Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Позивач АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» звернувся до Южного міського суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що\~між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір від 30.01.2019 № 2001236658601 та видано кредитну картку з кредитним лімітом в 51486 грн. Також 02.06.2021\~між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір від № 1001882673001 та видано кредит у сумі 95341 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, у зв`язку із чим заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.07.2024 склала: по кредитному договору від 30.01.2019 83799,44 грн, з яких: 51485,36 грн - заборгованість за кредитом; 32314,08 грн- заборгованість за відсотками; 0 грн заборгованість за комісією. по кредитному договору від 02.06.2021 98177,96 грн, з яких: 59567 грн - заборгованість за кредитом; 13,8 грн- заборгованість за відсотками; 38596,95 грн заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 01.07.2024 склала 181977,40 грн. Позивач направив письмові вимоги відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 30.09.2024 відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою, ухвалено розгляд справи здійснити у порядку спрощеного провадженням з повідомленням (викликом) сторін. 21.01.2025 відповідач надіслав пояснення по справі, згідно яких просить надати п`ятнадцятиденний термін для подання відзиву. 24.02.2025 до суду надійшов відзив, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, згідно позову просить справу розглядати за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, поро дату та час був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного. Як вбачається з матеріалів справи 30.01.2019 [PERSON] підписав заяву № 2001236658601 на приєднання до Договору банківського обслуговування осіб (а.с.14). Згідно паспорту споживчого кредиту від 30.01.2019 сума/ліміт кредиту складає 3000 грн., строк кредитування 12 місяців, реальна річна процентна ставка/відсотків річних 47,88 % (а.с.14). Згідно довідки [PERSON] збільшено кредитний ліміт по договору № 2001236658601 до 51486 грн (а.с.40). 02.06.2021 [PERSON] підписав заяву № 1001882673001 на приєднання до Договору банківського обслуговування осіб (а.с.12). Згідно паспорту споживчого кредиту від 02.06.2021 сума/ліміт кредиту складає 95341 грн, строк кредитування 24 місяців, реальна річна процентна ставка 76,875 % (а.с.13). Відповідно до платіжної інструкції № TR.49687101.52586.8810 від 02.06.2021 [PERSON] позивачем перераховано 95341 грн (а.с.40 зворот). Відповідно до\~розрахунку заборгованості\~за кредитним\~договором №\~2001236658601\~від 30.01.2019\~ станом\~на 01.07.2024 загальна сума заборгованості становить 83799,44 грн, що складається з заборгованості за сумою кредиту в розмірі 51485,36 грн; 32314,08 грн - заборгованість за відсотками; 0 грн заборгованість за комісією (а.с.42 зворот - 45). Відповідно до\~розрахунку заборгованості\~за кредитним\~договором №\~1001882673001\~від 02.06.2021\~станом на\~01.07.2024 загальна сума заборгованості становить 98177,96 грн, з яких: 59567,21 грн - заборгованість за кредитом; 13,80 грн - заборгованість за відсотками; 38596,95 грн заборгованість за комісією (а.с.41-42). 02.07.2024 позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була (а.с.36-38) . Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Згідно ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Верховний Суд у своїй постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 (провадження № 61-11750св22) наголосив на тому, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. Відповідач [PERSON] належним чином не виконав умови кредитного договору, заборгованість у повному обсязі не погасив, її розмір не спростований. Відтак, матеріалами справи підтверджується, що відповідач допустив неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором № 2001236658601 від 30.01.2019 у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитом 51485,36 грн; заборгованість за відсотками 32314,08 грн, яку [PERSON] не визнає. Також, відповідач допустив неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором № 1001882673001 від 02.06.2021 у зв`язку з чим виникла заборгованість 59567,21 грн заборгованість за кредитом; 13,80 грн заборгованість за відсотками; 38596,95 грн заборгованість за комісією. Що стосується заборгованості за простроченою комісією, то суд зазначає наступне. 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуттям чинності\~Закону України «Про споживче кредитування»\~залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною другою статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України\~«Про споживче\~кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Разом з цим, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). Наведені висновки підтримані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), а саме зазначено, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі N 524/5152/15-ц зроблено висновок, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України "Про захист прав споживачів" (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України "Про споживче кредитування" N 1734-VIII від 15 листопада 2016 року. Кредитні договіри № 2001236658601 від 30.01.2019 та № 1001882673001 від 02.06.2021 за своєю суттю є споживчим кредитними договорами. Умовами кредитного договору №1001882673001 від 02.06.2021 передбачено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 2.99% (п.5). Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг за які встановлена комісійна винагорода і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. Зазначена комісія є платою за послуги, що супроводжують кредит (розрахунково-касове обслуговування), тому пункти договору, які передбачають її сплату, є нікчемними, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно платіжних інструкцій № 547 від 04.09.2024 та (а.с. 8) позивачем було сплачено 2422 грн. 40 коп. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги наведені норми закону і те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору в пропорційному відношенні до задоволених вимог у розмірі 1908,61 грн (143380,45 х 2422,40 : 181977,40). На підставі вищевикладеного суд вважає, що позов АТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості\~необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 143380,45 грн та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1908,61 грн.

Outcome: partial