Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 01.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2203082. 19.10.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» Права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 19.10.2023 року до Договору факторингу № 19102023 від 19.10.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 23390 грн., з яких: 8000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 15390 грн. сума заборгованості за процентами. З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 19.10.2023 року Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 2203082 в розмірі 23390 грн., з яких: 8000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 15390 грн. сума заборгованості за процентами. 16.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 12760-11/2021. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер моб.телефону Відповідача, про що свідчить п. 7 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. 21.09.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 21092022, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 21092022 від 21.09.2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 10575 грн., з яких: 3000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 7575 грн. сума заборгованості за відсотками; 0.00 грн. сума заборгованості за пенею. З моменту отримання права вимоги до відповідача. А саме з 21.09.2022 року Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким Чином [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 12760-11/2021 в розмірі 10575 грн., з яких: 3000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 7575 грн. сума заборгованості за відсотками. Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 2203082 у розмірі 23390 грн., заборгованість за Кредитним договором № 12760-11/2021 у розмірі 10575 грн., та понесені судові витрати. Ухвалою судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом; вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; визначено строк для подання відповідачем відзиву на позов\~п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Рішенням Вищої ради правосуддя від 24.09.2024 року № 2797/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області» змінено з 7 жовтня 2024 року територіальну підсудність судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2024 року справу № 227/1431/24 визначено головуючому судді Кошлі А.О. Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Кошлі А.О. від 11.12.2024 року справу було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду по суті на 18 лютого 2025 року о 15:20 годин. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся в установленому законом порядку. В позовній заяві просили здійснювати розгляд справи без участі представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзив на позов відповідачем у визначений в ухвалі суду термін не надано. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на те, що відповідач відзив на позовну заяву не подала, у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, а також ураховуючи те, що представник позивача проти ухвалення заочного рішення не заперечила, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 01.08.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2203082, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. Відповідно до Додатку № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2203082 від 01.08.2021 року, дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів: 31.08.2021 року. Відповідно до п. 1.4 тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору, якщо не виконані умови застосування зниженої процентної ставки; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Клієнта, відповідно до п. 4.1 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація, відповідно до п. 4.2 Договору. Відповідно до договору № 2203082 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.08.2021 року, даний договір підписано [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора А011 01.08.2021 року об 11:18:20 годин. 20.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додатковий договір до Договору № 2203082 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, яким було продовжено строк користування кредитом на 30 днів. Дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом 20.09.2021 року. 20.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додатковий договір до Договору № 2203082 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, яким було продовжено строк користування кредитом на 30 днів. Дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом 21.10.2021 року. 19.10.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ЄАПБ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» укладено договір факторингу № 19102023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до позичальників, у тому числі і за кредитним договором № 2203082, що укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] . Відповідно до п. 1.2 договору факторингу № 19102023 від 19.10.2023 року перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невідємною частиною цього Договору. 19.10.2023 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Лінеура Україна» було підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 19102023 від 19.10.2023 року. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 19102023 від 19.10.2023 року, ТОВ «Лінеура Україна» відступило, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором № 2203082, сума заборгованості складає 23390 грн. Згідно з наданими позивачем розрахунками, заборгованості за кредитним договором № 2203082, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , відповідач свої зобов`язання, передбачені договором, щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків, не виконала, внаслідок чого, станом на 31.03.2024 року загальна заборгованість по кредитному договору № 2203082 становить 23390 грн. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1\~ст. 509 ЦК України). У п. 5 ч. 1\~ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1\~ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Частиною 1\~ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"\~передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 6\~ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7\~ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч. 8\~ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12\~ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Аналізуючи положення вищевказаного законодавства вбачається, що договір про споживчий кредит № 2203082 року було укладено в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позивача за допомогою електронного підпису, визначеним\~Законом України "Про електронну комерцію". Відповідно до частини 1\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1\~статті 536 ЦК України\~передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст.\~610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першоюст.612ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1\~ст.\~1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно\~ст.514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Судом встановлено, що кредитний договір № 2203082 від 19.10.2023 року, підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним. Кредитні кошти надані в безготівкову порядку. Проте, доказів повернення отриманих коштів відповідачем, матеріали справи не містять. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що матеріали справи містять належні та допустимі докази укладення кредитного договору, а також докази існування заборгованості у заявленому позивачем розмірі та право позивача на стягнення такої заборгованості. Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 19102023 від 19.10.2023 року в загальному розмірі 23390 грн. Щодо кредитного договору № 12760-11/2021 від 16.11.2021 року суд зазначає наступне. 16.11.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвеструм» та [PERSON] уклали договір про надання фінансового кредиту № 12760-11/2021, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 15.12.2021 року. Згідно з п. 1.3 за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912.5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2.50 % на добу. Пунктом 1.6 Договору передбачено, що кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Відповідно до договору № 12760-11/2021 про надання фінансового кредиту від 16.11.2021 року, даний договір підписано Скубарєвою О.А. за допомогою електронного підпису W831. 21.09.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ЄАПБ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвеструм» укладено договір факторингу № 21092022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до позичальників, у тому числі і за кредитним договором № 12760-11/2021, що укладений між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] . Відповідно до п. 1.2 договору факторингу № 21092022 від 21.09.2022 року перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невідємною частиною цього Договору. 21.09.2022 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ФК «Інвеструм» було підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 21092022 від 21.09.2022 року. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 21092022 від 21.09.2022 року, ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором № 12760-11/2021, сума заборгованості складає 10575 грн. Згідно з наданими позивачем розрахунками, заборгованості за кредитним договором № 12760-11/2021, укладеним між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] , відповідач свої зобов`язання, передбачені договором, щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків, не виконала, внаслідок чого, станом на 31.03.2024 року загальна заборгованість по кредитному договору № 12760-11/2021 становить 10575 грн. Відповідно до частини першої\~статті 203\~ЦК\~України зміст правочину не може суперечити цьому\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із частиною першою\~статті 215\~ЦК\~України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Разом з тим, як вбачається із з договору про надання кредиту № 12760-11/2021 від 16.11.2021 року сторони обумовили строк кредиту: 30 днів, тобто до 15.12.2021 року. Орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом: 5250,00 грн. Таким чином, у договорі сторони обумовили строк повернення кредиту\~15.12.2021 року, а можливість нараховувати проценти за межами строку кредитування визначена у розділі, що регулює питання відповідальності сторін, тобто як санкція за неналежне виконання зобов`язань. Згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2\~ст. 625 ЦК України, яка регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної норми закону такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства. Велика Палата Верховного Суду у своєму правовому висновку, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, у зв`язку з чим висновок про наявність підстав для стягнення заборгованості за процентами поза строком кредитування є помилковим. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Відповідно до статей\~11,\~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема провстановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1 ст. 637 ЦК України\~тлумачення умов договору здійснюється відповідно до\~ст. 213 цього Кодексу. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4\~ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 30 днів, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Враховуючи викладене, суд вважає, що зазначена сума кредиту та проценти за користування кредитом у розмірі 10575 грн. є несправедливими у розумінні\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. А тому справедливим буде стягнення з відповідачки відсотків, сума яких дорівнює вартості кредиту, тобто у розмірі 6000,00 грн. Статтею 140\~ЦПК України передбачено стягнення витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи Згідно ч. 2 ст. 140 ЦПК України, розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Враховуючи, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів саме в розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1514 грн.), а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні в цій частині судових витрат. Згідно частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У зв`язку з чим сплачений позивачем судовий збір необхідно покласти на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог в розмірі 2513,24 гривень (3028,00 грн х 83% : 100%).

Outcome: partial