Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

До Соснівського районного суду м. Черкаси звернулось КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ТЕПЛОВИХ МЕРЕЖ «ЧЕРКАСИТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» Черкаської міської ради (далі позивач) з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення боргу за спожиту теплову енергію. В обґрунтування позову зазначено, що КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ТЕПЛОВИХ МЕРЕЖ «ЧЕРКАСИТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» Черкаської міської ради є виконавцем житлово-комунальних послуг населенню м.\~Черкаси, у тому числі відомчого житлового фонду. Відповідач є споживачем послуг, які надавалися позивачем за адресою: [ADDRESS] . Однак, у порушення вимог чинного законодавства відповідач не здійснювала в повному обсязі оплату за надані позивачем послуги, внаслідок чого станом на 31.08.2024 утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 7\~815 грн 49 коп.,\~яка у добровільному порядку не погашена. Ухвалою Соснівського районного суду м Черкаси від 30.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач у судове засідання з розгляду справи не прибула, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином та завчасно, відповідно до положень ст. 128 ЦПК України. Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, судом було повідомлено відповідача про розгляд справи через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак, з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи (за зареєстрованою адресою місця проживання), незалежно від того чи отримала відповідач адресовану їй кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити її правову позицію щодо предмета спору. Відтак, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідач вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надала, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судові засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Згідно\~з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №995396 від 27.12.2024 відповідач, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ТЕПЛОВИХ МЕРЕЖ «ЧЕРКАСИТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» Черкаської міської ради є виконавцем житлово-комунальних послуг населенню м.\~Черкаси, у тому числі відомчого житлового фонду та здійснює постачання теплової енергії на будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до реєстру зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно з розрахунком заборгованості за теплову енергію, постачання гарячої води та сум індексу інфляції, 3% річних по о/р № [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] станом на 31.08.2024 розмір заборгованості становить 7\~815 грн 49 коп. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Правовідносини між постачальником теплової енергії і споживачами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 21\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» та\~статтею 24\~Закону України\~«Про теплопостачання»\~визначені права\~та обов`язки\~споживача й\~виконавця житлово-комунальних\~послуг.\~Зокрема,\~правом споживача\~є отримання\~обсягів теплової\~енергії згідно\~з параметрами\~відповідно до\~договорів,\~а також\~норм і\~правил,\~а обов`язком\~споживача \~є своєчасне\~укладання договору\~з теплопостачальною\~організацією на\~постачання теплової\~енергії,\~а також\~оплата житлово-комунальних\~послуг у\~строки,\~встановлені договором\~або законом.\~Обов`язком\~виконавця надання\~послуг вчасно\~та відповідної\~якості згідно\~із законодавством\~та умовами\~договору, постачання теплоносія\~безперервно,\~з гарантованим\~рівнем безпеки,\~обсягу,\~температури та\~величини тиску, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Обов`язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачений пунктом 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Таким чином, обов`язок укласти договір законодавець покладає саме на споживача, який отримує житлово-комунальні послуги. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 викладено правовий висновок, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, відсутність укладеного договору не звільняє споживача від обов`язку оплачувати надані йому послуги. З урахуванням часткової сплати боржником, загальна сума заборгованості за спожиту теплову енергію станом на 31.08.2024 становить 7\~815 грн 49 коп. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, на підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що [PERSON] , яка є споживачем послуг за адресою: [ADDRESS] , зобов`язана своєчасно та у повному обсязі сплачувати КПТМ «ЧЕРКАСИТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» за спожиту теплову енергію, незважаючи на відсутність укладеного між сторонами договору на надання таких послуг.\~ Заборгованість відповідача перед позивачем доведена суду належними та допустимими доказами, не заперечувалась та не оспорювалась відповідачем, до суду не подавалось заяв про те, що на цей час така заборгованість погашена повністю або частково, а тому вимога позивача про стягнення суми основного боргу в сумі 7\~815 грн 49 коп. підлягає задоволенню. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, на підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ТЕПЛОВИХ МЕРЕЖ «ЧЕРКАСИТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» Черкаської міської ради до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію в сумі 7\~815 грн 49 коп., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028 грн 00 коп.

Outcome: approved