Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , третя особа : приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пепеляшкова Анастасія Олексіївни, в якій просила: - встановити юридичний факт та визнати, що заповіт складений 04 травня 2011 року [PERSON] (ідентифікаційний [NUMBER] , дата народження [INFO] , місце народження: м. Одеса, мешкає в [ADDRESS] ), посвідчений державним нотаріусом Четвертої Одеської Державної нотаріальної контори Назарчук Н.М., зареєстрований в реєстрі за №5-945, належить [PERSON] , [INFO] ; - визначити [PERSON] , [INFO] , іпн. [NUMBER] , додатковий строк терміном три місяці після набрання рішенням законної сили, для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовну заяву обґрунтовує тим, що [INFO] померла бабуся позивача- [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт від 04.05.2011 року, який було посвідчено державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М., та зареєстровано в реєстрі № 5-945. Згідно вказаного заповіту належну їй частину квартири під [ADDRESS] бабуся заповіла позивачу. Після смерті бабусі позивач звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пепеляшкової А.О. із заявою про відкриття спадщини, однак нотаріусом були видані листи-роз`яснення, в яких повідомлено, що строк для прийняття спадщини закінчився 31.07.2024 року, та нотаріусом отримано відомості щодо різних прізвища та імені у поданих документах (паспорт і заповіт), отже не вбачається можливим встановити факт належності заповіту одній і тій же особі після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Нотаріусом роз`яснено право звернутися до суду для захисту своїх спадкових справ. Посилаючись на те, що спадкоємцем після смерті бабусі є лише позивач, пропущений строк для прийняття спадщини становить лише 15 днів, позивач звернулася до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача адвокат Боровик А.О. підтримала позовну заяву та просила її задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, при цьому в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність відповідача, позовні вимоги визнав. Суд, приймаючи визнання позову відповідачем перевірив відсутність суперечень вимогам закону та порушень прав, свобод і інтересів інших осіб. В судове\~засідання третя\~особа: приватний\~нотаріус Одеського\~міського нотаріального\~округу Пепеляшкова\~А.О.\~не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку. Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обов`язок доведеності обставин, на які посилається сторона, як на підставу пред`явлених позовних вимог, покладаються саме на цю сторону (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України). Суд в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом. (ч.1,2\~ст.13 ЦПК України). Отже, обов`язок доведеності поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, покладається саме на позивача. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 12.02.1998 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, зареєстрованого і записаного в реєстраційну кину за № 12-13651, та в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості на 384 стр. 168 кн 245 пр. від 22.04.1998 року, квартира, яка розташована за адресою : [ADDRESS] , належить на праві сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .( а.с.12) Згідно договору про визначення часток від 10 квітня 2007 року посвідченого Державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори Толстих Н.М., зареєстрованого в реєстрі під № 3-940, квартира [ADDRESS] , належить в рівних частках [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ( а.с.13) 28.06.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі, про що зроблений відповідний актовий запис № 432. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.16) 04 травня 2011 року [PERSON] склала заповіт, яким належну їй частину квартири під [ADDRESS] , заповіла [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчено державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М., та зареєстровано в реєстрі № 5-945. (а.с.21) 19.11.2011 року шлюб між, [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що зроблений відповідний актовий запис №316. Прізвище після розірвання шлюбу прізвище дружини змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ».( а.с. 17) [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за №1-451, виданого 24 травня 2012 року державним нотаріусом одеської державної нотаріальної контори Толстих Н.М. ( а.с.19) [PERSON] прийняла спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №5-1780, виданого 18 жовтня 2013 року державним нотаріусом одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М. ( а.с.20) 31 січня 2024 року [PERSON] померла ( а.с.22) Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пепеляшковою А.О. було роз`яснено [PERSON] те, що строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , закінчився 31.07.2024 року. Крім того, нотаріусом отримано відомості щодо різних прізвища та імені у поданих документах (паспорт і заповіт), отже не вбачається можливим встановити факт належності заповіту одній і тій же особі після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Роз`яснено право звернутися до суду для захисту своїх спадкових справ. ( а.с.23, 24) Щодо встановлення юридичного факту, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що існує невідповідність в заповіті складеному 04.05.2011 року, посвідченому державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М. та зареєстрованому в реєстрі № 5-945, а саме в зазначені імені спадкоємця [PERSON] , так як вона помилково вказана як « [PERSON] », в той час згідно паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера зазначено як « [PERSON] ». Відповідно до пп.5.1 п.5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Затвердженого\~наказом Мінюсту від 22.02.2012 № 296/5\~при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту. Перевірити його реєстрацію у спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє у його прийомі. Так, за положеннями п.6 ч.1\~ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1\~ст.315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12\~постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року\~Про встановлення фактів, що мають юридичне значення при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1\~ст.256 ЦПК України\~громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення документів про прийняття спадщини за заповітом, тому суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню в цій частині. Щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд зазначає наступне. В постанові від 26 вересня 2011 року №6-85цс12 Верховний Суд України, висловив свою правову позицію у справі відповідної категорії, де посилаючись на те, що оскільки право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, прийшов до висновку, що правила ч.3\~ст.1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Законодавство не встановлює перелік поважних причин, тому вони визначаються поважними на думку суду. Головною ознакою поважних причин є те, що вони роблять своєчасне звернення про прийняття спадщини неможливим. Відповідно до\~ст. 1270 ЦК\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 3\~статті 1272 ЦК України\~передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладених положень процесуального закону, суд взяв до уваги, що позовні вимоги були визнані відповідачем в письмовій заяві в повному обсязі,визнання позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав і інтересів інших осіб, відтак, з метою захисту прав позивача та враховуючи відсутність об`єктивних даних, які свідчили б порушення прав третіх осіб, враховуючи термін на який пропущено строк для прийняття спадщини, суд вважає за необхідне визначити позивачу додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . терміном три місяців з дня набрання рішенням суду законної сили. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані, підлягають задоволенню у повному обсязі. \~

Outcome: approved