Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, 04.11.2021 між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір №1/4224539. Відповідно до умов якого, кредитор надав позичальнику кредит в сумі 199999,00 грн. строком на 72 місяці - з 04.11.2021 року до 03.11.2027 року. Позичальник має сплачувати платежі для погашення заборгованості щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту. Позичальник зобов`язаний сплачувати банку: процентну винагороду щомісячно, в розмірі 12.00% річних, починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за Договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2.50% від суми кредиту. 18.01.2024 між AT «Креді Агріколь Банк» та позивачем ТОВ «Глобал Спліт», укладено договір №2-2024 про відступлення права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №1/4224539 від 04.11.2021. Боржнику [PERSON] було направлено лист-повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором, а також було запропоновано розглянути пропозицію щодо врегулювання заборгованості за вище вказаним кредитним договором шляхом погашення частини боргу (дисконт 20%), а саме оплати суми 280129,70 грн. При цьому зазначено, у разі відсутності оплати погашення простроченої заборгованості позивач змушений буде звертатись до суду. В зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань станом на 30.09.2024 у позичальника утворилась загальна сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 350162,13 грн., яка складається: рахунок строкової заборгованості: 143261,34 грн., рахунок простроченої заборгованості: 48706,74 грн., рахунок нарахованих відсотків: 959,84 грн., рахунок прострочених відсотків: 40385,28 грн., рахунок комісії: 4999,98грн., рахунок простроченої комісії: 111848,95 грн. На підставі викладеного представник позивача просить стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості, а також понесені позивачем судові витрати. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 16.12.2024 року представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому остання просить у задоволенні позову ТОВ «Глобал Спліт» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечення зазначила, що банком здійснено неправомірне нарахування заборгованості за комісійною винагородою. Так, п.п.1.4.2 кредитного договору №1/4224539 від 04.11.2021 року, за яким передбачено сплату комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,50% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 договору, суперечать положенням статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладання договору. Відтак, позовні вимоги в частині стягнення комісії у розмірі 4999,98 грн. та простроченої комісії у розмірі 111848,95 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Тому сплачені [PERSON] кошти в період з 03.12.2021 року по 04.04.2022 року в сумі 18150,53 грн., які зараховані банком в рахунок погашення комісії за кредитним договором мала б бути зарахована на погашення кредитної заборгованості за даним кредитним договором. Крім того, позивачем не дотримано порядку дострокового повернення кредиту за вимогою банку, а тому відсутні підстави для дострокового стягнення кредиту. Долучене до позову повідомлення від 19.01.2024 року б/н за змістом не містить будь-яких вимог дострокового повернення споживчого кредиту, переліку необхідних дій щодо усунення порушення та строку, протягом якого відповідачка має вчинити дії. Вказане повідомлення за своїм змістом є лише повідомлення про необхідність перерахування поточного боргу. Так само не містить будь-яких вимог щодо дострокового повернення кредиту і лист-пропозиція ТОВ «Глобал Спліт» від 08.04.2024 року за вих.№2466. За змістом вказаний лист містить лише пропозицію щодо врегулювання заборгованості шляхом часткового погашення суми боргу. Також, відповідно до п.3.1 Договору про відступлення права вимоги №2-2024 від 18.01.2024 року АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт» погодили, що право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з дати підписання ними відповідного Реєстру прав вимог за зразком, наведеним у Додатку №1 до договору, та зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам. Згідно довідки АТ «Креді Агріколь Банк» від 23.01.2024 року, яка долучена позивачем до позову, оплата за договором №2-2024 надійшла на рахунок АТ «Креді Агріколь Банк» 22.01.2024 року. Таким чином, фактично право вимоги за кредитним договором №1/4224539 від 04.11.2021 року перейшло до позивача лише після фактичного зарахування коштів, тобто 22.01.2024 року. Відтак, повідомлення, яке адресоване відповідачці та датоване 19.01.2024 року взагалі не є належним доказом, оскільки станом на 19.01.2024 року ТОВ «Глобал Спліт» не набуло право вимоги до [PERSON] , а тому вказаний доказ не відповідає дійсним обставинам справи, які мали місце станом на 19.01.2024 року, що викликає сумніви у достовірності вказаного доказу. 14.01.2025 року від представника позивача до суду надійшли додаткові письмові пояснення на відзив представника відповідача, в яких він просить позовні вимоги ТОВ «Глобал спліт» задовольнити повністю. Вважає законним право кредитора встановлювати, зокрема комісію за обслуговування кредитної заборгованості, яка включається до загальних витрат за споживчим кредитом. Зазначив, що Законом України «Про споживче кредитування», безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Прострочена комісія це нарахування за користування кредитними коштами, але ці нарахування своєчасно не сплачені боржником, тому вони підлягають оплаті. І саме не оплата боржником своїх зобов`язань за кредитом є підставою для судового позову. Укладаючи кредитний договір позичальник погодився з умовами зазначеного договору та зобов`язалася їх виконувати належним чином. Вказаний кредитний договір не був визнаний недійсним у судовому порядку. Щодо дострокового повернення кредиту, то