Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

До Дніпровського районного м. Дніпродзержинська через свого представника з позовною заявою звернулося Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі також ТОВ «ФК ЄАПБ», позивач) до [PERSON] (далі також [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стислий виклад позовних вимог. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 09.02.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] , укладений кредитний договір № 09458-02/2024. Також, 09.02.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] , укладений кредитний договір № 09460-02/2024. Вищезазначені кредитні договори підписані електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання [PERSON] одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер його мобільного телефону, про що свідчить п.8 правочину. За умовами кредитних договорів (п.п.1.1. п.1) товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується його повернути і сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно з п.п. 3.3. п.3 кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. 24.06.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 24062024, за умовами якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги до боржників, указаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 24062024 від 24.06.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 09458-02/2024 в сумі 52500 грн, з яких: 15000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 37500 грн сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором № 09460-02/2024 в розмірі 3500 грн, з яких 1000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 2500 грн сума заборгованості за відсотками. Також, 09 лютого 2024 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 7564771, який підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений п. 10 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. 27.09.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 27092024, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 27.09.2024 до Договору факторингу № 27092024 від 27.09.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 48000 грн, з яких: 15000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 33000 грн - сума заборгованості за відсотками. Також, 09 лютого 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений договір позики № 79752593. Договір підписаний електронним підписом відповідача. Відповідно до п. 1 Договору позики позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті www.mycredit.ua. Вони є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.\~641,\~644 ЦК України\~на укладення договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 14.16.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21 у відповідності до умов якого між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги до боржників, указаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 25 від 20.06.2024 до договору факторингу № 14/06/21, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 29817 грн, з яких: 9000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 20817 грн сума заборгованості за відсотками. Зазначає, що 09 лютого 2024 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено Договір позики № 6909184, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер моб. телефону відповідача, про що свідчить п. 11 Договору позики, реквізити та підпис сторін. 11 січня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 11-01/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Маніфою» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Маніфою» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №5 від 17.07.2024 до Договору факторингу № 11-01/2024 від 11 січня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11775 грн, з яких: 3000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4875 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою; 3900 грн - сума заборгованості за процентами на прострочену позику.\~ Всупереч умовам вказаних кредитних договорів, відповідач не виконав свої зобов`язання. Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Покликаючись на\~норми Цивільного\~кодексу України,\~позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 09458-02/2024 у розмірі 52500 грн; за кредитним договором № 09460-02/2024 у розмірі 3500 грн; за кредитним договором № 7564771 у розмірі 48000,00 грн; за договором позики №79752593 у розмірі 29817 грн; за договором позики № 6909184 у розмірі 11775,00 грн, всього стягнути заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 145592,00 грн, та понесені судові витрати у розмірі 3028,00 грн. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 18 грудня 2024 року було відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 20 січня 2025 року. 15 січня 2025 року на адресу суду надійшла заява від відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату з зв`язку з тим, що він своєчасно не отримав позовну заяву з додатками, як того вимагає закон, а також у зв`язку з необхідністю для звернення за правовою допомогою . Ухвалою суду від 20 січня 2025 року розгляд справи було відкладено на 11 лютого 2025 року. Ухвалою суду від 20 січня 2025 року у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] \~адвоката Куценко В.А. про перехід розгляду справи за правилами загального позовного провадження відмолено. 20.02.2025 в судовому засіданні суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення зазначив в судовому засіданні на 25.02.2025 о 13 год. 10 хв. Доводи учасників справи. 10 лютого 2025 року від представника відповідача [PERSON] \~адвоката Куценко В.А. на адресу суду надійшла заява, в якій останній зазначив, що заперечує проти розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки основним завданням спрощеного позовного провадження є швидке вирішення справи, а оскільки дана справа має важливе значення для відповідача через величезну суму боргу, яку з нього просять стягнути та непогодженням з позовом, з метою об`єктивності, пропорційності, неупередженості та з метою постановлення законного рішення просить призначити розгляд даної справи в загальному позовному провадженні. Також, 10 лютого 2025 року представником відповідача [PERSON] \~адвокатом Куценком В.А. на адресу суду скеровано відзив на позовну заяву, в якому просить суд в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитними договорами відмовити у повному обсязі. Обґрунтовуючи свій відзив, представник зазначив, що відповідач [PERSON] ні з позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні з іншими юридичними особами ніколи не укладав кредитні договори та не отримував грошових коштів за вказаними у позовній заяві кредитними договорами. З метою захисту своїх прав звертався до правоохоронних органів з приводу притягнення до відповідальності осіб, які шахрайськими діями використовують його документи для отримання кредитів. Також зазначає, що електронна поштова скринька, на яку містяться посилання договорів, ніколи не реєструвалася відповідачем, також не надав згоди на обробку своїх персональних даних та ніколи не мав в користуванні мобільного номеру, інформація про який зазначається в договорах. Вказав, що при отриманні кредитних коштів клієнт самостійно вносить номер своєї банківської карти на яку бажає отримати кредит, однак всупереч даній вимозі позов не містить інформації куди, в яку установу та на який банківський рахунок були надані кошти за кредитними договорами. Також вважає, що розрахунки надані позивачем жодним чином не доказують факту, що [PERSON] надавалися грошові кошти, які позивач намагається незаконно стягнути з відповідача. 18.02.2025 через систему «Електронний суд» представником ТОВ «ФК «ЕАПБ» Стеценко В.І. скеровано відповідь на відзив, згідно якої представник просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та залишити без розгляду і задоволення відзив на позовну заяву. На обґрунтування відповіді на відзив зазначає, що кредитні договори були укладені в електронній формі відповідно до вимог закону з погодженням всіх істотних умов договору, в тому числі і розмір відсотків за користування кредитними коштами та відповідали дійсній волі сторін, тому розмір заборгованості відповідає погодженим умовам за кредитом. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Вказує, що саме відповідачем було вказано номер платіжних карток, а оскільки позивач не є банківською установою, тому на підтвердження зарахування кредитних коштів [PERSON] не може надати жодної інформації, оскільки це є банківською таємницею та вважає, що саме відповідач може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження та/або спростування факту перерахування кредитних коштів. Також представник позивача зазначає, що отримав від первісних кредиторів додаткові докази та просив врахувати розрахунок заборгованості за кредитним договором № 7564771 від 09.02.2043, інформаційну довідку про перерахування коштів за кредитним договором № 6909184 від 09.02.2043.; протокол підпису до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 6909184 від 09.02.2024; інформаційну довідку про перерахування коштів за кредитним договором № 09458-02/2024 від 09.02.2024; розрахунок заборгованості за кредитним договором № 09458-02/2024 від 09.02.2024; протокол підпису до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 09458-02/2024 від 09.02.2024; інформаційна довідка про перерахування коштів за кредитним договором № 09460-02/2024 від 09.02.2024; розрахунок заборгованості за кредитним договором № 09460-02/2024 від 09.02.2024; протокол підпису до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 09460-02/2024 від 09.02.2024; Щодо звернення позивача до правоохоронних органів зазначає, що судом не може враховуватися даний факт, оскільки результатів такого досудового розслідування відповідачем до суду не надано. Та саме звернення відповідача з заявою про вчинення кримінального провадження до відповідних органів не доводить його існування. У судове засідання представник позивача Стеценко В.І не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином. У пред`явленій відповіді на відзив просить розгляд справи проводити за відсутності представника. Суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю представника позивача згідно вимог ч.3 ст. 211 ЦПК України. Представник відповідач [PERSON] адвокат Куценко В.А. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обґрунтованість позовних вимог з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву. Також заперечив факт укладення [PERSON] кредитних договорів, оскільки укладення відбулось в порушення умов, визначених договором. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, вислухавши заперечення\~представника відповідача,повно, всебічно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, назначає наступне. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ч. 2 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року, справа №916/2286/16, предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160(29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17. Обов`язковим аспектом щодо дійсності вимоги є підставність виникнення вимоги (стаття 11 ЦК України), як елементу зобов`язального правовідношення (стаття 502 ЦК України) на момент відступлення та підтвердження вимоги відповідними доказами. Дійсною для передачі також є вимога, яка виникла, але строк виконання цієї вимоги ще не настав. Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012). Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Щодо кредитних договорів № 09458-02/2024, 09460-02/2024 від 09.02.2024, № 7564771 від 09.02.2024 та договору позики № 6909184 від 09.02.2024. 09.02.2024 між ТОВ «ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем укладені кредитні договори № 09458-02/2024 (а.с. 11-14) та договір № 09460-02/2024 (а.с. 18-21). Договори були укладені у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1.1. Договору надання фінансового кредиту № 09458-02/2024 ТОВ «Стар Файненс Груп» зобов`язалося надати [PERSON] кредит в розмірі 15000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався його повернути і сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Сторони в п. 1.2 договору узгодили, що метою отримання кредиту є власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 100 днів. Дата надання кредиту 09.02.2024, дата погашення кредиту 18.05.2024. Пунктом 1.4.1 визначено процентну ставку 2,5 % в день. Згідно п. 1.4.2 якщо клієнт 04.03.2024 сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, то як учасник програми лояльності отримає індивідуальну знижку в розмірі 20,40 % на перший платіж. Пунктом 1.6 договору визначено, що кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за вказаними реквізитами. 09.02.2024 сторонами підписаний Додаток № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 09458-02/2024, у котрому узгодили графік платежів (а.с. 14 оберт). Відповідач був ознайомлений із Паспортом споживчого кредиту у якому міститься інформація щодо орієнтовної вартості кредиту, порядку та строків повернення кредиту, розміру та порядку нарахування процентів (а.с. 9-10). Також, 09.02.2024 між ТОВ «ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем укладений кредитний договір № 09460-02/2024 (а.с. 18-21). Відповідно до п. 1.1. Договору надання фінансового кредиту № 09460-02/2024 ТОВ «Стар Файненс Груп» зобов`язалося надати [PERSON] кредит в розмірі 1000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався його повернути і сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Сторони договору в п. 1.2 договору узгодили, що метою отримання кредиту є власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 100 днів. Дата надання кредиту 09.02.2024, дата погашення кредиту 18.05.2024. Пунктом 1.4.1 визначено процентну ставку 2,5 % в день. Згідно п. 1.4.2 якщо клієнт 23.02.2024 сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, то як учасник програми лояльності отримає індивідуальну знижку в розмірі 20,40 % на перший платіж. Пунктом 1.6 договору визначено, що кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за вказаними реквізитами. 09.02.2024 сторонами підписаний Додаток № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 09460-02/2024, у котрому узгодили графік платежів (а.с. 21 оберт). Відповідач був ознайомлений із Паспортом споживчого кредиту у якому міститься інформація щодо орієнтовної вартості кредиту, порядку та строків повернення кредиту, розміру та порядку нарахування процентів (а.с. 16-17). 09 лютого 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] ,\~було укладено договір № 7564771 про надання споживчого кредиту в електронній формі (а.с. 31-38 оберт). За його умовами відповідачу надані в користування грошові кошти в сумі 10000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, які він зобов`язується повернути та сплатити проценти за користування кредитом. Пунктом 1.4. Договору встановлено, що кредит надається загальним строком на 360 днів, з періодичністю платежів зі сплатою процентів кожні 10 днів. Відповідно до п. 1.5 тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 2.2.% в день та застосовується у межах строку кредиту. Відповідно до п. 1.9.1 орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 141849,48 % річних,. Відповідно до п. 2.1 Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . У випадку, якщо після здійснення (ініціювання здійснення) Товариством платежу за реквізитами вищевказаної платіжної картки виявиться, що платіж не може бути зарахований на рахунок з будь-яких причин, які не залежать від Товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки), Сторони укладають додаткову угоду про зміну платіжних реквізитів Споживача для надання кредиту за цим Договором. При цьому, така додаткова угода може бути укладена лише протягом 24-х годин з моменту прийняття Товариством рішення про надання кредиту Споживачу. Якщо Сторони з будь-яких причин у вказаний строк не укладуть вказану додаткову угоду Споживач втрачає право отримати кредитні кошти за цим Договором, а у Товариства не виникає прострочення кредитора. Відповідно до п. 10 Договору «реквізити та підписи сторін» споживач [PERSON] , з яким укладено договір № 7564771 від 09 лютого 2024 року, ідентифікований ТОВ «Авентус Україна» одноразовим ідентифікатором С4967, 09.02.2024. Також, між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] , 09.02.2024 укладено договір позики № 6909184, за умовами якого товариство передає позичальнику у власність грошові кошти, а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових, сплатити проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов договору (а.с.67-71 оберт). Умовами даного договору між його сторонами обумовлено, що сума позики складає 3000,00 грн, загальний строк позики 65 днів, до 14.04.2024, у межах строку позики діє акційна процентна ставка 0.01% на день та базова процентна ставка 2,5% на день, основна процентна ставка 2.5% на день. Позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] (розділ 2 договору). Указаний договір підписаний його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію», про що зазначено у розділі 9 договору. До вказано договору позивачем надано паспорт споживчого кредиту, що містить основні умови кредитування, які ідентичні викладеним умовам у договорі, та підписані сторонами з використанням електронного підпису (а.с.74-76). Відтак,\~суд відхиляє\~аргументи представника\~відповідача щодо\~того,\~що [PERSON] \~не укладав\~кредитних договорів\~з вищезазначеними\~товариствами тавважає доведеним укладення вищевказаних договорів. Ці договори були укладені між кредиторами та відповідачем у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Закону України «Про електронну комерцію». Доказів протилежного матеріали справи не містять. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 24.06.2024 між ТОВ «ЄАПБ» як фактором та ТОВ «Стар Файненс Груп» як клієнтом укладений договір факторингу № 24062024, за умовами якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшли права грошової вимоги до боржників, які зазначені у Реєстрі боржників (а.с.23-24). Пункти 1.1-1.2 цього правочину визначають, що Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань, за якою настає або виникає в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною станкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дана зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору. Перехід від Клієнта до Фактора прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. В день, коли здійснюється Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників, Клієнт зобов`язаний передати Фактору інформацію згідно Реєстру Боржників в електронному вигляді за формою, наведеною в Додатку №4 до цього Договору, на підставі Акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру Боржників в електронному вигляді (Додаток №5). Клієнт зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за Договором позики Фактору, повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про Фактора, у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства. Фактор має право звертатися з запитом до Клієнта для отримання підтвердження виконання Клієнтом свого обов`язку та повідомлення Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору. Наступне відступлення Фактором права грошової вимоги за цим Договором до третіх осіб допускається. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 24.06.2024 до Договору факторингу № 24062024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 09458-02/2024 в сумі 52500, яка складається: 15000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 37500 грн сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором № 09460-02/2024 в сумі 3500 грн, яка складається: 1000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 2500 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 26). Також, 27.09.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ ««ФК «ЄАПБ укладено Договір факторингу № 27092024, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 40-42). Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони погодили, що Перехід від Клієнта до Факта Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором і відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписані Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Права Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору (а.с. 40 оберт). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 27.09.2024 до Договору факторингу № 27092024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 7564771 в сумі 48000 грн, яка складається: 15000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 33000 сума заборгованості за відсотками (а.с. 44). 11.01.2024 між ТОВ ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Маніфою» укладено договір факторингу №11-01/2024, у відповідності до п. 1.1 якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Маніфою» за плату, а ТОВ «Маніфою» відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Маніфою». Згідно з п.1.2 договору факторингу №11-01/2024 перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 5 від 17.07.2024 до договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024, ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло права грошової вимоги по заборгованості до [PERSON] за договором позики №6909184 у розмірі 11775,00 грн , яка складається: 3000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 4875 грн сума заборгованості за відсотками (а.с.82). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Згідно з копією Акта приймання передачі Реєстру боржників від 24.06.2024 до Договору факторингу № 24062024 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників (а.с. 25). Згідно витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 24062024 від 24.06.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором 09458-02/2024 та кредитним договором 09460-02/2024 (а.с.26) Згідно з копією Акта приймання передачі Реєстру боржників від 27.09.2024 до Договору факторингу № 27092024 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників (а.с.43). Згідно витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 27092024 від 27.09.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором 7564771 (а.с 44). Згідно з копією Акта приймання передачі Реєстру боржників № 5 від 17.07.2024 до Договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників (а.с.81). Згідно витягу з Реєстру боржників № 5 від 17.07.2024 до Договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором 6909184 (а.с 82). Слід зазначити про те, що відомостей в якій формі передавалися реєстри боржників, яка кількість відступлених прав грошової вимоги та яка загальна сума заборгованості вказані Акти не містять. Реєстри боржників, право вимоги до яких були відчужені ТОВ «Стар Файненс Груп», ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Маніфою» суду не надані. При цьому, надані позивачем до суду витяги з Реєстру боржників до Договорів факторингу № 24062024 від 24.06.2024, №27092024 від 27.09.2024 та № 11-01/2024 від 17.07.2024 не містять підписів представників ТОВ «Стар Файненс Груп», ТОВ «Авентус Україна», ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ЄАПБ» відповідно. Натомість з наданих витягів встановлено, що такі сформовано представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» Кожухівським Я.І. 24.10.2024 (а.с. 26, 44, 82). Тобто вказані витяги є документами, що створені самим позивачем, які не підписано та не завірено печатками другої сторони. Фактично надані витяг сформовані представником позивача та не є ідентичним копії оригінального документа. Надані документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір. Разом з цим, позивачем надано розрахунки заборгованості за укладеними між ТОВ «Стар Файненс Груп», ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Маніфою» із [PERSON] договорами. При цьому суд зазначає, що додатки до договорів факторингу без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджують, яку суму коштів отримав відповідач за укладеними договорами, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, а яка частина не була сплачена стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц. Відтак, виписки з рахунків позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, проте такі до суду не надані, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача. Судом досліджено розрахунки заборгованості, надані первісним кредитором за кредитними договорами укладеним між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] № 09458-02/2024 від 09.02.2024 (а.с. 152-153 оберт) за період з 09.02.2024 по 24.06.2024 та № 09460-02/24 від 09.02.2024 (а.с.154 -155 оберт) за період з 09.02.2024 по 24.06.2024. За змістом розрахунку за договором № 09458-02/2024 від 09.02.2024 зазначено, що відповідач має непогашену заборгованість: сума заборгованості за основною сумою боргу 15000 грн, сума заборгованості за відсотками 37500 грн, сума заборгованості разом 52500 грн. Згідно розрахунку за договором № 09460-02/24 від 09.02.2024 за період з 09.02.2024 по 24.06.2024 - відповідач має непогашену заборгованість: сума заборгованості за основною сумою боргу 1000 грн, сума заборгованості за відсотками 2500 грн, сума заборгованості разом 3500 грн (а.с. 152-155 оберт). Також судом досліджений розрахунок заборгованості наданий первісним кредитором за укладеним між ТОВ «Авентус Україна» із [PERSON] договором про надання споживчого кредиту № 7564771 від 09.02.2024 за період з 09.02.2024 по 26.09.2024. За змістом цього розрахунку - відповідач має непогашену заборгованість: сума заборгованості за основною сумою боргу 15000 грн, сума заборгованості за відсотками 33000 грн, сума заборгованості разом 48000 грн (а.с. 45). Також судом досліджений розрахунок заборгованості наданий первісним кредитором за укладеним між ТОВ «Маніфою» із [PERSON] договором про надання споживчого кредиту № 6909184 від 09.02.2024 за період з 09.02.2024 по 14.04.2024. станом на 17.07.2024 За змістом цього розрахунку позивач вказує, що відповідач має непогашену заборгованість: сума заборгованості за основною сумою боргу 3000 грн, сума заборгованості за відсотками 8775 грн, сума заборгованості разом 11775 грн (а.с. 156). Однак, суд звертає увагу на те, що такі розрахунки не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже, не є належними доказами наявності заборгованості. Вказані розрахунки з зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документами, що створені самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18, розрахунок заборгованості не є доказом існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, оскільки даний розрахунок заборгованості сам по собі не може бути належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано. Також варто уваги той факт, що відповідно до договору № 7564771 про надання споживчого кредиту від 09.02.2024 згідно пункту 1.3 сума кредиту становить 10000 гривень. Згідно додатку 1 до договору про надання споживчого кредиту № 7564771 від 09.02.2024, яка підписана відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором таблиця обчислення вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит розраховувалась на чисту суму кредиту 10000 гривень (а.с.31-39). Натомість, згідно витягу реєстру боржників №25 до Договору факторингу сума заборгованості за основною сумою боргу за договором 7564771 становить 15000 грн, з розрахунку наданого відповідачем та розрахунку наданого первісним кредитором за договором № 7564771 від 09.02.2024 сумою за основним боргом зазначено суму 15000, відповідно на яку і здійснювалося нарахування процентів (а.с. 44, 45, 157-160). При цьому, будь-яких пояснень розбіжності зазначеної суми у витягу та у розрахунках заборгованості за кредитним договором № 7564771 від 09.02.2024 позивачем не надано, відтак сума заборгованості, яка була розрахована первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» та розрахунок заборгованості ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором № 7564771 від 09.02.2024 про надання споживчого кредиту судом не приймається, оскільки не підтверджується належними доказами. Позивач поставивши питання про стягнення заборгованості за наданими кредитами у визначеному розмірі надав лише розрахунок заборгованості, з якого неможливо встановити його правильність та об`єктивність. Щодо наданих позивачем на підтвердження позовних вимог довідок №3426_250214114734 від 14.02.2025 та №3426_250214114828 від 14.02.2025 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», які з позиції позивача підтверджують зарахування коштів та розрахунок заборгованості, суд зазначає, що листи ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «ФК «Контракктовий дім» не є первинними бухгалтерськими документами, які би беззастережно свідчили про факт переказу коштів саме відповідачеві. Листи містить лише інформацію про здійснення переказу на картку з маскою «номер», однак не містять жодних ідентифікаційних даних, які б дозволили однозначно стверджувати, що ця картка належить саме відповідачеві. Тобто, цей доказ є недопустимим та недостатнім для підтвердження обставин, на які посилається позивач (а.с. 147-148). Також, суд не може залишити поза увагою те, що наявні в матеріалах справи копії договорів факторингу не містять всіх сторінок договору. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. У ч. 2 ст. 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підтвердження переходу права вимоги до [PERSON] в якості доказів надало лише копії окремих аркушів договорів факторингу № 24062024 між ТОВ «ЄАПБ» як фактором та ТОВ «Стар Файненс Груп», №27092024 між ТОВ «ЄАПБ» як фактором та ТОВ «Авентус Україна» та № 11-01/2024 між ТОВ «ЄАПБ» як фактором та ТОВ «Маніфою». При цьому, суд звертає увагу на те, що надані копії окремих аркушів договорів факторингу не є належним чином засвідченими копіями документів та не є засвідченими витягами з них, тому такі судом не можуть враховуватись як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні ст. 77 - 79 ЦПК України. Суд не має можливості дослідити їх зміст у повному обсязі та встановити умови вказаних договорів, за якими, як стверджує позивач, відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами. Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази здійснення ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» оплати за договорами факторингу № 24062024 від 24.06.2024, №27092024 від 27.09.2024 та 11-01/2024 від 11.01.2024. Відтак позивачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували існування у позичальника заборгованості за укладеними кредитними договорами та не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаними договорами у розмірі, зазначеному у розрахунках. Інших доказів позивачем не надано. Позивач клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв, а зважаючи на вимоги цивільного процесуального законодавства, зокрема засади змагальності та диспозитивності, суд не вправі за власною ініціативою витребувати у позивача докази. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18, від 03 серпня 2022 року у справі № 156/268/21. Щодо договору позики № 79752593 від 09.02.2024. 09 лютого 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики №79752593, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Згідно п. 1 Договору позики (далі договір), позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. У п.2 вказаного договору позики зазначено, що сума позики складає 9000 грн, строк позики - 10 днів, дата повернення позики 18.02.2024, базова процентна ставка 2,5 % на день. Пунктом 4 Договору встановлено, що проценти нараховуються щоденно, включаючи дату отримання та повернення на залишок позики. Крім того, п. п. 5.1. та 5.2 Договору встановлено, що позичальник ознайомився на сайті позикодавця з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також до моменту підписання договору позичальник ознайомився з правилами програми лояльності, в якій визначені умови застосування зниженої процентної ставки, а також правилами постійно діючої акції, діючої для споживачів фінансових послуг. До укладання договору про надання позики відповідач [PERSON] ознайомився з орієнтовною загальною вартістю кредиту, строком кредитування, про що свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників, які формуються відповідно до Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до Акта прийому-передачі Реєстру боржників №25 від 20.06.2024 за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників №25, після чого, з урахуванням п.1.2 договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором щодо боржників стосовно заборгованостей. Згідно Витягу з реєстру боржників №25 від 20.06.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №79752593 від 09.02.2024 у розмірі 29817 грн, з яких 9000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 20817 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 60). Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики №79752593 від 09.02.2024 заборгованість [PERSON] за вказаним договором складає 29817 грн, з яких 9000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 20817 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.61). Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» посилається на те, що право вимоги від первісного кредитора, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», перейшло до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», на підставі договору факторингу та додаткових угод, які були укладені у 2021 році та 2024 роках. Договір позики № 79752593 від 09.02.2024 укладений після укладення договору факторингу від 14 червня 2021 року. Умовами договору факторингу від 14 червня 2021 року передбачено, що право вимоги означає право грошової вимоги щодо погашення заборгованостей з боржників, які виникли на підставі договору позики. Згідно з пунктом 1.1 Договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк\~виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб-Боржників включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою, проценти за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Із наведеного вище слідує, що вимога на момент укладення договору факторингу мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» щодо [PERSON] на момент укладення договору факторингу від 14 червня 2021 року не було, та сторони не могли передбачити, що 09 лютого 2024 року цим товариством буде укладено Договір позики № 79752593 з відповідачем (а.с.51). Судом встановлено, що правовідносини за договором позики № 79752593 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем виникли 09.02.2024, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином, а отже на час укладення даного договору у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було відсутнє право вимоги до відповідача за зазначеними вище кредитними договорами. Таким чином, оскільки відступити право вимоги виконання обов`язку відповідно до положень статей 509-514 ЦК України можливо лише у конкретному зобов`язанні, однак зобов`язання відповідача станом на 14.06.2021 (момент переходу права вимоги) не існувало, а тому до виникнення зобов`язання не могло бути передано право вимагати його виконання, тому суд дійшов до висновку, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не набуло прав кредитора по відношенню до відповідача, а тому його права не порушені, і як наслідок не підлягають судовому захисту. Таким чином, з наданих позивачем документів, судом не встановлено наявність у позивача права вимоги до відповідача за договором позики №79752593 від 09.02.2024. Відтак позивачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували існування у позичальника заборгованості за укладеними кредитними договорами та не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаними договорами у розмірі, зазначеному у розрахунках. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову слід відмовити, суд вважає за необхідне судовий збір залишити за позивачем.

Outcome: dismissed