Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

24.11.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення неустойки до ТОВ «Компанія «Гравіцаппа». В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем зазначено, що 24.12.2020 року між ним (покупець) та ТОВ «Компанія «Гравіцаппа» в особі директора Севернюка В.О. (постачальник) було укладено договір поставки та монтажу обладнання № 306. Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 зазначеного договору постачальник взяв на себе зобов`язання поставити та передати у власність покупця обладнання, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити таке обладнання; найменування, кількість, вартість та строки поставки обладнання, а також адреси об`єктів, на які здійснюється поставка обладнання зазначаються у відповідних специфікаціях (додатках), які є невід`ємною частиною даного договору. Пунктами 3.1, 4.1 специфікації від 24.12.2020 року (додаток № 2 до договору) та специфікації від 28.08.2021 року (додаток № 3 до договору) вартість обладнання: фотоелектричні перетворювачі складала відповідно 31 824, 00 дол. США та 12 496, 00 дол. США, яке мало бути поставлено відповідачем протягом 35 робочих днів. Відповідно до п. 3.2 специфікації від 24.12.2020 року, покупець взяв на себе зобов`язання здійснити передплату в розмірі 4 000, 00 дол. США в момент підписання даної специфікації, а решту суми в розмірі 27 824, 00 дол. США мав сплатити за 5 робочих днів до поставки обладнання. За даними п. 3.2 специфікації від 28.08.2021 року, покупець мав здійснити передплату на всю суму, тобто на 12 496, 00 дол. США в момент підписання даної специфікації. На виконання умов договору покупець сплатив постачальнику, зокрема: -24.12.2020 року готівкою 4 000, 00 дол. США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ становило 113 840, 00 грн. та підтверджується розпискою директора [PERSON] ; -28.01.2021 року готівкою 5 500, 00 дол. США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ становило 154 935, 00 грн. та підтверджується розпискою директора [PERSON] ; -06.03.2021 року готівкою 3 200, 00 дол. США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ становило 88 480, 00 грн. та підтверджується розпискою директора [PERSON] ; -14.04.2021 року готівкою 84 000, 00 грн., що підтверджується розпискою директора [PERSON] ; -29.06.2021 року готівкою отримані в кредит 16 124, 00 дол. США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ становило 441 797, 60 грн. та підтверджується розпискою директора Севернюка В.О.; -28.08.2021 року готівкою 337 500, 00 грн., що підтверджується розпискою директора [PERSON] . Всього покупцем було передано постачальнику грошові кошти в розмірі 28 824, 00 дол. США та 421 500, 00 грн. Однак, постачальник взяті на себе за договором зобов`язання, а саме поставити, виконати роботи по монтажу та передати у власність покупця обладнання, не виконав. На неодноразові вимоги виконати зобов`язання, постачальник обіцяв їх виконати протягом двох років, а в подальшому, на звернення покупця перестав реагувати, став уникати зустрічей, а тому покупець змушений звернутися до суду, як споживач відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» за захистом своїх прав. Пунктом 8.2 зазначеного договору передбачена відповідальність постачальника за порушення строків поставки обладнання та/або строків виконання робіт, встановлених у відповідних специфікаціях. Зокрема, постачальник на письмову вимогу покупця, зобов`язаний сплатити останньому за кожен день прострочення поставки обладнання та/або виконання робіт пеню в розмірі 0, 05 % від вартості непоставленого обладнання та/або вартості робіт. З урахуванням тих обставин, що відповідно до п. 4.1 специфікації від 24.12.2020 року та специфікації від 28.08.2021 року, які є невід`ємною частиною договору, роботи по поставці та монтажу обладнання мали бути виконані протягом 35 робочих днів з моменту їх оплати, а оскільки поставки та монтаж були оплачені в повному обсязі 28.08.2021 року, то відповідальність для відповідача за невиконання зобов`язання наступає через 35 робочих днів, тобто з 18.10.2021 року. Враховуючи, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, зазначив про своє право на стягнення пені за кожен день прострочення поставки обладнання в розмірі 0, 05 % від вартості непоставленого обладнання та вартості робіт. Таким чином, при вартості непоставленого обладнання та вартості робіт по його монтажу у розмірі 28 824, 00 дол. США та 421 500, 00 грн., а також з врахуванням 365 днів прострочення пеня за цей період 0, 05 % за кожний день прострочення становить 5 260, 38 дол. США із розрахунку: 28 824 дол. США Х 0, 05 % Х 365 днів/100 та 76 923, 75 грн. із розрахунку: 421 500, 00 грн. Х 0, 05 % Х 365 днів/100. Просив розірвати договір поставки обладнання № 306 від 24.12.2020 року, укладений між ним та ТОВ «Компанія «Гравіцаппа»; стягнути з ТОВ «Компанія «Гравіцаппа» на його користь кошти в сумі 28 824 доларів США та 421 500, 00 грн. в частині повернення коштів по договору та пеню за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 5 260, 38 доларів США та 76 923, 75 грн., а всього на загальну суму 34 084, 38 доларів США та 498 423,75 грн.; судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000, 00 грн. 29.11.2023 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 18.04.2024 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні 03.12.2024 року сторони відсутні. Позивач подав заяву про завершення розгляду справи за його відсутності, зазначивши, що заявлені позовні вимоги підтримує, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач ТОВ «Компанія «Гравіцаппа», явку свого представника у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзив на позов не подали, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не зверталися. За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Врахувавши думку позивача про те, що останній не заперечує проти заочного вирішення справи, а також з огляду на те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомили суду про поважність причин їх неявки, не подали відзив, суд приходить до висновку про можливість завершення розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 24.12.2020 року між [PERSON] (покупець) та ТОВ «Компанія «Гравіцаппа» в особі директора Севернюка В.О. (постачальник) було укладено договір поставки та монтажу обладнання № 306. Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 зазначеного договору постачальник взяв на себе зобов`язання поставити та передати у власність покупця обладнання, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити таке обладнання; найменування, кількість, вартість та строки поставки обладнання, а також адреси об`єктів, на які здійснюється поставка обладнання зазначаються у відповідних специфікаціях (додатках), які є невід`ємною частиною даного договору. Пунктами 3.1, 4.1 специфікації від 24.12.2020 року (додаток № 2 до договору) та специфікації від 28.08.2021 року (додаток № 3 до договору) вартість обладнання: фотоелектричні перетворювачі складала відповідно 31 824, 00 дол. США та 12 496, 00 дол. США, яке мало бути поставлено відповідачем протягом 35 робочих днів. Відповідно до п. 3.2 специфікації від 24.12.2020 року, покупець взяв на себе зобов`язання здійснити передплату в розмірі 4 000, 00 дол. США в момент підписання даної специфікації, а решту суми в розмірі 27 824, 00 дол. США мав сплатити за 5 робочих днів до поставки обладнання. За даними п. 3.2 специфікації від 28.08.2021 року, покупець мав здійснити передплату на всю суму, тобто на 12 496, 00 дол. США в момент підписання даної специфікації. На виконання умов договору покупець сплатив постачальнику, зокрема: -24.12.2020 року готівкою 4 000, 00 дол. США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ становило 113 840, 00 грн. та підтверджується розпискою директора [PERSON] ; -28.01.2021 року готівкою 5 500, 00 дол. США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ становило 154 935, 00 грн. та підтверджується розпискою директора Севернюка В.О.; -06.03.2021 року готівкою 3 200, 00 дол. США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ становило 88 480, 00 грн. та підтверджується розпискою директора [PERSON] ; -14.04.2021 року готівкою 84 000, 00 грн., що підтверджується розпискою директора [PERSON] ; -29.06.2021 року готівкою отримані в кредит 16 124, 00 дол. США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ становило 441 797, 60 грн. та підтверджується розпискою директора Севернюка В.О.; -28.08.2021 року готівкою 337 500, 00 грн., що підтверджується розпискою директора [PERSON] . Всього покупцем було передано постачальнику грошові кошти в розмірі 28 824, 00 дол. США та 421 500, 00 грн. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначає, що постачальник «Компанія «Гравіцаппа» взяті на себе за договором зобов`язання, а саме поставити, виконати роботи по монтажу та передати у власність покупця обладнання, не виконав. На неодноразові вимоги виконати зобов`язання, постачальник обіцяв їх виконати протягом двох років, а в подальшому, на звернення покупця перестав реагувати, став уникати зустрічей. Пунктом 8.2 зазначеного договору передбачена відповідальність постачальника за порушення строків поставки обладнання та/або строків виконання робіт, встановлених у відповідних специфікаціях. Зокрема, постачальник на письмову вимогу покупця, зобов`язаний сплатити останньому за кожен день прострочення поставки обладнання та/або виконання робіт пеню в розмірі 0, 05 % від вартості непоставленого обладнання та/або вартості робіт. З урахуванням тих обставин, що відповідно до п. 4.1 специфікації від 24.12.2020 року та специфікації від 28.08.2021 року, які є невід`ємною частиною