Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про стягнення заборгованості за договором про купівлю-продаж електричної енергії, мотивуючи позовну заяву тим, що 13.12.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Енера Вінниця» було укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №729. Згідно з умовами договору споживач взяв на себе зобов`язання продати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, величина встановленої потужності становить: з енергії сонячного випромінювання 30 кВт, з енергії вітру 0 кВт, а постачальник універсальних послуг взяв на себе зобов`язання купувати у споживача елекричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, в строки, передбачені договором. Оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється постачальником універсальних послуг протягом 15 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим при наявності належним чином оформленного Акту приймання-передавання товару. Проте, ТОВ «Енера Вінниця» не було здійснено повну оплату за отриману електроенергію за період з липня по жовтень 2024 року в розмірі 97947,82 грн. Так, станом на 16.12.2024 року борг скадав 100964,92 грн., але у звязку з оплатою в грудні 2024 року залишку заборгованості за червень 2024 року та боргу за листопад 2024 року станом на дату звернення до суду із цією позовною заявою борг відповідача перед позивачем за договором становить 78358,26 грн. Позивачем вживались дії щодо досудового врегулювання спору, проте вони не дали позитивного результату. Тому, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, на підставі ст. 625 ЦПК України, відповідач повинен сплатити позивачу інфляційні втрати у розмірі 3405,33 грн., 3% річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 703,38 грн. Враховуючи викладене вище, [PERSON] звернулася до суду з цим позовом та просила: - стягнути з ТОВ «Енера Вінниця» на її користь за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством №729 від 13.12.2019 року грошову суму 82466,97 грн., що включає: 78358,26 грн. основний борг, 3405,33 грн. інфляційні втрати, 703,38 грн. 3% річних станом на 17.01.2025 року включно, в органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду у цій справі розрахувати остаточну суму 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, за правилами, визначеними у мотивувальній частині рішення суду у цій справі, а саме за формулою: сума непогашеної заборгованості (осгновний борг) *3% річних * кількість днів простречення/кількість днів у відповідному році, починаючи з 18.01.2025 року до моменту повного виконання рішення суду щодо сплати основого боргу; - стягнути з ТОВ «Енера Вінниця» на її користь судовий збір за подання позовної заяви в сумі 968,96 грн. і витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 9689,60 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Так, на виконання вимог ухвали суду, у визначений судом строк, представником відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» було надіслано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач частково визнає пред`явлені позовні вимоги. Товариство здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії юридичним та фізичним (побутовим) споживачам, відповідно до отриманої ліцензії починаючи з 01.01.2019 року. Відповідач приєднався до умов публічного договору приєднання договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг опублікованого на офіційному веб-сайті товариства за особовим рахунком № [NUMBER] , здійснив фактичне споживання електричної енергії та оплату виставлених рахунків. Об`єкт відповідача, на який здійснюється постачання електричної енергії розташований за адресою: [ADDRESS] . Дійсно 13.12.2019 року між товариством та позивачем підписано договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №729. Згідно з актами купівлі-продажу електричної енергії та звітів про обсяги та напрями перетоків електричної енергії за період з липня по жовтень 2024 року нараховано 97947,82 грн. При цьому, товариство здійснило часткову сплату зазначеної вище заборгованості в сумі 19589,56 грн. до відкриття судом провадження (до 20.01.2025 року): 10.09.2024 року 4792,39 грн.; 11.10.2024 року 6033,41 грн.; 05.11.2024 року 4751,70 грн.; 03.12.2024 року 4012,06 грн. Також, Товариство здійснило сплату залишку зазначеної вище заборгованості після відкриття судом провадження в сумі 78358,27 грн. Таким чином, позовні вимоги щодо заборгованості за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №729 визнаються товариством повністю і заборгованість в сумі 78358,27 грн. оплачена повністю. В зв`язку з цим, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, в частині оплаченої товариством суми заборгованості, на думку представника відповідача, суд має закрити провадження у справі. У разі закриття справи за відсутності предмета спору судові витрати не стягуються. Щодо нарахування штрафних санкцій, то зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду за наявності для цього певних обставин. Товариство надає відповідні докази, які підтверджують об`єктивну неможливість своєчасного здійснення розрахунку та просить це врахувати при винесені рішення. Крім того, представник відповідача зазначив, що справа є малозначною, розглядається в спрощеному провадженні, тому витрати на правову допомогу є завищеними. З огляду на викладене, представник відповідача просив закрити провадження у справі в частині сплати заборгованості по договору купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом №729 від 13.12.2019 року в сумі 78358,27 грн.; зменшити розмір неустойки: інфляційні в сумі 3405,33 грн., та 3% річні в сумі 703,38 грн. з урахуванням наданих доказів, які підтверджують об`єктивну неможливість своєчасного здійснення розрахунку; зменшити розмір правової допомоги в сумі 9689,60 грн., в зв`язку з непропорційністю обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), і з огляду на складність справи та існуючу сталу практику з розгляду даної категорії справ; судовий збір залишити за позивачем. Представником позивача було подано заяву про зменшення позовних вимог від 10.02.2025 року в частині розміру стягнення заборгованості, а саме зменшити розмір позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним господарством №729 від 13.12.2019 року та стягнути грошову суму в розмірі 4108,71 грн., що включає: 3405,33 грн. інфляційні втрати; 703,38 грн. 3 % річних за станом на 17.01.2025 року включно, а також судовий збір за подання позовної заяви в сумі 968,96 грн., та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 9689,60 грн. Ухвалою суду від 11.02.2025 року заяву представника позивача було задоволено, прийнято до провадження заяву представника позивача про зменшення позовних вимог від 10.02.2025 року. Позивачем, на виконання вимог ухвали суду, у визначений судом строк, надіслано до суду відповідь на відзив, відповідно до якої оплата відповідачем основного боргу після подання позовної заяви є підставою для прийняття заяви позивача про зменшення позовних вимог в цій частині, про що звертається з відповідною заявою, однак не може бути підставою для закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки такий спір існував на час пред`явлення позову. Крім того, перепоною в задоволенні прохання відповідача про закриття провадження у справі в частині позовних вимог є також те, що провадження відкрито за всіма вимогами, а не по кожній окремо та закрити провадження по справі можна в разі, якщо всі вимоги вирішено, тобто між сторонами не залишилось неврегульованих питань по предмету спору. Також позивач не погоджується з позицією про те, що внаслідок закриття провадження у справі в частині вимог стягнення основного боргу суд не вправі стягувати з відповідача на користь позивача всі судові витрати. Для зменшення розміру неустойки немає законних підстав. Так, в позовній заяві позивач ретельно обгрунтував те, що для стягнення неустойки, передбаченої договором відсутні законні підстави, адже на час дії воєнного стану її нарахування зупинено. Жодних заперечень з цього приводу відповідач не навів, а натомість помилково ототожнив неустойку з передбаченими ст. 625 ЦПК України відповідальністю за невиконання грошового зобовязання у формі стягнення інфляційних втрат і 3% річних, а тому безпідставно просив їх зменшити, що не передбачено законом. Згідно зі ст. 625 КЦ України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування останнім утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Тому у суду відсутні законні підстави для зменшення розміру інфляційних витрат та 3% річних, тому немає потреби перевіряти доводи відповідача щодо обгрунтування суми, до якої він вважає слід зменшити їх розмір. Щодо вимоги про зменшення розміру правової допомоги, то позивач з цим не погоджується. Відповідачем жодним чином не спростовано заявлену суму, доводи є голослівними, адже не підтверджені жодним доказом, а заявлені до стягнення позивачем витрати є документально підтвердженими належними доказами. Відповідач не заперечував як таке право позивача отримати відшкодування також гонорару успіху, який додатково складає 4844,80 грн., але не зазначив конкретних обставин, за яких суд не зобов`язаний присуджувати їх відшкодування. Виходячи з обсягу наданих послуг, ціни позову, гонорар в розмірі 9689,60 грн. є таким, що відповідає встановленим законом вимогам, а відсутність його компенсації фактично призведе до матеріальних втрат позивача і, як наслідок, порушення права на мирне володіння своїм майном. Таким чином, відсутні підстави для зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки до позовної заяви додано всі належні докази на підтвердження заявленої суми витрат на правову допомогу, а відповідачем заявлений розмір жодними належними доказами не спростований. Заперечення на відповідь на відзив відповідачем у визначений термін не надано. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 13.12.2019 року між ТОВ «Енера Вінниця» та [PERSON] було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №678000034, за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Постачальник купує електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватних домогосподарств, величина встановленої потужності яких не перевищує 30 кВт, за «зеленим» тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами на підставі укладеного між ним та побутовим споживачем договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством відповідно до додатку 2 до цього договору (а.с. 10-14, 18). Згідно з п. 5.3. договору, ціна на електричну енергію визначається постачальником у разі дотримання умов надання універсальних послуг, визначених у п. 3.1 глави 3 цього договору та відповідно до методики (порядку) розрахунку ціни на електричну енергію, затвердженої Регулятором. Також, 13.12.2019 року між сторонами було укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №729, за умовами якого споживач (позивач) бере на себе зобовязання продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподавства, величина встановленої потужності становить: з енергії сонячного випромінювання 30кВт, з енергії вітру 0 кВт, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки, передбачені цим договоровом (а.с. 15-17). Постачальник універсальних послуг має право купувати у споживача за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, електричну енергію в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством (п. 2.1. договору). Згідно з п. 4.1. договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється постачальником універсальних послуг протягом 15 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим при наявності належним чином оформленного Акту приймання-передавання товару. На дату введення в експлуатацію генеруючої установки 13.12.2019 року «зелений» тариф за цим договором становить 499,27 коп./кВт*год без врахуваненя ПДВ (п. 4.3 договору). Як вбачається з додатку №1 до вказаного договору №729, [PERSON] являється власником приватного домогосподарства, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та є побутовим споживачем електричної енергії відповідно до укладеного між нею та ТОВ «Енера Вінниця» договору про постачання електричної енергії №678000034 (а.с. 18). На виконання укладеного договору між сторонани було підписано акт звірки (а.с. 22) та акти купівлі-продажу електричної енергії за червень-листопад 2024 року (а.с. 19-21), в яких визначено обсяг та вартість електроенергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства, з яких утримано податок на доходи фізичних осіб та розмір сплаченого військового збору. Однак, відповідач у порушення умов Договору постійно затримував виконання своїх зобов`язань, сплачував не в повному обсязі (а.с. 23-35), в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість. Таким чином, станом на день звернення до суду з цим позовом (17.01.2025 року) заборгованість ТОВ «Енера Вінниця» перед [PERSON] за договором від 13.12.2019 року № 729 за вироблену та продану електроенергію складала 78358,26 грн., що визнається відповідачем. 20.11.2024 року позивачем було надіслано відповідачу досудову вимогу про сплату вартості проданої електричної енергії за «зеленим» тарифом згідно з договором №729 від 13.12.2019 року (а.с. 35-37). 26.11.2024 року відповідачем було направлено позивачу відповідь, згідно з якою надіслана досудова вимога не відповідає законодавству, оскільки не підписана особисто заявником (а.с. 57). Разом з тим, з наданих відповідачем копій квитанцій (а.с. 75-76) встановлено, що 04.02.2025 року ТОВ «Енера Вінниця» здійснило погашення всієї суми заборгованості перед [PERSON] . На підставі цього представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив закрити провадження у справі за відсутності предмета спору. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21). З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні клопотання як такого, що не відповідає вимогам законодавства, зокрема провадження відкрито за всіма вимогами, а не по кожній окремо та закрити провадження по справі можна в разі, якщо всі вимоги вирішено. Крім того, суд звертає увагу, що позивачем було визнано факт сплати відповідачем основної суми боргу в розмірі 78358,26 грн., тому [PERSON] скориставшись своїм правом звернулася до суду із заявою про зменшення позовних вимог, яка була прийнята судом до провадження. Щодо позовної вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, то слід зазначити таке. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики від 14.11.2006 №519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Останній характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базовим. Тобто відповідно до ст. 625\~ЦК України встановлений індекс інфляції враховується при обчисленні суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов`язань у грошовій одиниці України, тобто у гривні. Отже, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) вказано, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зазначено, що «стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)». Судом встановлено, що неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором призвело до порушення прав позивача. Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат (а.с. 38-39), суд дійшов висновку щодо їх обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з ТОВ «ЕнераВінниця» 3405,33 грн. - інфляційних втрат, 703,38 грн. - 3% річних підлягають задоволенню. Наведений розрахунок відповідачем не спростовано. Разом з тим, щодо заяви відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, то суд зазначає, що із ст. 549, 551 ЦК України вбачається, що ними передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені), в той час як стягнення 3% річних та інфляційних втрат не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Відтак, правові підстави для зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат відсутні. За викладених обставин, суд дійшов висновку про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, внаслідок чого права позивача були порушенні, існувала заборгованість за договором, розмір якої встановлений судом, тому підлягає стягненню з відповідача 3% річних та інфляційні втрати. Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 9689,60 грн., то вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Слід зазначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. До суду на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги №4\~від 25.12.2024\~року (а.с.\~41-43), ордер (а.с. 44), акт №4 приймання-передачі наданих послуг (а.с. 46), детальний опис робіт (а.с. 46 на звороті), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 41), рахунок №25/12/24/4 від 25.12.2024 року на суму 4844,80 грн. (а.с. 45), платіжну інструкцію №0.0.40977149841 від 27.12.2024 року на суму 4844,80 грн. (а.с. 45 на звороті). Згідно з п. 3.1. договору, клієнт сплачує адвокату за надання правової допомоги гонорар в розмірі не менше 40 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за одну годину участі особи, яка надає правову допомогу у судовому засіданні під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Актом №4 приймання-передачі наданих послуг визначено, що за надання правової (правничої) допомоги за договором клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі в сумі 9689,60 грн. З детального опису робіт, виконаних адвокатом судом встановлено, що під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням адвокатом було виконано: -в 2024 році: 25.12.2024 року надання правових консультацій і роз`яснень з правових питань у справі; -в 2025 році: 09.01.2025 року підготовка адвокатського запиту; 17.01.2025 року підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних за договором купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №729 з додатками; 17.01.2025 року підготовка клопотання про витребування доказів. Представник відповідача заявив клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, тому суд дійшов переконання, що ці витрати є неспівмірними. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Згідно з висновком Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved