Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

22.03.2024 року позивач звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , в якому просить усунути йому перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення з даної квартири [PERSON] . В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідач як колишній член родини, втратив право мешкати у вказаній квартирі. Разом з тим, відповідач на теперішній час продовжує мешкати в квартирі та не реагує на вимоги позивача, чим чинить перешкоди у вільному ко\-ристуванні квартирою. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 березня 2024 року, для розгляду справи визначено суддю Кіблицьку Д.А. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Кіблицької Д.А. від 10 травня 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 04.07.2024 року представником відповідача адвокатом Нестеченко Д.С. по справі подано відзив на позовну заяву, згідно якого зазначено, що відповідач продовжує проживати в спірній квартирі на підставі згоди матері позивача, яка також є співвласником. Враховуючи вказане, відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи № 202/4000/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення надійшли в провадження судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М.. Ухвалою від 23 жовтня 2024 року по справі було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] . Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. Однак в подальшому, відповідно до заяви від 18.02.2025 року визнав позовні вимоги, оскільки третя особа по справі померла, а отже відпали підстави для проживання відповідача у спірній квартирі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.12.1994 року квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] . У вказаній квартирі мешкає відповідач [PERSON] , як колишній член родини позивача, що сторонами не заперечувалось. Разом з тим з 2020 року сторони не підтримують стосунків. Згідно з ч. 1\~ст. 16 Цивільного кодексу України \~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до \~ст. 316 Цивільного кодексу України \~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша\~стаття 321 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 Цивільного кодексу України \~власник володіє,\~користується,\~розпоряджається\~своїм\~майном на\~власний\~розсуд. \~Власник\~має\~право вчиняти\~щодо\~свого\~майна будь-які\~дії,\~які\~не\~суперечать закону. При\~здійсненні\~своїх\~прав та\~виконанні\~обов`язків\~власник\~зобов`язаний\~додержуватися\~моральних\~засад суспільства. \~Усім\~власникам\~забезпечуються рівні\~умови\~здійснення\~своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 346 Цивільного кодексу України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, Верховний Суд України вказав, що\~стаття 391 ЦК України\~визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до частини 4\~статті 311 ЦК України\~фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Згідно з частиною 4\~статті 9 Житлового кодексу\~ Української\~РСР\~ніхто\~не може\~бути\~виселений\~із займаного\~жилого\~приміщення\~або обмежений\~у\~праві\~користування жилим\~приміщенням\~інакше\~як з\~підстав\~і\~в порядку,\~передбачених\~законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Частиною 1\~статті 109 Житлового кодексу\~Української РСР визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Відповідно до\~статті 116 Житлового кодексу\~Української РСР\~якщо наймач,\~члени його\~сім`ї\~або інші\~особи,\~які проживають\~разом з\~ним,\~систематично руйнують\~чи псують\~жиле приміщення,\~або використовують\~його не\~за призначенням,\~або систематичним\~порушенням правил\~соціалістичного співжиття\~роблять неможливим\~для інших\~проживання з\~ними в\~одній квартирі\~чи в\~одному будинку,\~а заходи\~запобігання і\~громадського впливу\~виявились безрезультатними,\~виселення винних\~на вимогу\~наймодавця або\~інших заінтересованих\~осіб провадиться\~без надання\~іншого жилого\~приміщення. . Частиною третьою\~статті 116 Житлового кодексу\~ Української\~РСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Враховуючи, що відповідач фактично проживає в спірній квартирі без законних на те підстав, з урахуванням визнання позову, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог та захисту прав позивача, як власника майна.

Outcome: approved