договору, роботи по поставці та монтажу обладнання мали бути виконані протягом 35 робочих днів з моменту їх оплати, а оскільки поставки та монтаж були оплачені в повному обсязі 28.08.2021 року, то відповідальність для відповідача за невиконання зобов`язання наступає через 35 робочих днів, тобто з 18.10.2021 року. Позивач зазначив, що, на його думку, має право на стягнення пені та надав розрахунок. При вартості непоставленого обладнання та вартості робіт по його монтажу у розмірі 28 824, 00 дол. США та 421 500, 00 грн., а також з врахуванням 365 днів прострочення пеня за цей період 0, 05 % за кожний день прострочення становить 5 260, 38 дол. США із розрахунку: 28 824 дол. США Х 0, 05 % Х 365 днів/100 та 76 923, 75 грн. із розрахунку: 421 500, 00 грн. Х 0, 05 % Х 365 днів/100. Просив розірвати договір поставки обладнання № 306 від 24.12.2020 року, укладений між ним та ТОВ «Компанія «Гравіцаппа»; стягнути з ТОВ «Компанія «Гравіцаппа» на його користь грошові кошти у розмірі 28 824, 00 дол. США та 421 500, 00 грн. в частині повернення коштів по договору та пеню за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 5 260, 38 дол. США та 76 923, 75 грн., а всього на загальну суму 34 084, 38 дол. США та 498 423,75 грн.; судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000, 00 грн. Частиною 1 ст. 509, ст. ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. За правилами ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язання за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідачем жодних доказів, на спростування заявлених позивачем вимог, суду не надано. Відповідно, суд приймає зазначені позивачем обставини, як підстави для позову та приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 28 824, 00 дол. США та 421 500, 00 грн. в частині повернення коштів за договором поставки та монтажу обладнання № 306 від 24.12.2020 року та пені за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 76 923, 75 грн., а всього на загальну суму 28 824, 00 дол. США та 498 423,75 грн., а також розірвати зазначений договір. Щодо стягнення пені у розмірі 5 260, 38 дол. США слід зазначити наступне. Згідно зі ст. 610, ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 546, ч. 3 ст. 549 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки; пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Максимальний розмір пені, визначений законом та погоджений сторонами у кредитному договорі, пов`язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. При цьому, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 909/660/14, а також у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 905/1923/16, від 13.07.2018 у справі № 916/2393/17, від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15, від 18.09.2020 року у справі № 916/4693/15 від якого Верховний Суд не вбачає підстав відступати. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Отже положення чинного законодавства хоча і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 року у справі № 3-62гс11 та від 26.12.2011 року у справі № 3-141гс11, від яких Верховний Суд не вбачає підстав відступати. Таким чином, вимоги про застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов`язань, визначених в іноземній валюті, можуть заявлятися лише в національній валюті України (гривні). Однак, позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі 5 260, 38 дол. США, тобто у валюті - долар США, а не в національній валюті, відповідно, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо вимог про стягнення 2 000, 00 грн. на правничу допомогу. За правилами ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави ; за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат ; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи ; у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами ; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Заявляючи вимоги про стягнення судових витрат на правничу допомогу, позивач надав суду: договір про надання правової допомоги від 22.11.2023 року, додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги б/н від 22.11.2023 року, квитанцію № 2792878 від 23.11.2023 року на суму 2 000, 00 грн., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Відтак, суду надано всі необхідні докази, що підтверджують понесення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000, 00 грн. позивачем, відповідно, вимоги про їх стягнення підлягають задоволенню судом. За правилами ст. 141 ЦПК України, стягнути на користь держави з відповідача судові витрати по сплаті судового збору, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом. З огляду на викладене вище, позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Компанія «Гравіцаппа» про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення неустойки, підлягають частковому задоволенню судом. На підставі викладеного,

Outcome: partial