Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

03 лютого 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачкою та громадянином російської федерації [PERSON] , було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу [NUMBER] . Позивач зазначила, що їх спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з російською агресією проти України шлюбні відносини з лютого 2022 року припинені, сторони разом не проживають, спільне господарство не ведеться. Вважає, що примирення подружжя є неможливим. Переконана, що подальше спільне життя та збереження сім`ї суперечитиме її інтересам, У зв`язку з зазначеним, позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2025 року відкрито провадження у вищенаведеній справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачеві надано строк для надання відзиву на позовну заяву та всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експерта і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, із одночасним надісланням копії відзиву та доданих до нього документів позивачеві. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі, на розірванні шлюбу наполягає, строку на примирення просила не надавати. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином за адресою місця останнього проживання рекомендованими листами із повідомленнями про вручення, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені позивачем за текстом позовної заяви, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 травня 2017 року, відділом РАГС Адміністрації Сальського району Ростовської області, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу № [NUMBER] . Статтею 13 закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що документи, які видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Свідоцтво про укладення шлюбу № [NUMBER] апостильоване відповідно вимог Гаазької конвенції від 05 жовтня 1961 року, яку підписана та ратифікована Україною в 2003 році. Отже зазначений документ є дійсним та території України. Відповідно до ч. 1 ст. 58 закону України «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон), шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України \~щодо підстав недійсності шлюбу. Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим. Згідно із ст. 63 Закону, припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до договору найму житлового приміщення від 08.02.2024 року позивач проживає за адресою: [ADDRESS] . Отже, правові наслідки шлюбу, укладеного між позивачем та відповідачем, та правові наслідки його припинення, визначаються правом України як держави, у якій подружжя має спільне місце проживання. Відповідно до ст.\~51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21\~СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушувати до припинення шлюбних відносин, примушувати до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення (ст. 112 СК України). Згідно із ст.109\~СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбних відносин подружжя є непорозуміння, відсутність дружніх стосунків між подружжям. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, що відповідає дійсній її волі. Таким чином, оскільки примирення між сторонами є неможливим, враховуючи відсутність порозуміння, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, оскільки примирення між сторонами неможливе, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити, шлюб між позивачем та відповідачем розірвати. В порядку ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню.

Outcome: approved