Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. В позові зазначив, що з 12 червня 2010 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . У шлюбі [INFO] у них народився син, [PERSON] . Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 2 червня 2015 року шлюб між ними було розірвано. У зв`язку із тим, що відповідачка веде спосіб життя, несумісний із вихованням та навчанням неповнолітньої дитини, їхній спільний син [PERSON] постійно проживає з ним та його батьками в м. Хмельницькому. Фактично, його син [PERSON] перебуває на його повному утриманні. Син навчається у 8-б класі гімназії № 24 м. Хмельницького. 14 травня 2024 року відповідачка надала письмовий дозвіл про зміну реєстрації їхнього сина і 22 травня 2024 року ним змінено місце реєстрації неповнолітнього сина на [ADDRESS] . 6 червня 2024 року набрав законної сили наказ Хмельницького міськрайонного суду про стягнення з відповідачки аліментів на його користь на утримання дитини в розмірі частини від її заробітку (доходу). Станом на сьогоднішній день відповідачка носить друге шлюбне прізвище « [PERSON] », набуте внаслідок реєстрації шлюбу 18.11.2022р. у Зборівському відділі ДРАЦС Тернопільської області. Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 11.03.2024р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Пасивна і безвідповідальна поведінка відповідачки підтверджує абсолютну байдужість її до обставин життя її неповнолітнього сина [PERSON] . Останнім часом спілкування відповідачки та сина припинилося взагалі, відповідач не допомагає дитині матеріально. Востаннє відповідачка дуже давно бачилася із дитиною. Фактично відповідачка самоусунулася від виховання та утримання дитини, порушує права дитини. Такі дії відповідача завдають шкоди дитині та прямо порушують положення ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, яке закріплює обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Син [PERSON] проживає у належних побутових умовах, забезпечений усім необхідним та навчання та проживання, оскільки його забезпеченням окрім нього займаються ще і його батьки. Правовими підставами позбавлення батьківських прав є ухилення від матеріального утримання неповнолітньої дитини та самоусунення від її виховання відповідачем. Відповідачка являється працездатною, фізично та психічно здоровою особою, а тому зобов`язана приймати безпосередню участь в утриманні неповнолітнього сина, цікавитися його життям, приймати участь у його вихованні. Отже, відповідачка не виконує жодного із покладених на неї Законом обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, трудової та будь-якої іншої участі у вихованні дитини, тому вона підлягає позбавленню батьківських прав. Водночас, усі без винятку питання щодо виховання, лікування, навчання дитини, розвиток її здібностей вирішується ним самостійно без участі та підтримки відповідача; дитина заходиться на повному його утриманні. Зазначене свідчить про ухилення матері [PERSON] від виховання сина [PERSON] , свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, тому відповідачку необхідно позбавити батьківських прав. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що з 2010 року по 2015 рік він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою та проживав у м. Хмельницькому. [INFO] у шлюбі народився син [PERSON] . В 2015 році вони припинили спільне проживання, син залишився проживати разом із ним в м. Хмельницькому. В 2015 році відповідачка переїхала проживати в с. Томашівка Ярмолинецького району. Відповідачка не телефонує до сина та не цікавиться його життям, жодного разу не приходила до школи. В даний час син [PERSON] навчається в 8-Б класі гімназії № 24 м. Хмельницького. Відповідачка в 2024 році виїхала за кордон (до Республіки Польща). З 2024 року відповідачка сплачує аліменти на утримання сина. Також зазначив, що відповідачка в 2022 році повторно укладала шлюб, а також з 2015 року деякий проміжок часу проживала та працювала в м. Києві. Опитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив суду, що він навчається в гімназії № 24 м. Хмельницького. Приблизно в 2020 році його мати знайшла собі роботу та переїхала в Республіку Польща. Зазначив, що до 2020 року в нього були з матір`ю нормальні стосунки, хоча кращі відносини були між ним та батьком. Батько більше, ніж мати, допомагав йому із навчанням. Коли вони спільно проживали, то мати добре ставилася до нього. З 2020 року мати в Україну не приїжджала, по телефону вони не зізвонювалися. Коли його мати перебувала в Україні, то вони разом їздили до бабусі в с. Томашівка Ярмолинецького району. Грошові кошти на кишенькові потреби йому не пересилає. Мати до нього дуже рідко телефонує, останній дзвінок був на Новий Рік, вона його привітала із [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає. Представник третьої особи, Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Хмельницької міської ради, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також висновок органу опік та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 63-66). Заслухавши пояснення позивача, опитавши неповнолітнього сина позивача і відповідача, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Судом встановлено, що [INFO] у шлюбі народився [PERSON] , батьками якого записано: [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати). Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 13). Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 12). 