася до суду з даним позовом. Позивачка надала суду довідку ПВНЗ «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем`янчука» від 30.09.2024 року № 027/110, згідно якої [PERSON] навчається на 2 курсі юридичного факультету за спеціальністю «081 Право». Форма навчання денна. Термін навчання до 30.06.2027 року. Відповідач зазначає, що він здійснює оплату за навчання дитини, також допомагає матеріально. Також він сплачує кошти за навчання сина [PERSON] . За користування електроенергією, яку здійснює вся сім`я, він також сплачує кошти. Згідний сплачувати аліменти у розмірі 1/7 частини від заробітку (доходів). Положення законодавства. За положеннями ст. 199 СК України якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За таких умов у позивачки виникає право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Суд зважає на те, що розгляд справ відбувається на принципах змагальності. У частинах першій, другій та п`ятій\~статті 263\~ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, оскільки такі дії є виключною прерогативою позивача (частина 1 статті 43 ЦПК України). \~Тому, принцип стабільності є визначальним щодо можливості виходу за межі позовних вимог. Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом заявлених вимог. У свою чергу, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Стандарти доказування не передбачають обов`язку суду вважити доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вирогідним, ніж протилежний. Про це наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 908/1879/17. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Верховний Суд наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Правова позиція Верховного Суду у справі № 686/13391/22, постанова від 13.07.2023 року, висловлена про наступне: завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 цієї ж статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд вважає за доцільне зазначити про принцип «балансу ймовірностей» (balance of probabilities), що є одним з основних в розгляді судом питань приватно-правових відносин і цей стандарт притаманний саме цивільним справам, про що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини і основоположних свобод від 23.08.2016 року у справі «J.K. та інші проти Швеції», а також у рішенні від 15.11.2007 року у справі «Бендерський проти України». Верховний Суд також зазначає про необхідність у застосуванні такого принципу, зокрема, про це зазначено у постановах від 23.10.2019 року по справі №917/1307/18, від 10.09.2019 року по справі №916/2403/18, від 02.10.2018 року по справі №910/18036/17, від 14.08.2018 року по справі №905/2382/17, зокрема, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Тобто, у зазначених судових рішеннях наголошується на необхідності застосування при винесенні рішення стандарту переваги більш вагомих та переконливих доказів, тобто коли висновок про існування певної стверджуваної обставини з урахуванням поданих стороною доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Висновки суду. В судовому засіданні не були встановлені обставини, що дають змогу для\~ задоволення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у частці від заробітку (доходів) відповідача, у повному обсязі. Так, позивачка мала б надати суду докази щодо вартості навчання дитини, проте цього не зробила. Згідно відкритих джерел, вартість навчання у ПВНЗ «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем`янчука» за 2024-2025 рік за кодом «081» спеціальність «Право» становить 28500 грн. на рік (https://www.megu.edu.ua/sites/default/files/2024-07/***_5222189355828792681-2.pdf). З наданих відповідачем письмових доказів вбачається, що 08.06.2024 року він здійснив оплату за навчання доньки [PERSON] у розмірі 13900 грн., а 20.12.2024 року здійснив оплату за навчання у розмірі 13250 грн. Також він здійснив оплату за навчання сина [PERSON] 08.07.2022 р. у розмірі 6050 грн., 12.01.2023 р у розмірі 6045 грн., 15.08.2023 року у розмірі 13250 грн. Тобто у даному випадку позивачка, коли стверджує про існування певної обставини, повинна була б подати відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення. Позивачка зазначала про те, що відповідач не надає допомоги на утримання доньки, яка продовжує навчання. Проте ця обставина не знайшла своє підтвердження при розгляді справи, оскільки відповідач надав суду докази проведення ним сплати грошових коштів за навчання доньки у 2024 році в загальному розмірі 27 150 грн. Представник позивачки не спростувала доводи відповідача у цій частині. Також відповідач надав суду докази того, що ним сплачувалися грошові кошти за використання електричної енергії за адресою проживання позивачки, відповідача, дітей: 23.10.23 р. 720 грн., 14.04.2024 р. 4800 грн., 27.04.2024 р. 7525,52 грн., 07.06.2024 р. 2072, 88 грн., 11.12.2024 р. 7476, 24 грн., 13.12.2024 р. 1330 грн. Відповідачем були надані докази здійснення ним грошових переказів, і як він зазначає, що ці кошти він перераховував доньці. Проте суд не може прийняти ці докази до уваги, оскільки у платіжній інструкції не зазначено отримувача коштів, а містяться лише неповні реквізити платіжної картки отримувача коштів. Тому суд не можу переконатися у тому, що відповідач перераховував власні кошти саме котромусь із своїх дітей. Суд акцентує увагу на положеннях ст. 199 СК України, згідно якої якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто у даному випадку суд може стягнути грошові кошти на утримання дитини, яка продовжує навчання, за умови, що батько дитини (відповідач у справі) може надавати матеріальну допомогу. Як підсумок, при розгляді справи встановлено, що відповідач сплатив за навчання доньки [PERSON] у 2024 році в загальному розмірі 27 150 грн., сина [PERSON] за 2022-2023 р.р. у загальному розмірі 25345 грн. Також він сплатив за комунальні послуги (електроенергія) за 2023-2024 р. у загальному розмірі 23\~924, 64 грн. Відповідач зазначив, що може надавати матеріальну допомогу у розмірі 1/7 частини від заробітку. Позивачка не надала суду доказів того, що доходи відповідача є такими, що дозволяють йому надавати матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходів). За наведеного позов підлягає до задоволення частково. При цьому суд враховує положення п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України (негайне виконання судових рішень. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць). Розподіл судових витрат. Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ч.1 ст. 141 ЦПК України. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд задоволив позов у розмірі 57% від заявлених позовних вимог (заявлено 1/4, вирішено стягнути 1/7). Оскільки позивачка була звільнена від сплати судових витрат (судовий збір), а суд не знайшов підстав для задоволення позову в повному обсязі, то судові витрати мають бути стягнуті пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави у розмірі 692, 11 грн. (1211,20 грн. х 57% = 692,11 грн.). Відповідно до 2 ст.\~141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тобто законодавець передбачає розподіл інших судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А розподіл між сторонами судових витрат у виді судового збору регламентований ч.1 ст. 141 ЦПК України. Тому у даному випадку у суду відсутні підстави для розподілу судового збору між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved