Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Грабарівський психоневрологічний будинок-інтернат звернувся до суду із заявою про визнання [PERSON] - недієздатною, зазначаючи, що остання рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 10 липня 2007 року була визнана недієздатною. [PERSON] постійно проживає у Грабарівському психоневрологічному будинку-інтернаті з 04.07.1978, є інвалідом ІІ групи, за станом здоров`я не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Представник заявника підтримала заяву та просила її задовольнити. Заінтересована особа представник Пирятинської міської ради Полтавської області у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, при розгляді справи покладаються на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, представника особи, відносно якої розглядається заява адвоката Тимохіної Л.С., яка не заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 10 липня 2007 року [PERSON] було визнано недієздатною (а.с. 10). Згідно ухвали Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2011 року над недієздатною [PERSON] призначено опікуном Грабарівський психоневрологічний будинок-інтернат в особі директора (а.с. 11). Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2021 року, продовжено строк дії рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 10.07.2007 про визнання [PERSON] недієздатною строком на два роки (а.с. 12-13). Грабарівський психоневрологічний будинок-інтернат звернувся до суду з заявою про визнання [PERSON] недієздатною, посилаючись на те, що остання продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки має хронічний, стійкий психічний розлад здоров`я. Згідно із Довідкою №01-174 від 22.02.2024 [PERSON] постійно проживає в Грабарівському психоневрологічному будинку-інтернаті з 04.07.1978 (а.с. 6). Відповідно до довідки серія И-73 №498081 від 12.05.1978 [PERSON] є інвалідом ІІ групи; причина інвалідності захворювання з дитинства (а.с. 7), згідно висновку ЛКК від 27.06.2023 [PERSON] встановлено діагноз помірна розумова відсталість, лівобічний геміпарез (а.с.8). Згідно висновку судово-психіатричного експерта Полтавської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» №19 від 07.01.2025 [PERSON] на даний час виявляє ознаки стійкого хронічного психічного розладу у вигляді помірної розумової відсталості. Наявний у підекспертної хронічний, стійкий психічний розлад позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на даний час (а.с. 41-43). Відповідно до ст. 39 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно з приписами ч. 3 ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Відповідно до ч. 6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Таким чином, встановлений у [PERSON] у 2007 році судово-психіатричною експертизою діагноз не змінився, що свідчить про те, що існують ознаки не усвідомлення нею своїх дій та можливості керувати ними, у зв`язку з чим це дає підстави суду дійти висновку про необхідність визнати [PERSON] недієздатною. За таких обставин, зібрані у справі докази вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатною, тому заява Грабарівського\~ психоневрологічного будинку-інтернату підлягає задоволенню.

Outcome: approved