Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся\~до суду\~з позовом\~до Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Будівельна\~компанія «БУДАЛЬЯНС\~ГРУП», в якому просить стягнути з відповідача нараховані, але невиплачені суми при звільненні в розмірі 38 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у період з 01 травня 2024 року по 14 серпня 2024 року він перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Будальянс Груп». 14 серпня 2024 року був звільнений\~за власним бажанням за\~ст. 38 КЗпП України. В день звільнення з ним не проведено розрахунок по заробітній платі та не видано наказ про звільнення. Заборгованість по заробітній платі складає 38 000,00 грн., а саме: за липень 2024 року 25\~000,00 грн. та за серпень 2024 року 13\~000,00 грн. При цьому, зазначену заборгованість в порушення ст.ст. 116,\~117 КЗпП України\~станом на день звернення з позовом до суду не виплачено. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2025 року витребувано з ТОВ «Будівельна компанія «БУДАЛЬЯНС ГРУП»: - довідку про заборгованість по заробітній платі [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - належним чином завірену копію наказу про звільнення [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). На день розгляду справи по суті, ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 28.01.2025 року відповідачем не виконана. Представник позивача адвокат Сорока В.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просить їх задоволити. Представник відповідача ТОВ «Будівельна компанія «БУДАЛЬЯНС ГРУП» в судове засідання не з`явився повторно, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин, в зв"язку із повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи зі згоди представника позивача. Заслухавши думку представника позивача адвоката Сороки В.Г., дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до довідки форми ОК-5 та довідки форми ОК-7 Пенсійного фонду України, сформованих засобами автоматичних систем станом на 26 листопада 2024 року, у період з травня по серпень 2024 року перебував у трудових відносинах з Відповідачем. Нарахована заробітна плата за травень 2024 року склала 24 704,02 грн., за червень 2024 року 20 938,12 грн., за липень 2024 року 24 079,77 грн. та за серпень 2024 року 10 340,54 грн. Відповідно до квитанції АТ «УкрСибБанк» № 42476053625 від 01 липня 2024 року Відповідачем виплачено Позивачу заробітну плату в сумі 28 500,00 грн. Також, згідно квитанції № 42832730293 від 15 липня 2024 року Відповідачем виплачено заробітну плату в сумі 7 800,00 грн. Станом на 27 лютого 2025 року у суду відсутні докази проведення повного розрахунку з Позивачем, зокрема щодо виплати заробітної плати за липень 2024 року в сумі 24 079,77 грн. та за серпень 2024 року в сумі 10 340,54 грн., всього 34 420,31 грн. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу. Працівник зобов`язується виконувати роботу визначену трудовим договором, який є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч. 1 ст. 21 КЗпП України). Заробітною платою є винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, що визначено ч.1 ст.94 КЗпП України. Відповідно до ч. 5 ст. 97 КЗпП України та ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП України, ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативними актами роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 10 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). В день звільнення розрахунку з позивачем проведено не було. Доказів на спростування вказаної обставини суду не надано. Таким чином, вимогу про стягнення нарахованих, але невиплачених при звільненні сум в розмірі 34 420,31 грн. належить задовольнити. Вимога Позивача про стягнення заробітку в сумі 3 579,69 грн. (38 000,00 грн. -34 420,31 грн.) задоволенню не підлягає, як необґрунтована. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від\~сплати судового\~збору під\~час розгляду\~справи в\~усіх судових\~інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, - якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги\~\~ [PERSON] задоволено частково, а тому з відповідача в прибуток держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1\~211,20 грн.

Outcome: partial