Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

У липні 2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю надійшли матеріали вищевказаної позовної заяви. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 07.10.2019 року у м. Дніпро, по вул. Київській, біля будинку № 124, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ 21093» державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який під час руху не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який в свою чергу скоїв зіткнення з автомобілем «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортним засобам було завдано матеріальних збитків. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тоді як цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № 156098404, на момент ДТП дійсний. З метою отримання відшкодування власник транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернулася до МТСБУ із повідомленням про ДТП від 09.10.2019 року та заявою про виплату страхового відшкодування від 03.12.2019 року. На підставі звіту № 35/10/19 про оцінку транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , складеного 11.11.2019 року суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] , довідки № 1 від 03.01.2020 року та наказу МТСБУ від 16.01.2020 року № 574, позивач здійснив регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 23 288,03 грн. Загальний розмір витрат, понесених МТСБУ, з урахуванням витрат на оплату послуг оцінювача у розмірі 914,60 грн., складає 24 202,63 грн. Таким чином, оскільки на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то згідно із приписами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача щодо відшкодування витрат. Враховуючи викладене, представник позивача звертається до суду та просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в порядку регресу у загальному розмірі 24 202,63 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2024 року відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено судове судове засідання. Представник позивача адвокат Капля А.С. у прохальній частині позову просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулися на адресу суду із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання», про причини своєї неявки суду не повідомив, правом на подачу відзиву не скористався, будь-яких заяв від нього до суду не надходило. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі № 910/22873/17 Верховний Суд зазначив, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне ухвалити відповідне рішення по справі. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та зібрані у справі докази, дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 07.10.2019 року у м. Дніпро, по вул. Київській, біля будинку № 124, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ 21093» державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який під час руху не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який в свою чергу скоїв зіткнення з автомобілем «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортним засобам було завдано матеріальних збитків. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 8). Згідно із ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, вина відповідача [PERSON] встановлена та в порядку ст.\~82\~ЦПК України доказуванню не підлягає. Власником транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] (а.с. 13). На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 9), тоді як цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № 156098404 (а.с. 16). У зв`язку з настанням вищевказаної події власник транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , через свого представника [PERSON] , з метою отримання страхового відшкодування, своєчасно звернулася до МТСБУ із повідомленням про ДТП від 09.10.2019 року та заявою про виплату страхового відшкодування від 03.12.2019 року (а.с. 11, 12). Згідно звіту № 35/10/19 про оцінку транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , складеного 11.11.2019 року суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] , матеріальний збиток, заподіяний власнику транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, складає 23\~588,03 грн. (а.с. 17-19). У зв`язку з настанням події, передбаченої ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ на підставі довідки № 1 від 03.01.2020 року та наказу МТСБУ від 16.01.2020 року № 574 (а.с. 10) здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі [PERSON] в розмірі 23\~288,03 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 16.01.2020 року (а.с. 28). Крім того, МТСБУ понесло витрати за оплату послуг оцінювача у розмірі 914,60 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 26.12.2019 року (а.с. 28). Загальний розмір витрат, понесених МТСБУ, з урахуванням витрат на оплату послуг оцінювача, складає 24 202,63 грн. В добровільному порядку вказані витрати відповідачем компенсовані позивачу не були. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом, у даному випадку, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання вказаних правовідносин. Згідно із\~ст.\~40\~Закону МТСБУ\~є єдиним\~обов`язковим об`єднанням\~страховиків,\~які здійснюють\~обов`язкове страхування\~цивільно-правової\~відповідальності.\~Участь страховиків\~у МТСБУ\~є умовою\~здійснення діяльності\~щодо обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності. МТСБУ є юридичною особою, належить до неприбуткових організацій, за умови відповідності вимогам, встановленим Податковим кодексом України, і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, Закону України "Про страхування", інших актів законодавства та свого статуту. Основними завданнями МТСБУ є, зокрема, гарантування відшкодування шкоди, заподіяної на території України забезпеченими транспортними засобами за внутрішніми договорами страхування у випадках, визначених цим Законом та здійснення регламентних виплат у випадках, передбачених цим Законом (ст. 41 Закону). Відповідно до ст. 43 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України, зокрема, транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону власник наземного транспортного засобу (далі - власник транспортного засобу) - особа, яка є власником відповідно до закону або законним володільцем (користувачем) наземного транспортного засобу на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, договору оренди або на інших законних підставах. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № 156098404, страховик ПрАТ СГ «ТАС», дійсний на момент ДТП (а.с. 16). Згідно із ст. 18 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні. Як було встановлено судом, у зв`язку з настанням події, передбаченої ст. 43 Закону, МТСБУ, на підставі відповідних документів здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 23\~288,03 грн. (а.с. 28). Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який всупереч вимогам Закону на час події керував транспортним засобом без діючого договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами. Відповідно до\~ст.\~37\~Закону МТСБУ\~після здійснення\~регламентної виплати\~має право\~зворотної вимоги\~до особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, керуючи транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду. На підставі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідач, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, не надав суду жодних доказів відшкодування вказаної матеріальної шкоди чи то заперечень з приводу суми страхового відшкодування. Враховуючи викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги МТСБУ законні та обґрунтовані, а, отже підлягають задоволенню. Крім того, МТСБУ понесло витрати за оплату послуг оцінювача в розмірі 914,60 грн. (а.с. 28). Вищенаведені витрати знаходяться в причинному зв`язку з пошкодженням транспортного засобу з вини відповідача, а тому мають бути відшкодовані відповідачем на користь позивача. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду в порядку регресу у загальному розмірі 24\~202,63 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3 028 грн. покладається на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved