Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

У листопаді\~2024\~року ТОВ «Фінтраст Україна» звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 56 160 грн., судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп., витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 24.09.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 14 000 грн. з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 18.09.2024 року. 24.05.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило, а ТОВ «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним 24.09.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» належним чином виконало умови кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором. Оскільки відповідач належним чином не виконувала грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 56 160 грн, з яких: заборгованість по тілом кредиту - 8 000 грн; проценти за користування кредитом, нараховані первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» - 38 560 грн; проценти за користування кредитом, нараховані ТОВ «Фінтраст Україна» - 9 600 грн. Відповідач відзив на позов не подала. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 24.09.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 14 000 грн. з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 18.09.2024 року. Реальна річна процентна ставка складає 30 341,06%. Стандартна процентна ставка в день - 2% (а.с. 24-34). ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» належним чином виконало умови кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором (а.с. 16). 24.05.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило, а ТОВ «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним 24.09.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] (а.с. 54, 56, 35, 45,47-49, 61). Станом на 27.07.2024 року заборгованість за кредитним договором становить - 56 160 грн, з яких: заборгованість по тілом кредиту - 8 000 грн; проценти за користування кредитом, нараховані первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» - 38 560 грн; проценти за користування кредитом, нараховані ТОВ «Фінтраст Україна» - 9 600 грн (а.с. 37-41, 42). Звертаючись до суду із зазначеним позовом, товариство зазначило, що відповідачка отримала кредитні кошти, однак не виконує кредитних зобов`язань належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. За ч. 1, 2 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За частиною 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року № 732/670/19, від 23 березня 2020 року № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, підтвердив умови отримання позики. Після цього позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використала для підтвердження підписання договору позики. Згідно із ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Товариство свої зобов`язання перед відповідачем виконало в повному обсязі, надавши кредит, а відповідач, у свою чергу, не повернула своєчасно кредитні кошти, і станом на день звернення позивача до суду із зазначеним позовом існує заборгованість за кредитним договором. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у кредит. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджуються належними доказами, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Указаний критерій застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Суд приходить до висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на професійну правничу допомогу у зазначеній справі представником позивача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність справи, суд вважає, що понесені позивачем витрати є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг. У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 2500 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі.

Outcome: approved