Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

Заявниця - [PERSON] звернулася до суду із даною заявою, в обґрунтування якої зазначила наступне. [INFO] в місті Миколаєві помер її батько [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований та фактично проживав за адресою: [ADDRESS] (минула адреса: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, що розташована на території міста Миколаєва для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку площею 0,08 гектарів за адресою: [ADDRESS] (на теперішній час провулок [ADDRESS] ). Вказана земельна ділянка належала спадкодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 08.09.1995 р. головою Жовтневої районної Ради народних депутатів Миколаївської області Гаркуша О.М., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №645. Державний акт на право приватної власності на землю від 08.09.1995р. був виданий на підставі рішення виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів Миколаївської області від 06.06.1995р. №92 "Про безкоштовну передачу земель в приватну власність під індивідуальне житлове будівництво". [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом є заявниця, яка спадщину прийняла, оскільки на час відкриття спадщини фактично проживала разом із спадкодавцем за однією адресою: [ADDRESS] , та рідний брат заявниці [PERSON] , який на спадщину, що відкрилась після смерті батька, не претендував, відповідно, не претендує і на теперішній час, із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, в будинку [ADDRESS] на час смерті спадкодавця зареєстрований не був і фактично не проживав у вказаному житловому приміщенні на час відкриття спадщини. 13.11.2024 року заявниця [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іваненко С.В. із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті батька, та із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, але нотаріусом було відмовлено в реєстрації вказаних заяв. В роз`ясненні від 13.11.2024 р. нотаріус Іваненко С.В. зазначила, що заявниця пропустила шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, згідно ст. 1270 ЦК України, крім цього, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем (померлим) на час відкриття спадщини, вважається таким, що спадщину прийняв, якщо не подав заяву про відмову від спадщини (ст. 1268 ЦК України), тобто, заявницею не доведений факт проживання разом із спадкодавцем - [PERSON] за однією адресою на час його смерті, що передбачено ч. 1 ст. 1269, ст. 1270 ЦК України. З огляду на ці обставини нотаріусом [PERSON] було рекомендовано заявниці звернутися до суду з вирішення питання: визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, та/або встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заявниця [PERSON] в своїй заяві зазначила, що через похилий вік її батьків та у зв`язку з погіршенням стану їх здоров`я, ще в червні 2006 року вона переїхала на постійне проживання в житловий будинок за місцем проживання своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , і з вказаного часу, тобто з червня 2006р., і по теперішній час, вона постійно проживає в житловому будинку [ADDRESS] . Тобто, заявниця проживала у вказаному житловому приміщенні разом із своїм батьком і на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті. Після смерті матері заявниці [PERSON] , яка померла [INFO] , остання успадкувала житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , на теперішній час: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.03.2018р., виданого П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №1-76. Таким чином, [PERSON] є власником житлового будинку з усіма господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . З 18.04.2018 року і по теперішній час заявниця зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Починаючи з червня 2006 року заявниця разом із своїми батьками постійно та безперервно проживала однією сім`єю, вели спільне домашнє господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, робили спільні витрати, спрямовані на забезпечення життєдіяльності нашої сім`ї. Заявниця здійснювала піклування за батьками, оскільки останні потребували цього за станом свого здоров`я та похилого віку. Також, вона займалась організацією поховання як матері так і батька, понесла всі витрати на їх поховання. Таким чином, заявниця вважає себе такою, що фактично прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто на час смерті спадкодавця. На підставі викладеного, заявниця просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , в житловому будинку [ADDRESS] (минула адреса: [ADDRESS] ) разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в місті Миколаєві, на час відкриття спадщини. В судове засідання заявниця не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник заявника - [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Заінтересовані особи - Миколаївська міська рада та приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іваненко С.В. надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Суд, заслухавши пояснення представника заявника та дослідивши письмові докази по справі, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч., ч. 1, 2, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст., ст. 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У відповідності до ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). З огляду на положення наведеної норми Закону, Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 року виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Як зазначено у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Таким чином особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті без реєстрації місця проживання, має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час його смерті. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 21.02.2018 року по цивільній справі №317/2329/15-ц та від 28.02.2018 року по цивільній справі № 633/344/16-ц. Таким чином, аналізуючи надані заявницею докази, приймаючи до уваги їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та беручи до уваги ту обставину, що заявниця позбавлена можливості у досудовому порядку вирішити заявлене питання, а встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має для неї юридичне значення і необхідне для оформлення права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, що відкрилось після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню. На підставі ч.1, ч.2 ст. 293, 294, п.1 ч.1 ст. 315 -316, 318-319 ЦПК України, п.п. 1-4, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року з змінами „Про судову практику у справах про встановлення фактів, які мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Outcome: approved