вказав, що 19.01.2024 року до [PERSON] АТ «Креді Агріколь Банк» направив повідомлення про те, що відбулось відступлення прав вимоги за договором №2-2024 від 18.01.2024 року до ТОВ «Глобал Спліт», яке в свою чергу стало новим кредитором та має право вимагати від [PERSON] погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору №1/4224539. На виконання умов договору відступлення прав вимоги [PERSON] була повідомлена про необхідність перерахувати кошти в сумі 350162,13 грн, що відповідає розміру поточних зобов`язань за договором. Крім того, 08.04.2024 року ТОВ «Глобал Спліт» направило [PERSON] лист-пропозицію, де повідомив, що відбулось відступлення права вимоги за договором №2-2024 від 18.01.2024 року до ТОВ «Глобал Спліт», яке в свою чергу стало новим кредитором та має право вимагати від [PERSON] погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору № 1/4224539. Також було запропоновано розглянути пропозицію щодо врегулювання заборгованості за вказаним кредитним договором шляхом погашення частини боргу (дисконт 20%), а саме оплата суми 280129,70 грн. У разі відсутності оплати щодо погашення простроченої заборгованості, ТОВ «Глобал Спліт» буде вимушено звернутись до суду. Цими повідомленнями АТ «Креді Агріколь Банк» виконує норми ч.4 ст.16\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» та повідомляє про необхідність перерахувати кошти в рахунок погашення заборгованості, що відповідає розміру поточних зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, на користь нового кредитора за реквізитами, вказаними в повідомленні. Таким чином, позивачем були вжиті заходи щодо пред`явлення вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначалося про необхідність сплатити борг ТОВ «Глобал Спліт». Також зауважив, що у відповідача наявна прострочена заборгованість, яка підлягає стягненню в обов`язковому порядку. Щодо переходу права вимоги до нового кредитора, то вказав, що всі надані докази ТОВ «Глобал Спліт» підтверджують передачу права вимоги за кредитним договором №1/4224539 від 04.11.2021 року [PERSON] до ТОВ «Глобал Спліт». Представник позивача Петренко М.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що 04.11.2021 року відповідачка уклала з АТ «Креді Агріколь Банк» кредитний договір, проте взяті на себе зобов`язання не виконує, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Щодо твердження відповідача відносно комісії, то зазначив, що комісія передбачена умовами кредитного договору та правилами банківського обслуговування. Ця комісія включає: розрахунково-касове обслуговування заборгованості за договором, надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється СМС інформування щодо розміру заборгованості, здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, також інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платіж, тощо. Зазначив, що АТ «Креді Агріколь Банк» на адресу [PERSON] було направлено повідомлення про те, що відбулося відступлення права вимоги від 18.01.2024 року. В даному повідомленні зазначається про необхідність перерахувати кошти в сумі 350162,13 грн, що відповідає розміру поточних зобов`язань. Також 08.04.2024 року додатково було направлено лист-пропозиція, в якому повідомлено [PERSON] про те, що відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором. Вказав, що цими самими повідомленнями позивачем виконані норми ч.4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування», а саме вимоги щодо дострокового погашення заборгованості. Оскільки в повідомленнях відповідає розмір поточних зобов`язань за кредитним договором, дане повідомлення є вимогою згідно якого кредитор повідомляє про необхідність перерахувати кошти. Зазначив, що чинним законодавством не передбачено, що в повідомленні про дострокове погашення кредиту, як вказує на це представник відповідача зазначати необхідність достроково перерахувати кошти. Вважає, що позивачем витримана процедура дострокового стягнення. Також зазначив, оскільки відповідач частково вносила кошти на погашення кредиту, то таким чином вона визнає свої зобов`язання. Вказав, що до позовної заяви та письмових пояснень позивачем були надані всі необхідні докази щодо підтвердження розміру заборгованості, дострокового стягнення, а також те, що комісію яку позивач просить стягнути з відповідача чітко передбачена умовами договору та правилами банківського обслуговування. При підписанні кредитного договору відповідачка погодила всі умови по кредиту, у встановленим законом строки не відкликала його, тому вона була згодна з комісією, яка зазначена в договорі. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, у відзиві на позовну заяву представник просила провести розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідачки. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав, викладених у відзиві. Суд, дослідивши надані докази, доводи сторін, викладених у відзиві та додаткових поясненнях, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 03.11.2021 року [PERSON] звернулася до АТ «Креді Агріколь Банк» із заявою-анкетою №0101128-03112021-001 на отримання готівкового кредиту «Свобода» та підписала паспорт споживчого, відповідно до якого, остання ознайомлена з умовами кредитування, розміром відсотків, пені, тощо (а.с.32, 26-27). 04.11.2021 між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] підписано кредитний договір №1/4224539. Відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 199999,00 грн строком на 72 місяці - з 04.11.2021 року до 03.11.2027 року на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити процентну винагороду за користування грошовими коштами у розмірі 12,00% річних (фіксована процентна ставка), комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,50% у місяць від суми кредиту. За умовами договору позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту. Протягом строку дії договору розмір процентів та комісії залишається незмінним, крім випадків внесення змін до договору за згодою сторін в порядку, визначеному п. 5.8 договору (а.с.20-21). Банк виконав свої обов`язки за кредитним договором № 1/4224539 від 04.11.2021 року належним чином, що підтверджується платіжною інструкцією №39800105-1 від 04.11.2021, з якої вбачається, що АТ «Креді Агріколь Банк» перерахувало на розрахунковий рахунок позичальника [PERSON] грошові кошти в розмірі 199999,00 грн відповідно до кредитного договору №1/4224539 від 04.11.2021 року (а.с.25). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] перед кредитором станом на 19.01.2024 становить 350162,13 грн., яка складається з: строкової заборгованості: 143261,34 грн., простроченої заборгованості: 48706,74 грн, нарахованих відсотків: 959,84 грн, прострочених відсотків: 40385,28 грн., комісії 4999,98грн, простроченої комісії 111848,95 грн (а.с.19). 18.01.2024 АТ «Креді Агріколь Банк» уклав з ТОВ «Глобал Спліт» договір про відступлення права вимоги №2-2024, за умовами якого АТ «Креді Агріколь Банк» зобов`язався відступити на користь ТОВ «Глобал Спліт» права вимоги до боржників за кредитними договорами, а ТОВ «Глобал Спліт» зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором. АТ «Креді Агріколь Банк» передав ТОВ «Глобал Спліт» право вимоги, яке він мав до [PERSON] за кредитним договором №1/4224539 від 04.11.2021 року (а.с.10-13). Зазначене підтверджується Додатком №1 до договору відступлення права вимоги №2-2024 від 18.01.2024 (Реєстром прав вимог №1) (а.с.55-60). АТ «Креді Агріголь Банк» на адресу [PERSON] направлено повідомлення від 19.01.2024 року, яким останню повідомлено про відступлення права вимоги та про необхідність перераховувати кошти в сумі 350162,13 грн, що відповідає розміру поточних зобов`язань за кредитним договором зі сплати залишку заборгованості (тіло кредиту), нарахованих процентів за користування кредитом та комісії, на користь нового кредитора (а.с.42). 08.04.2024 ТОВ «Глобал Спліт» на адресу [PERSON] направило лист-пропозиція щодо врегулювання заборгованості за кредитним договором №1/4224539 від 04.11.2021, шляхом погашення частини боргу в сумі 280129,70 грн (20% дисконту) (а.с. 43). Згідно з ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Отже, ТОВ «Глобал Спліт» є належним позивачем у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №1/4224539 від 04.11.2021 року зі [PERSON] . Згідно зі статтею 15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і не договірних зобов`язань. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Статтею 525\~ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються приписи законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627\~ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054\~ЦК України у вказаній редакції). Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»). 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України\~«Про захист\~прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування»\~(стаття 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів». Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16). Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Наведені приписи дають підстави для висновку, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Отже, звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього, як у позичальника, відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц, в постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 658/4072/15-ц (провадження № 61-1494св23). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30.09.2024 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №1/4224539 від 04.11.2021 року, яка становить 350162,13 грн. та складається з: строкової заборгованості: 143261,34 грн., простроченої заборгованості: 48706,74 грн., нарахованих відсотків: 959,84 грн., прострочених відсотків: 40385,28 грн., комісії 4999,98грн., простроченої комісії 111848,95 грн. Відповідно до пункту 11 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», передбачена інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, зокрема і щодо порядку дострокового повернення кредиту (пункт 11 частини 3). Статтею 12\~вказаного Закону передбачено умови договору про споживчий кредит, серед яких також порядок дострокового повернення кредиту (п.13). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048\~цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ч. 4 ст.\~16\~ЗУ «Про\~споживче кредитування» уразі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Враховуючи, що частина 10 статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року на ці правовідносини почала поширюватися частина 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження №14-680цс19), є релевантною для даних правовідносин та може бути застосована в частині наслідків для кредитора у разі невиконання передбаченого законодавством досудового врегулювання спору. Матеріали справи свідчать про те, що кредитний договір №1/4224539 від 04.11.2021 року видано на споживчі потреби, в свою чергу договір не містить положень щодо регулювання порядку дострокового стягнення. Не містять умови кредитного договору і положення, що у випадку прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку кредитування. Зі змісту повідомлення АТ «Креді Агріколь Банк» від 19.01.22024 року надісланого на адресу [PERSON] , вбачається, що останню повідомлено лише про відступлення права вимоги та про необхідність перераховувати кошти на реквізити нового кредитора, при цьому, жодних вимог щодо дострокового повернення заборгованості до відповідачки не заявлялось. При цьому, матеріали справи не містять відповідної вимоги щодо дострокового повернення коштів ані від банку, ані від нового кредитора. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що кредитор не дотримався обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а саме не направив відповідачці вимогу про таке погашення кредиту до моменту звернення до суду із цим позовом, у зв`язку з чим правові підстави для дострокового стягнення із [PERSON] усієї суми кредиту, зокрема, строкової заборгованості в розмірі 143261,34 грн, відсутні, у зв`язку з чим підстав для задоволення цих вимог немає. Схожі висновки викладено в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 554/13800/14-ц (провадження № 61-10590св23). Що стосується стягнення заборгованості за відсотками, суд виходить з наступного. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до\~статті 509 ЦК України\~зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610\~ЦК України та частиною 1 статті 612\~ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини 1\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами укладеного між сторонами кредитного договору №1/4224539 від 04.11.2021 року сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідачка у межах строку кредитування за користування кредитними коштами (стаття 1048 ЦК України), а саме в розмірі 12 % річних. Як вбачається з матеріалів справи кредитором так і не було направлено позичальниці вимогу щодо дострокового повернення заборгованості, тому правові підстави для дострокового стягнення із [PERSON] нарахованих відсотків в розмірі 959,84 грн також відсутні. Що стосується вимог позивача про стягнення комісії у розмір 4999,98 грн., в тому числі простроченої у розмірі 111848,95 грн., то суд зазначає наступне. У частині першій\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга\~статті 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша\~статті 634 ЦК України). Згідно зі статтями\~11,\~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до\~статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України\~«Про споживче\~кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що «згідно з частиною п`ятою\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Як вбачається з матеріалів справи у пункті 1.4.2 кредитного договору №1/4224539 від 04.11.2021 року сторони обумовили, що за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,50% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає в себе: послуги з розрахунку суми чергового та наступних платежів, списання за зарахування коштів з метою погашення заборгованості, розрахунково-касове обслуговування заборгованості за договором та надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через системи дистанційного обслуговування в режимі 24/7 та через Довідковий центр банку, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Отже, умовами укладеного між сторонами договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Матеріали справи також не містять доказів, що споживач користувалася такими послугами. Ураховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені в п. 1.4.2 Кредитного договору №1/4224539 від 04.11.2021 року умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту щомісячно в розмірі 2,50%, є нікчемними. Частиною 4 статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами ч. 3 ст. 55 вказаного Закону. Як унормовано положеннями ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Правилами ч. 1, ч. 2 ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд доходить висновку про те, що послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідає змісту кредитних правовідносин. Виходячи із принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги заборонено нормативно-правовими актами. З огляду на вказане вище, положення Кредитного договору №1/4224539 від 04.11.2021 року про сплату позичальником на користь банку комісії за обслуговування кредитної заборгованості щомісяця в період сплати у розмірі 2,50 % суперечать положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину. Суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням. За таких обставин, банком без належних на те правових підстав нарахована комісія за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 116848,93 грн., а відтак, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими з наведених вище підстав та задоволенню не підлягають. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 13 липня 2022 року справа №\~496/3134/19 провадження № 14-44цс2 наголосила, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Taкi висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункт 6.13 постанови Великої\~Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі\~№ 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20). Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу. З наданої позивачем виписки з рахунку відповідача за період з 04.11.2021 по 19.01.2024 року вбачається, що [PERSON] було сплачено на погашення комісії за обслуговування кредитної заборгованості кошти в розмірі 18150,53 грн. З огляду\~на встановлені\~у справі\~обставини,\~нікчемність встановлення\~комісії за\~обслуговування кредитної\~заборгованості за\~кредитним договором\~№1/4224539\~від 04.11.2021\~року,\~суд вважає\~за необхідне\~у порядку\~застосування наслідків\~виконання нікчемного\~правочину зарахувати\~сплачену відповідачем\~комісію за\~обслуговування кредиту\~в сумі\~18150,53грн\~в тіло\~кредиту, що забезпечує\~захист інтересу позивача у правовій визначеності. Враховуючи те, що судом встановлено факт укладення між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] кредитного договору №1/4224539 від 04.11.2021, відповідно до якого остання отримала 199999,00 грн. та факт їх неповернення у відповідності до умов, вказаних у договорі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення простроченої суми заборгованості по кредиту у розмірі 30556,21 грн (48706,74 грн -18150,53грн), прострочених відсотків - 40385,28 грн., а всього в розмірі 70941,49 грн. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 851,30 грн.

Outcome: partial