Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

18 листопада 2024 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач просить суд шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Піщанського районного управління юстиції 30 вересня 2001 року розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 1211,20 гривень, та витрат за правничу допомогу в сумі 4000 гривень. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначає,\~що з відповідачем зареєструвала шлюб 30.09. 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданеим відділом реєстрації актів громадянського стану Піщанського районного управління юстиції 30 вересня 2001 року. В шлюбі в них народились двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на аданий час досягли повноліття. Позивач зазначає, що їхній з відповідачем шлюб розпався, відповідач не проживає з сім`єю з березня місяця 2022 року. Причиною розпаду шлюбу стали сварки з різних причин, непорозуміння з через різні погляди на сімейне життя, зловживання відповідачем спиртними напоями, що негативно впливало також і на поведінку дітей. Позивач вважає, що такий шлюб надалі і не може існувати, так, як це буде суперечити інтересам кожного із них і унеможливлює примирення між нами, а оскільки розірвати шлюб в органах ДРАЦС відповідач не бажає, просить шлюб розірвати в судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 листопада 2024 року, зазначену справу було передано на розгляд судді Нестеруку В.В. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, судом 19 листопада 2024 року було направлено запит до Піщанської селищної ради Вінницької області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , [INFO] . 29 листопада 2024 року на адресу суду від Піщанської селищної ради Вінницької області надійшла відповідь за № 1991 від 26 листопада 2024 року, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19 грудня 2024 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 11 годину 00 хвилин 08 січня 2025 року. 08 січня 2025 року у зв`зку з відсутністю у суду відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи судове засідання в даній цивільній справі було відкладено на 10 годину 00 хвилин 10 лютого 2025 року. 10 лютого 2205 року у зв`язку із неявкою відповідача судове засідання було відкладено на 09 годину 30 хвилин 03 березня 2025 року. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Гордаш Н. М. в судове засідання 03 березня 2025 року не з`явилися, проте від представника позивача на адресу суду надійшли клопотання, в яких вона просить просить розгляд справи проводити без їхньої з позиваччем участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання по даній цивільній справі, в тому числі призначене на 03 березня 2025 року не з`явився, та на адресу суду повернулися конверти, в яких відповідачу [PERSON] за встановленою судом адресою реєстрації його місця проживання: [ADDRESS] ,\~було направлено\~повістки про\~виклик в\~судові засідання,\~призначені на\~08\~січня 2025\~року,\~на 10\~лютого 2025\~року та\~на 03\~березня 2025\~року,\~з відміткою\~відділення поштового\~ зв`язку\~про невручення\~по причині\~відсутності адресата\~за вказаною\~адресою. Будь-яких заяв та клопотань, а також відзиву на позовну заяву, від відповідача на адресу суду не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). В частині\~1\~ст.\~280\~ЦПК України\~передбачено,\~що суд\~може ухвалити\~заочне рішення\~на підставі\~наявних у\~справі доказів\~за одночасного\~існування таких\~умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки два рази, відзив на позовну заяву не подалав, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ч. 1 ст. 280, ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 вересня 2001 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів громадянського стану Піщанського управління юстиції Вінницької області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 32 та після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). В шлюбі в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7), та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , які на день розгляду справи досягли повноліття. Судом встановлено, та не було спростовано під час судового розгляду, що причиною розпаду сім`ї та припинення шлюбних відносин сторін по справі стали зникнення у сторін почуттів любові, поваги та розуміння, різні погляди на сімейне життя та обов`язки, що призвело до припинення шлюбних відносин, сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейні відносини як подружжя. Позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається зі змісту позовної заяви та заяви представника позивача про підтримання позовних вимог. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, обставини справи та підстави пред`явлення позову до суду, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачата інтересам, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому враховуючи волевиявлення позивача їй після розірвання шлюбу слід залишити прізвище " [PERSON] " При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. В частині 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). А тому, враховуючи, надані позивачем докази на підтвердження понесених судових витрат, беручи до уваги, що позов задоволено, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею згідно банківської квитанції № 0.0.3997491598.1 від 11 листопада 2024 року судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати понесенні нею за надання юридичної допомоги в сумі 4000 гривень, на підтвердження чого надає договір №8 про надання правничої допомоги від 15 листопада 2024 року, укладений між адвокатом Гордаш Н.М. та позивачем [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. На підтвердження понесених витрат за надання правничої допомоги до позовної заяви долучено договір № 8 про надання правничої (юридичної) допомоги від 15 листопада 2024 року, укладений між адвокатом Гордаш Н. М. та клієнтом [PERSON] , в п. 3.1. якого визначено, що на виконання положень даного договору за надання прававої допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі обумовленому, окремою угодою, яка на момент підписання стане невід`ємною частиною даного договору (а.с.9-12). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про дійсну домовленість сторін про адвокатський гонорар та його розмір, містили розрахунок витрат за виконаний адвокатом обсяг робіт, зокрема не надано акту виконаних робіт, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а в договорі про надання правової допомоги відсутні підписи сторін, які б свідчили про їхнє волевиявлення на його укладення, у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Outcome: approved