Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

19 вересня 2024 року до Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов зазначений позов, відповідно до якого позивач просив звільнити його від сплати аліментів та заборгованості по ним, визначених заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2015 року у справі № 694/1856/15-ц. Стислий виклад позиції позивача. 21 грудня 2015 року заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області у справі № 694/1856/15-ц стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини (далі заочне рішення). Заочне рішення перебуває на примусовому виконанні у Звеногородському відділі ДВС у Звенигородському районі Черкаської області, номер виконавчого провадження 49792285. У вказану виконавчому провадженні позивач має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 209\~933,61 гривень. Водночас рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області у справі №694/390/24 виключено відомості з актового запису № 99 від 4 червня 2014 року, вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області, про народження [PERSON] , [INFO] , про [PERSON] , як батька дитини [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного, оскільки позивач не є батьком дитини, просить звільнити його від сплати і заборгованості з аліментів, призначених рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2015 року у справі № 694/1856/15-ц. Стислий виклад позиції відповідачки. [PERSON] вважається такою, що належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов у встановлений судом строк не подала. Водночас обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».\~\~ Стислий виклад позиції третьої особи. Представник Звенигородського відділу ДВС у Звенигородському районі Черкаської області у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, заяв і клопотань не надіслав, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу в підсистему ЄСІТС «Електронний суд». Процесуальні дії у справі (крім протокольних). 31 жовтня 2024 року позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 22 листопада 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 4 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представниці позивача Держан Валентини Василівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 31 грудня 2024 року задоволено заяву представниці позивача Держан Валентини Василівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 22 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Заяви. Представниця позивача адвокат Держан Валентина Василівна надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення та повністю підтримує позовні вимоги. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 21 грудня 2015 року заочним рішенням Звенигородського районного\~суду Черкаської\~області у\~справі №694/1856/15-ц\~стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду 9 листопада 2015 року і до повноліття дитини. 12 січня 2016 року було відкрито виконавче провадження за №49792285 з примусового виконання зазначеного рішення. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах відповідно до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», позивач у зазначеному виконавчому провадженні має заборгованість у розмірі 209\~933,61 гривень. Водночас рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 червня 2024 року у справі №694/390/24 виключено відомості з актового запису № 99 від 4 червня 2014 року, вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області, про народження [PERSON] , [INFO] , про [PERSON] , як батька дитини [PERSON] , [INFO] . Рішення набрало законної сили 29.07.2024 року. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Стаття 89 ЦПК України регламентує, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). \~Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України, у тому числі обов`язків щодо утримання дитини. За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитини саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком. Такого обов`язку в особи, яка не визнана батьком дитини, не виникає. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується \~\~\~\~з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем тощо). Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Позивач посилався як на обставину, яка має істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, на те, що судовим рішенням виключено відомості про нього, як батька дитини. Аліментний обов`язок позивача був заснований на факті батьківства, а виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що позивач не є батьком дитини, підтверджує, що позивач не є (і, відповідно, ніколи не був) батьком дитини. Наслідком ухвалення судом рішення про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про позивача як батька дитини є, зокрема, відсутність у позивача від самого початку існування спірних правовідносин обов`язку утримання дитини, адже за змістом положень статті 180 СК України обов`язок утримання дитини несуть лише її батьки. Отже, виключення запису про батьківство позивача є обставиною, що має істотне значення у розумінні частини другої статті 197 СК України, і відповідно, є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась за період, коли він був записаний батьком дитини. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №477/1165/20. На підставі викладеного, надавши оцінку аргументам сторін та фактичним обставинам справи, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункту 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved