Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] в особі свого представника адвоката Келембет І.М. звернулася з позовом про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 вересня 2003 року був зареєстрований шлюб між нею і відповідачем [PERSON] . [INFO] в них народився син [PERSON] . 04 січня 2011 року шлюб між нею і відповідачем був розірваний на підставі рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 23 грудня 2010 року. 22 березня 2011 року шлюб з відповідачем укладений повторно. 31 серпня 2022 року шлюб між нею і відповідачем знову розірваний. Під час шлюбу вони разом із відповідачем та сином проживали у належній відповідачу та його матері квартирі [ADDRESS] . 27 травня 2023 року вона була виселена з цього житла у зв`язку з його продажем власниками. Позивач зазначила, що в період шлюбу з відповідачем за спільні кошти був придбаний автомобіль марки «MAZDA CX-5», 2018 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстрований за відповідачем 03.11.2020 та був відчужений ним без її згоди 15 грудня 2021 року. Згідно з висновком ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія» від 20 липня 2023 року ринкова вартість автомобіля становить 914\~220 грн. Також під час шлюбу придбано наступну побутову та ком?ютерну техніку: - духова шафа Hansa вартістю 5938 грн.; - варильна поверхня Hansa вартістю 3969 грн.; - холодильник Vestfrost вартістю 8555 грн.; - гарнітура дротова вартістю 3399 грн.; - НВЧ-піч соло Gorenje вартістю 1589,89 грн.; - електричний чайник Gorenje вартістю 949 грн.; - телевізор SAMSUNG вартістю 10798 грн.; - комп?ютер GUBE Ryzen 5 вартістю 30\~999 грн.; - монітор 24.5*Acer Nitro вартістю 13\~999 грн.; - клавіатура дротова Hyper X вартістю 1799 грн. Після розірвання шлюбу між ними не досягнуто згоди щодо поділу цього майна або компенсації його вартості. За цих підстав позивач просила визнати спільною сумісною власністю автомобіль марки «MAZDA CX-5», 2018 року випуску, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER] та в рахунок компенсації 1/2 частини ринкової вартості автомобіля та іншого майна подружжя стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 498\~097 грн., а також стягнути понесені судові витрати в розмірі 4981 грн. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року позовну заяву [PERSON] було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Під час підготовчого провадження позивач зменшила свої позовні вимоги та посилаючись на те, що згідно з висновком судового експерта-автотоварознавця про визначення середньоринкової вартості колісного транспортного засобу від 23 лютого 2024 року вартість автомобіля становить 783 546 грн., просила визнати спільною сумісною власністю автомобіль марки «MAZDA CX-5», 2018 року випуску, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER] та в рахунок компенсації 1/2 частини ринкової вартості автомобіля та іншого майна подружжя стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 432\~740,45 грн., а також стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4981 грн. та вартості експертного дослідження в розмірі 2500 грн. До початку розгляду справи представником відповідача адвокатом Борсуком В.М. була подана заява, яка по суті є відзивом на позов, в якій зазначено про невизнання відповідачем позову. Заперечення відповідача обґрунтовані тим, що автомобіль Mazda CX-5, 2018 року випуску був придбаний на аукціоні Copart SOLD 19.05.2020, номер лоту\~37591500,\~за фінальною ціною\~6600\~доларів США, що підтверджується роздруківкою з сайту. Автомобіль мав пошкодження, що зафіксовані в фототаблиці. Цей автомобіль був проданий 15.12.2021. Відповідач наполягав на тому, що автомобіль відчужений з відома позивачки, а кошти, виручені від продажу автомобіля, витрачені в інтересах сім`ї. Продаж автомобіля був зумовленим тяжким матеріальним становищем сім`ї, наявністю боргів по кредитам, оскільки коштів від бізнесу не вистачало для покриття витрат через карантинні заходи. Більша частина коштів була витрачена сім`єю під час війни. В період з 20.02.2022 по 26.02.2022\~року вони знаходилися на відпочинку в готелі «Буковель» у с. Поляниця Івано-Франківської області. З початком бойових дій в Україні залишилися без доходів, витрачали кошти кредитного ліміту та отримані від продажу автомобіля. Майновий стан та витрати на утримання сім`ї підтверджуються відповідними виписками по рахунку, фіскальними чеками та фотографіями. Відповідач відзначено, що внаслідок отримання одним із подружжя у власність майна (грошових коштів) шляхом укладення кредитного договору, договору позики тощо, у другого з подружжя виникає солідарне зобов`язання щодо повернення таких грошових коштів, тому наявність боргових зобов`язань подружжя має також враховується під час поділу майна. На думку відповідача, надана позивачем оцінка є неналежним доказом дійсної вартості автомобіля, оскільки автомобіль експертом не оглядався, дані, які експерт навів у своєму дослідженні, не відповідають характеристикам автомобіля. Крім того, відповідач зазначив, що ?комп`ютер вартістю 30 999 грн., монітор вартістю 13 999 грн., клавіатура дротова вартістю 1 799\~грн. були придбані сину для навчання та є особистою власністю останнього і не належить до майна подружжя, у зв`язку з чим не підлягають поділу. Інше майно, а саме духова шафа Hansa, варильна поверхня Hansa, холодильник Vestfrost, гарнітура дротова, ?НВЧ-піч Gorenje, електричний чайник Gorenje, ?телевізор Samsung, ніколи не належали їх сім?ї. Позивачкою не надано доказів придбання вказаного майна їх сім?єю та наявності цього майна в квартирі. Після розірвання шлюбу позивач залишилася проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS] . В кінці квітня на початку травня 2023 року позивач з сином перевезли речі, які знаходилися в квартирі, до інших місць, а саме до гаражів по вул. Кожем?яки та вул. Магдалинівській. Позивачкою було вивезено наступне майно: - диван вартістю 23\~000 грн.; - шафа-купе для вітальні вартістю 20 000 грн.; - двокамерний холодильник Лібхер вартістю 30 000 грн.; - духова шафа Самсунг вартістю 24 000 грн.; - витяжна шафа «Кайзеер» вартістю 13 000 грн.; - кондиціонер «Панасонік» вартістю 25 000 грн.; - меблева стінка (модульна) вартістю 18 000 грн.; - електрогриль «Тефаль» вартістю\~4000\~грн.; - дві тумби під телевізор по\~6000 грн. на суму 12\~000 грн.; - комп`ютерний стіл та крісло загальною вартістю\~5000\~грн.; - кухонних гарнітур (стіл та 4 стільця) вартістю 14 000 грн.; - варильна поверхня «Арістон» вартістю\~7000\~грн.; - пральна машина «Самсунг» вартістю 22 000 грн.; - водонагрівач «Арістон» вартістю 7 000 грн.; - люстра з металу на 4 плафони вартістю 5 000 грн.; - три лед-люстри вартістю\~3500\~грн. на суму 10 500 грн.; - телевізор «Соні» вартістю 35\~000 грн.; - праска вартістю\~1500\~грн.; - ваги підлогові вартістю\~1000\~грн.; - килим вартістю\~3000\~грн.; - шафу балконну вартістю\~4000\~грн.; - тепловентилятор вартістю\~1500\~грн. Також після продажу квартири 07.07.2023\~він у присутності двох свідків передав синові 50 000 грн. для передачі їх позивачці, щоб остання мала можливість винаймати житло. Посилаючись на вказані обставини відповідач просив відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 15 квітня 2024 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Келембет І.М. позов підтримали в повному обсязі. Позивач зазначала, що відповідач продав автомобіль за суму понад 20 тис. доларів США та його доводи про витрачання коштів від продажу автомобіля під час їх відпочинку не відповідають дійсності, оскільки вона також несла витрати. Наполягала на тому, що жодного спільного майна відповідач їй не віддав. Відповідач та його представник адвокат Борсук В.М. у судовому засіданні позов не визнали, наполягали на тому, що переліченої позивачем побутової техніки ніколи не було. Комп`ютер, монітор, клавіатура були придбані для дитини. Під час продажу квартири вся побутова техніка була вивезена за адресою, вказаною позивачкою. Також заперечували проти оцінки вартості автомобіля, наданої позивачем, вважали її завищеною. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що вона була в гостях у родини [PERSON] . Останній раз в 2023 році. В квартирі сторін була побутова техніка. Також їй відомо, що 2-3 роки тому сторони придбали автомобіль. Більше року позивач у квартирі не мешкає, винаймає житло. Зі слів позивача відомо, що їй повернули лише особисті речі, які знаходилися в квартирі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач його двоюрідна сестра, вдома в неї не був, але зі слів позивача відомо, що квартира була обладнана побутовою технікою. Також йому відомо, що у відповідача був автомобіль. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з позивачкою має дружні відносини. Йому відомо, що подружжям [PERSON] був придбаний автомобіль «Мазда». Він був у цьому автомобілі в якості пасажира. В 2021 році йому стало відомо про продаж цього автомобіля. Також він був в квартирі у [PERSON] . Квартира обладнана побутовою технікою. Він придбавав побутову техніку, а позивач повернула йому кошти за це. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знайомий з родиною [PERSON] понад двадцяти років, неодноразово був у них в квартирі на [ADDRESS] . В подальшому він придбав цю квартиру в [PERSON] . Квартира була придбана без речей. Наприкінці травня 2023 року речі забирала позивачка разом з сином. Позивач описувала майно, яке треба забрати. Приїхав син [PERSON] , сказав, що все забирають: комп`ютер, холодильник та іншу техніку. За допомогою вантажників вивозили речі до гаражів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає відповідача та його сина [PERSON] . В кінці травня на початку червня 2023 року допомагав перевозити речі (техніку, меблі). Був присутній [PERSON] та [PERSON] . Речі перевозили в гараж по вул. Кожем`яки та в [PERSON] . [PERSON] треба перевозити речі говорив [PERSON] . Останній з кимось спілкувався щодо майна, яке перевозили, вважає, що це була його мати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає сторін. Разом з [PERSON] та [PERSON] перевозили речі (меблі, техніку) з [ADDRESS] на вул. Кожем`яки та в Самарівку. Був присутній син сторін, який зазначав куди вести речі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знає сторін. У травні-червні 2023 року перевозив речі родини [PERSON] з [ADDRESS] . Були [PERSON] та син сторін [PERSON] , який показував куди вивозити речі. Перевозили варильну поверхню, холодильник, бойлер, мікрохвильову піч, пральну машину, диван. Під час додаткового допиту свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що в його старому телефоні ним було виявлено розмову з позивачкою щодо майна, яке знаходилося в квартирі. Разом із тим, оскільки такі докази не були подані суду в установленому порядку та позивач у судовому засіданні заперечувала проти їх дослідження, ці докази судом не досліджувалися. Суд, з`ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом установлено, що сторони перебували у шлюбі з 20 вересня 2003 року. Мають повнолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] . Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 23 грудня 2010 року шлюб між сторонами був розірваний. 22 березня 2011 року сторони повторно уклали шлюб. Під час шлюбу сторони придбали автомобіль «MAZDA CX-5», 2018 року випуску, колір білий, який був зареєстрований за відповідачем [PERSON] 03 листопада 2020 року. Зазначений автомобіль був відчужений відповідачем під час шлюбу 15.12.2021. Згідно з копією договору купівлі-продажу, оформленого в Територіальному сервісному центрі № 1242 РСЦ ГСЦ МВС, ціна продажу транспортного засобу склала 416\~565 грн. Також зі слів сторін у судовому засіданні встановлено, що наприкінці лютого 2022 року після повернення зі спільного зимового відпочинку сторони припинили шлюбні відносини. Шлюб між сторонами був офіційно розірваний за їх спільною заявою 31 серпня 2022 року. При цьому позивачка разом із сином залишилася проживати у належній відповідачу та його матері квартирі за адресою: [ADDRESS] до часу продажу цієї квартири в травні 2023 року [PERSON] . Звернувшись із позовом про поділ майна подружжя та остаточно визначивши свої позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь половину середньоринкової вартості автомобіля «MAZDA CX-5», 2018 року випуску, визначеної станом на 20.02.2024, в розмірі 783 546 грн., що становить 391\~773 грн. Окрім цього, в своєму позові позивач наполягала на стягненні з відповідача на її користь половини вартості наступного майна: -духової шафи Hansa вартістю 5938 грн., варильної поверхні Hansa вартістю 3969 грн., холодильника Vestfrost вартістю 8555 грн., НВЧ-печі соло Gorenje вартістю 1589,89 грн., електрочайника Gorenje вартістю 949 грн., придбаних 16.03.2021; -гарнітури дротової вартістю 3399 грн., яка придбана 07.12.2021; -телевізора SAMSUNG вартістю 10599 грн., придбаного 23.11.2018; -комп?ютера GUBE Ryzen 5 вартістю 30\~999 грн., придбаного 02.09.2021; -клавіатури дротової Hyper X вартістю 1799 грн., придбаної 03.08.2021; -монітора 24.5*Acer Nitro вартістю 13\~999 грн., придбаного 31.08.2022. При вирішенні спору між сторонами суд виходить із того, що відповідно до частини 1 статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з частиною 2 статті 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, реєстрація прав на майно за одним із подружжя не спростовує презумпцію належності такого майна до спільної сумісної власності подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, діє поки вона не спростована одним із подружжя, на якого покладено тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16-ц зазначено, що норми частини 3 статті 65 СК України передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі у письмовому вигляді, тому наявність такої згоди може бути доведене лише письмовими доказами. Згідно зі статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України визначено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до\~статті 71\~СК України\~майно,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~ділиться між\~ними в\~натурі. Якщо\~дружина та\~чоловік не\~домовилися про\~порядок поділу\~майна,\~спір може\~бути вирішений\~судом.\~При цьому\~суд бере\~до уваги\~інтереси дружини,\~чоловіка,\~дітей та\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Неподільні\~речі присуджуються\~одному з\~подружжя,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Аналогічно згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2019 року у справі № 645/4711/15-ц (61-40897св 18) зазначено, що один із подружжя може вимагати від іншого з подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 також виснувала, що співвласник, частку якого у майні не можна виділити в натурі, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. В постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16 зроблений висновок, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. При цьому в постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. В постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19) також викладений висновок, що у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Водночас у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний врахувати дійсну його вартість під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя. Крім того, у постановах від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19), від 17 серпня 2022 року у справі № 545/2396/20 (провадження № 61-4894св22) Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відшкодування 1/2 частини вартості автомобіля виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, зазначивши, що вартість продажу є договірною, а не дійсною ринковою вартістю транспортного засобу. Водночас аналіз обставин вищеназваних справ свідчить, що в цих справах ціна продажу майна (автомобілів), здійсненого проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, була в декілька разів нижчою визначеної ринкової вартості аналогічного майна відповідно до експертної оцінки і в інший спосіб визначити дійсну вартість майна на час розгляду справи було неможливо. Отже, за змістом наведених норм та судової практики можна зробити висновок, що при вирішенні спору про поділ майна подружжя, в тому числі стягнення грошової компенсації вартості такого майна, суд має встановити обсяг майна подружжя, яке підлягає поділу, та його дійсну вартість. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя розмір компенсації, що підлягає стягненню як сатисфакція у зв`язку з припиненням права на спільне майно, визначається судом виходячи з ринкової вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи в тому разі, якщо встановлення дійсної (ринкової) вартості такого майна є неможливим унаслідок його відчуження або якщо ж ціна, зазначена в договорі купівлі-продажу, не відповідає дійсній вартості такого майна. Тобто, визначаючи дійсну вартість майна та відповідно розмір компенсації, що підлягає присудженню одному із подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності, суд, насамперед, має виходити з усіх обставин справи в їх сукупності. Згідно зі\~статтею 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частин 1, 3\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 5-7 статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України\~передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні\~докази\~не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Заявляючи позовні вимоги про стягнення половини вартості автомобіля «MAZDA CX-5», 2018 року випуску, позивач посилалася на те, що такий автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, відчужений відповідачем без її згоди, у добровільному порядку надати їй грошову компенсацію у розмірі, що відповідає її частці у спільному майні, відповідач відмовився. Оцінюючи докази, надані кожною стороною, суд вважає доведеним, що автомобіль «MAZDA CX-5», 2018 року випуску належав сторонам на праві спільної сумісної власності. Даний автомобіль був відчужений відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачкою 15 грудня 2021 року, коли вони мешкали разом однією сім`єю. Позивач до розірвання шлюбу будь-яких претензій щодо автомобіля не заявляла. При цьому позивачка була обізнана про продаж її чоловіком автомобіля, що підтверджується показаннями допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON] , який пояснював, що в нього дружні відносини з позивачкою і в 2021 році дізнався про продаж автомобіля. Водночас відповідач не надав доказів, що він отримав письмову згоду дружини на відчуження спільного автомобіля. Також відповідачем не надано належних і достатніх доказів, що кошти, отримані внаслідок відчуження спільного автомобіля, були витрачені в інтересах сім`ї чи на її потреби, в тому числі на погашення спільних зобов`язань. Заперечуючи проти позову в частині стягнення вартості 1/2 частини автомобіля, відповідач надав перші аркуші банківських виписок по його банківському рахунку за період з 28.02.2022-31.05.2022 та 29.08.2022-01.09.2022, копії квитанцій про зняття коштів з банкомату 24.02.2022 в загальній сумі 15\~000 грн., а також касових чеків про оплату картою в супермаркеті, магазині, ресторані, кафе в період 21.02.2022 - 23.02.2022 (703 грн., 470 грн., 1180 грн., 1077 грн., 344 грн., 150 грн., 6350 грн.), а також копію платіжної інструкції про перерахування коштів позивачці в сумі 3200 грн. (без дати). Проте суд звертає увагу, що згідно з договором купівлі-продажу автомобіль був відчужений відповідачем за ціну 416\~565 грн. і надані відповідачем банківські виписки по рахунку не містять відомостей про зарахування таких коштів і їх витрачання в інтересах сім`ї чи на її потреби. Отже, відповідачем не доведено, що кошти, отримані ним від продажу автомобіля, були використані в інтересах сім`ї чи на її потреби. За таких обставин суд вважає, що права позивачки були порушені і вона має право на отримання грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, що відповідає її частці у праві спільної сумісної власності подружжя. На підтвердження своїх позовних вимог у цій частині позивач надала висновок судового експерта-автотоварознавця по визначенню середньоринокової вартості КТЗ № 9752 від 23.02.2024, згідно з яким середньоринкова вартість автомобіля марки автомобіля «MAZDA CX-5 USA», 2018 року, з об`ємом двигуна 2.5і, обладнаного автоматичною КП в комплектації Touring становить 783\~546 грн. Але суд не може повністю погодитися з такою оцінкою, оскільки вона визначена із застосуванням порівняльного методу - середньоринкових цін на аналогічні автомобілі станом 20.02.2024 без зазначення відомостей про те, чи зазнавали вони пошкоджень такого ж ступеня як і спірний автомобіль, оскільки перебування автомобіля в ДТП, навіть після відновлення його стану, очевидно знижує його вартість, яка залежить від якості ремонту, оригінальності використаних запчастин, лакофарбових матеріалів, що впливає на його товарний вигляд, безпеку пересування на такому транспортному засобі, може спричинити появу несправностей у майбутньому. Суд враховує, що згідно з матеріалами справи спірний автомобіль був придбаний сторонами у 2020 році на аукціоні за кордоном і мав суттєві пошкодження кузова (задня частина) та салону. Вартість лоту складала 6600 доларів США. Після придбання даного автомобіля сторони покращили його стан, що підтверджуються наявними у справі фотоматеріалами. Між тим у справі відсутні докази щодо вартості проведених ремонтних і відновлюваних робіт автомобіля. В подальшому 15 грудня 2021 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі, зокрема їх спільного проживання однією сім`єю, цей транспортний засіб був відчужений на підставі договору купівлі-продажу вже за 416\~565 грн., що за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України, станом на день продажу було еквівалентно 15429,19 доларів США (26,9985 грн. за 1 долар США). Тож у суду відсутні об`єктивні підстави вважати, що ціна продажу автомобіля, визначена у договорі купівлі-продажу від 15.12.2021, не відповідала дійсній ринковій вартості цього майна. Тим більше, що на час продажу автомобіля сторони, будучи подружжям, мешкали однією сім`ю, мали спільний бюджет, між ними були нормальні відносини і вони не мали наміру розлучатися, що підтверджується їх подальшим спільним проживанням та сімейним відпочинком. Отже, причин занижувати вартість автомобіля у відповідача не було. Крім того, при визначенні суми компенсації, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, судом також враховується, що відповідач, заперечуючи проти позову, наполягав на тому, що за час шлюбу було придбано й інше майно, яке після продажу квартири в травні 2023 року було вивезено позивачкою, а саме: диван вартістю 23\~000 грн., шафа-купу для вітальні вартістю 20 000 грн., двокамерний холодильник Лібхер вартістю 30 000 грн., духову шафу Самсунг вартістю 24 000 грн., витяжну шафу «Кайзеер» вартістю 13 000 грн., кондиціонер «Панасонік» вартістю 25 000 грн., меблеву стінку (модульну) вартістю 18 000 грн., електрогриль «Тефаль» вартістю\~4000\~грн., дві тумби під телевізор по\~6000 грн. на суму 12\~000 грн., комп`ютерний стіл та крісло загальною вартістю\~5000\~грн., кухонних гарнітур (стіл та 4 стільця) вартістю 14 000 грн., варильну поверхню «Арістон» вартістю\~7000\~грн., пральну машину «Самсунг» вартістю 22 000 грн., водонагрівач «Арістон» вартістю 7 000 грн., люстру з металу на 4 плафони вартістю 5 000 грн., три лед-люстри вартістю\~3500\~грн. на суму 10 500 грн., телевізор «Соні» вартістю 35\~000 грн., праску вартістю\~1500\~грн., ваги підлогові вартістю\~1000\~грн., килим вартістю\~3000\~грн., шафу балконну вартістю\~4000\~грн., тепловентилятор вартістю\~1500\~грн. Вказані обставини були підтверджені у судовому засіданні свідком [PERSON] , який наполягав на тому, що позивач зазначала сину речі, які необхідно забирати з квартири, що узгоджується також із показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про вивезення речей, що позивачем під час судового розгляду не було спростовано жодними доказами. При цьому відповідач хоча й не заявляв зустрічних вимог про поділ цього майна, водночас з огляду на те, що суд при поділі майна подружжя має встановити весь обсяг майна подружжя, суд вважає, що ці обставини також мають враховуватися при визначенні суми, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок її частки у спільному майні, оскільки на цьому ґрунтуються заперечення відповідача проти позову. Тому, на переконання суду, стягнення з відповідача грошової компенсації у заявленому позивачкою розмірі не відповідатиме засадам справедливості та розумності. Отже, суд вважає, що позов [PERSON] у частині стягнення 1/2 частини вартості автомобіля слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію, виходячи з вартості автомобіля 416\~565 грн., в розмірі 208\~282,50 грн. (416\~565 х 1/2). Щодо поділу духової шафи Hansa, варильної поверхні Hansa, холодильника Vestfrost, НВЧ-піч соло Gorenje, електричного чайника Gorenje, телевізора SAMSUNG, гарнітури, комп?ютера, монітора, клавіатури, то суд вважає, що позов [PERSON] у цій частині є недоведеним. Судом ураховується, що відповідач заперечував проти належності цього майна до спільної сумісної власності подружжя, зазначивши, що духової шафи Hansa, варильної поверхні Hansa, холодильника Vestfrost, НВЧ-піч соло Gorenje, електричного чайника Gorenje, телевізора SAMSUNG, гарнітури, компенсацію вартості яких позивач просила стягнути з нього на її користь, у них ніколи не було, а комп?ютер, монітор, клавіатура були придбані для сина та є особистою приватною власністю останнього. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог у цій частині не надала належних та допустимих доказів, що духова шафа Hansa, варильна поверхня Hansa, холодильник Vestfrost, НВЧ-піч соло Gorenje, електричний чайник Gorenje є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Так, суд звертає увагу, що згідно з листом ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» від 09.12.2024 під час здійснення покупки цих товарів 16.03.2021 було застосовано бонусну картку, оформлену на ім?я « [PERSON] ». Адресна доставка покупки здійснювалася 18.03.2021 за адресою: [ADDRESS] , отримувачем зазначено [PERSON] . Суд вважає, що твердження в судовому засіданні позивача та свідка [PERSON] про те, що ці товари він придбав для позивачки, спростовуються їх доставкою за його місцем проживання. Позивач не надала належних та допустимих доказів, що зазначені товари були придбані нею для потреб сім`ї, а в силу вимог статей 208, 218 ЦК України ці обставини не можуть підтверджуватися показаннями свідків. Крім того, суд звертає увагу, що згідно з наданим самою ж позивачкою фіскальним чеком монітор вартістю 13999 грн. взагалі був придбаний 31.08.2022, тобто після припинення сторонами шлюбних відносин (у день офіційного розірвання шлюбу). У справі відсутні об`єктивні докази, що духова шафа та варильна поверхня Hansa, холодильник Vestfrost, НВЧ-піч соло Gorenje, електричний чайник Gorenje, телевізор SAMSUNG, гарнітура, комп`ютер, монітор, клавіатура є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та після припинення шлюбних відносин між сторонами залишилися у відповідача. Навпаки допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що речі, в тому числі техніка, були вивезені з квартири в травні 2023 року сином позивачки, яка зазначала, які речі забирати. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 1/2 частини вартості духової шафи Hansa, варильної поверхні Hansa, холодильника Vestfrost, НВЧ-пічі соло Gorenje, електричного чайника Gorenje, телевізора SAMSUNG, гарнітури, комп?ютера, монітора, клавіатури є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. При розподілі судових витрат суд виходить із того, що за змістом частини 1\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 4981 грн. Отже, частково задовольняючи позовні вимоги, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2082 грн. 83 коп.

Outcome: partial