Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Чернелицької селищної ради та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування. Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що [PERSON] , [INFO] , був головою колгоспного двору, у приватній власності якого був житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . За даним господарством закріплено земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га. Ринкова вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд становить 230250 грн. Станом на 15.04.1991 у житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] [PERSON] помер [INFO] , не залишивши заповіту на належне йому майно. На час смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав у житловому будинку по [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстровані та проживали: дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] . Позивачка звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що неможливо визначити частку померлого у даному житловому будинку. Ухвалою суду від 22.11.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, 11.12.2024 подали до суду зустрічний позов до [PERSON] та просять визнати за кожним з них право власності на 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Зустрічний позов мотивований тим, що господарство по [ADDRESS] належало колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Право власності на майно, що належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Станом на 15 квітня 1991 року у господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] ,дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Отже, право власності у даному господарстві належить кожному члену колгоспного двору по 1/4 частці, зокрема, позивачам за зустрічним позовом. Ухвалою суду від 12.12.2024 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 05.02.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Позивачка-відповідачка [PERSON] 04.02.2025 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує, позов просить задовольнити. Такого ж змісту заяву позивачка надіслала до суду засобами поштового зв`язку, яку отримано судом 27.02.2025. Від відповідачки-позивачки\~\~ [PERSON] судом, засобами поштового зв`язку 04.02.2025 та 27.02.2025, отримано заяви про розгляд справи у її відсутності, зустрічні позовні вимоги просить задовольнити. Від відповідача-позивача\~\~ [PERSON] судом, засобами поштового зв`язку 04.02.2025 та 27.02.2025, отримано заяви про розгляд справи у його відсутності, де зазначено, що позовні вимоги згідно зустрічного позову він підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач Чернелицька селищнарада Коломийськогорайону Івано-Франківської області 30.12.2024 подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради. Дії учасників справи не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період з 31.01.1966 по 19.01.1996 регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 21грудня 1989 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 247 від 13грудня 1989 р., вбачається, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Копіями витягів з погосподарських книг Корнівської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки, виданих Корнівським старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, підтверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , - колгоспний двір. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. \~ \~ \~ \~На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли введений в дію Закон України «Про власність», у зв`язку з чим правового значення буде мати належність членів до колгоспного двору саме на цю дату. Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Станом на 15.04.1991 у господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані: голова господарства [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією довідки № 373, виданої28.08.2024 Корнівським старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Зазначені особи також були зареєстровані за даною адресою станом на 1986-1990 роки, що підтверджується копією витягу з погосподарської книги Корнівської сільської ради за 1986-1990 роки, виданої Корнівським старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Отже, житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/4 кожному, як членам колишнього колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні. За заповітом, посвідченим 25.06.2021 секретарем виконавчого комітету Чернелицької селищної ради Коломийського району, зареєстрованим в реєстрі за № 36, [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , свій власний житловий будинок, господарські приміщення, які знаходяться в [ADDRESS] , земельну ділянку в розмірі 0,3898 га державний акт на земельну ділянку ЯЖ № 627489 заповів дочці [PERSON] , [INFO] . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 67904929 (номер в реєстрі нотаріальних дій 36), що стверджується копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 76122674, виданої 07.03.2024 Городенківською державною нотаріальною конторою. Голова колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 81 рік у с. Корнів Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 134 від 02 березня 2024 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02.03.2024 Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Оскільки [PERSON] помер після [INFO] , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька\~фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; разом з ним проживали та були зареєстровані: дружина [PERSON] , [INFO] ,син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією довідки № 374, виданої28.08.2024 Корнівським старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Те, що [PERSON] , 1942 р.н., та [PERSON] , 1948 р.н., були подружжям свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 14 лютого 1967 р. виконавчим комітетом Корнівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 5 від 14 лютого 1967 р. Позивачка-відповідачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою спадкодавця [PERSON] та відповідачки-позивачки [PERSON] , що стверджується копіями: свідоцтва про народження позивачки-відповідачки серії [NUMBER] , виданого 15 жовтня 1972 р. Корнівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 22 від 15жовтня 1972 р.; свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 01вересня 1992 р. Корнівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, з якого вбачається, що позивачка-відповідачка, у зв`язку із реєстрацією шлюбу із [PERSON] , [INFO] , змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 3 від 01вересня 1992 р. Відповідач-позивач [PERSON] , [INFO] , є сином спадкодавця [PERSON] та відповідачки-позивачки [PERSON] , актовий запис за № 12 від 07 березня 1981 р., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 березня 1981 р. Раковецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Із копії спадкової справи № 75/2024, наданої суду державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори, вбачається, що позивачка-відповідачка\~ [PERSON] ,\~як спадкоємець\~за заповітом,\~прийняла спадщину\~після смерті\~батька [PERSON] ,\~який \~помер [INFO] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом та за законом(07.03.2024). Копією Витягу № 76122742 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 07.03.2024 Городенківською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 72113538 (номер у нотаріуса 75/2024), спадкодавець [PERSON] , дата народження: [INFO] , дата смерті: [INFO] . Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідачці-позивачці [PERSON] , [INFO] , на час смерті чоловіка [PERSON] ( [INFO] ) виповнилося 75 років. Відповідно до ст.75 СК України, ст.12\~Закону України\~«Про пенсійне\~забезпечення» вона вважається непрацездатною особою. Як непрацездатна вдова спадкодавця, відповідачка-позивачка [PERSON] , маючи відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України право на обов`язкову частку у спадщині, заповідану позивачці, до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини (07.03.2024) подала нотаріусу заяву про відмову від одержання обов`язкової частки у спадщині, відмову від прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, відмову від виділення частки у спільному майні подружжя та видачі свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя після смерті чоловіка. Отже, право на спадкування на все заповідане спадкодавцем [PERSON] майно одержала позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала йому як члену колишнього колгоспного двору. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Підставою звернення позивачки-відповідачки [PERSON] до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 1793/02-31 від 15.10.2024 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був [PERSON] , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , виготовленого 28.08.2024, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1938/1986 роках, господарські будівлі та споруди в 1960, 1972, 1991 роках. Ринкова вартість житлового будинку літ. «А»,загальною площею 92,1 кв.м, житловою площею 40,6 кв.м, господарських будівель і споруд, що знаходяться за вищевказаною адресою, станом на 04.09.2024 становить 230250 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». За домогосподарством по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, про що свідчить копія довідки № 375, виданої28.08.2024 Корнівським старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набув чинності 03.08.2004,\~\~державна реєстрація \~- офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 400677109, сформованої 24.10.2024, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, 21.12.1989 був виданий документ, що посвідчував його право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області. Однак, даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав йому, позивачці-відповідачці [PERSON] та відповідачам-позивачам [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/4 кожному, як членам колишнього колгоспного двору. Позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, успадкувала після смерті батька [PERSON] 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , однак через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частка померлого у ньому не визначена, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Крім того, позивачці-відповідачці [PERSON] належить 1/4 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що, з урахуванням спадщини, становить 2/4(1/2) частки. Також судом встановлено, що відповідачі-позивачі\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~правомірно набули\~право власності\~кожен на\~1/4\~частки житлового\~будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , як члени колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняли дій, що можуть свідчити про їх відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачкою-відповідачкою [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] за первісним позовом та повного задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. \~ \~ \~ \~На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.),ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1273, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: partial