18 листопада 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, актовий запис № 123 Зборівського відділу ДРАЦС у Тернопільському районі Тернопільської області. Ця обставина підтверджується повним Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 19-20) Згідно судового наказу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 червня 2024 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі частини від заробітку (доходу) щомісяця (а.с. 17). А рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 11 березня 2024 року розірвано шлюб, зареєстрований Зборівським відділом ДРАЦС у Тернопільському районі Тернопільської області, актовий запис № 123, укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21). Згідно із Витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 15). Відповідно до довідки Комунального закладу загальної середньої освіти «Гімназія № 24 Хмельницької міської ради» від 6 листопада 2024 року № 187 [PERSON] навчається у 8-Б класі гімназії № 24 (а.с. 22). 14 травня 2024 року відповідачка [PERSON] , перебуваючи в м. Краків Республіки Польща, надала свою згоду позивачу [PERSON] на зняття з реєстрації проживання її неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , з адреси: [ADDRESS] , та подальшою його реєстрацією місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради № 135 від 13 лютого 2025 року затверджено висновок органу опіки та піклування Хмельницької міської ради щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 63). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Хмельницької міської ради вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 64-66). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 4 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленою резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989р., ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 9 конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок заперечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно абз. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до абз. 2 п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний захід. Судом встановлено, що відповідачка частково ухилилася від своїх обов`язків по вихованню неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , а саме: не в повній мірі піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчання; не забезпечує останньому необхідне харчування, медичний догляд; дуже рідко спілкується із дитиною; не надає дитині достатній доступ до культурних та духовних цінностей; не створила всіх умов для отримання сином середньої освіти. Відповідно до ч. ч. 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання серпу на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Водночас, суд погоджується із висновком Органу опіки та піклування Хмельницької міської ради щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Так, орган опіки та піклування зробив логічний та об`єктивний висновок про те, що позивачем не надано інформації, яка підтверджує винну поведінку матері, свідоме та систематичне нехтування батьківськими обов`язками, ухилення від виховання і утримання дитини, попередження її про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. Вказані у позові обставини не є безумовними та достатніми для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення відповідачки батьківських прав. Органу опіки та піклування не надано підтвердження того, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину. Немає підтвердження того, що позбавлення [PERSON] батьківських прав змінить життя дитини на краще. Ухилення від виконання своїх обов`язків із виховання дитини повинно бути умисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки, змінити її в кращу сторону не бажає, нехтуючи при цьому найкращими інтересами дитини. Так, позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав, які б свідчили про свідоме нехтування батьківськими обов`язками, яке має систематичний та постійний характер; непроявлення інтересів до дитини; про те, що особа матері становить реальну загрозу для дитини, її фізичного здоров`я та психічного розвитку. Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у зв`язку із невстановленням винної (умисної) поведінки відповідачки, з урахуванням того, що позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів того, що [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП (невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей), а також доказів того, що вона злісно ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, тому у задоволенні позовної вимоги позивача до відповідача про позбавлення батьківських прав необхідно відмовити. Також слід попередити відповідача, [PERSON] ( [INFO] , зареєстровану за адресою: [ADDRESS] ) про необхідність зміни ставлення до виховання нею дитини - неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Покласти на Орган опіки та піклування - Службу у справах дітей Хмельницької міської ради (29000, м. Хмельницький, вулиця Грушевського, 88) контроль за виконання відповідачем, [PERSON] , [INFO] , своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не бере до уваги визнання позову відповідачем, що викладене у її заявах від 17.12.2024р. (а.с. 39, 42), оскільки визнання відповідачем позову порушує права, свободи та законні інтереси самої відповідачки [PERSON] та її неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до припису ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Отже, оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому судовий збір із відповідача на користь позивача стягненню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed