Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

У січні 2024 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діє її представник адвокат Вако М.Ю., звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом, який в подальшому був уточнений, до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про виділ частки в натурі із майна, що є спільною частковою власністю. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19 жовтня 2023 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу було ухвалено рішення, на підставі якого позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про виділ частки в натурі із майна, що є спільною частковою власністю задоволено повністю. Виділено [PERSON] в натурі як окремий об?єкт нерухомого майна цілою часткою (1/1) в приватну власність належну їй 1/4 частку домоволодіння (житлового будинку) за адресою: [ADDRESS] , у складі: житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 67,9 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м. у складі: «А-1» у складі: прим. 1 - коридор площею 1,4 кв.м., прим. 2 санвузол площею 1,6 кв.м., прим. 3 кухня площею 1,3 кв.м., прим. 4 житлова кімната площею 8,3 кв.м., прим. 5 житлова кімната площею 14,7 кв.м. Також встановлено, що 1/4 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , після виділу з приватної спільної часткової власності у натурі становить окремий об?єкт нерухомого майна та вважається одним цілим. В спільній частковій власності в домоволодінні по [ADDRESS] залишились квартира [ADDRESS] , яка належить позивачці та квартира [ADDRESS] та [ADDRESS] , які належать відповідачам. Нерухоме майно, квартира [ADDRESS] житловою площею 26,4 кв.м та загальною площею 36.4 кв.м, належить позивачу на праві приватної спільної часткової власності. Позивач не має можливості самостійно розпорядитись належним їй майном, так як майно перебуває у спільній частковій власності. На підставі викладеного, просила суд виділити їй в натурі як окремий об?єкт нерухомого майна цілою часткою (1/1) в приватну власність, належну їй 1/4 частку домоволодіння (житлового будинку) за адресою: [ADDRESS] , у складі: житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 36,4 кв.м., житловою площею 26,4 кв.м. у складі: «А-1» у складі: прим. 1 - коридор площею 1,1 кв.м., прим. 2 кухня 5,3 кв.м, прим. 3 - вбиральня 0,8 кв.м., прим. 4 - житлова 19,5 кв.м., прим. 5 - житлова 6,9 кв.м., прим. І коридор 2,8 кв.м, всього кв. 3 36,4 кв.м, а також встановити, що частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , після виділу з приватної спільної часткової власності у натурі становить окремий об?єкт нерухомого майна та вважається одним цілим. Ухвалою суду від 11 січня 2024 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків. 30 січня 2024 року на підставі ухвали суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 10 квітня 2024 року прийнято заяву про уточнення складу учасників справи та зазначено відповідача [PERSON] відповідно до паспортних даних [PERSON] , підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. На підставі ухвали суду від 24 квітня 2024 року розгляд справи відкладено. Ухвалою суду від 21 травня 2024 року задоволено клопотання представника позивача та призначено у справі судову технічну експертизу, провадження у справі зупинено. На підставі ухвали суду від 03 січня 2025 року відновлено провадження у справі та призначено судове засідання. Представник позивача [PERSON] адвокат Вако М.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, у подальшому надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала, в подальшому у судові засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі. За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Таким чином, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. Відповідно до ч. 1, п.п. 1-2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши сторони у справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно статей 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/4 частина домоволодіння, а саме: квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за №7095553 від 25.04.2005 року. (а.с. 21) Згідно з копією Договору довічного утримання від 23 квітня 2005 року, зареєстрованого в Реєстрі за №1586, [PERSON] отримала від [PERSON] у власність 1/4 частку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , взамін чого [PERSON] зобов`язалась надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення. До 1/4 частини домоволодіння належить квартира [ADDRESS] загальною площею 36,4 кв.м, житловою площею 26,4 кв.м. Договір був зареєстрований у державному реєстрі правочинів за №564817, що підтверджується відповідним Витягом. (а.с. 17, 19) Також на підставі вказаного Договору довічного утримання від 23 квітня 2005 року на нерухоме майно за вищезазначеною адресою було накладено заборону відчуження нерухомого майна, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №3230242 від 23.04.2005 року. (а.с. 18) У зв`язку зі смертю [PERSON] заборону на відчуження вказаного нерухомого майна було знято. (а.с. 20) Відповідно до копії рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2023 року у цивільній справі № 212/1511/22 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про виділ частки в натурі із майна, що є спільною частковою власністю про виділ в натурі частки із майна, що знаходиться у спільній частковій власності, задоволено повністю, виділено [PERSON] в натурі як окремий об`єкт нерухомого майна цілою часткою (1/1) в приватну власність належну їй частку домоволодіння (житлового будинку) за адресою: [ADDRESS] , у складі: житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 67,9 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м. у складі: «А-1» у складі: прим. 1 - коридор площею 1,4 кв.м., прим. 2 санвузол площею 1,6 кв.м., прим. 3 кухня площею 1,3 кв.м., прим. 4 житлова кімната площею 8,3 кв.м., прим. 5 житлова кімната площею 14,7 кв.м. (а.с. 40-41) Згідно з Висновком експерта з питань судової будівельно-технічної експертизи №50-24, складеного 23 грудня 2024 року, існує технічна можливість виділу в окремий об?єкт (в натурі) частки об?єкта нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (кв. [ADDRESS] ). Також експертом запропоновано єдиний варіант виділу 1/4 частки житлового будинку [ADDRESS] , враховуючи фактичне користування співвласників. Співвласнику [PERSON] (1/4 частки, кв. [ADDRESS] ) пропонуються до поділу наступні будинки та споруди: 1. Частина житлового будинку літ A-1: прим. 1 - коридор - 1,1 кв.м, прим. 2 - кухня - 5,3 кв.м, прим. 3 - вбиральня - 0,8 кв.м, прим. 4 - житлова - 19,5 кв.м, прим. 5 - житлова - 6,9 кв.м, прим. І - коридор - 2,8 кв.м. Всього по кв. 3 - 36,4 кв.м. Виділ, запропонований експертом, враховує право встановлювальну документацію та усталений порядок користування між співвласниками, легке та зручне користування в подальшому своєю власністю (можливість оформлення прилежної земельної ділянки, відокремлене господарювання). Для виділу не передбачається ніяких переобладнань, в зв?язку з тим, що кожен зі співвласників користується своїми частинами житлового будинку літ A-1 та спорудами ізольовано один від одного. Кожен зі співвласників має свій окремий вхід до частини об?єкту житлової нерухомості. Можливість ведення господарства ізольовано існує. (а.с. 85-107) На підтвердження позовних вимог в матеріалах справи також міститься копія Технічного паспорту від 12.11.2023 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , замовником технічної інвентаризації є [PERSON] (а.с. 9-16) Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна. Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У ч.ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Тлумачення ч. 2 ст. 367 ЦК України свідчить, що поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13, Верховний Суд України зробив висновок, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1443цс16, Верховний Суд України зазначив, що «виходячи з аналізу змісту норм статей 183,358,364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно». У ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.ст. 76,77,79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд(ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до висновку проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи №50-24 від 23 грудня 2024 року, існує технічна можливість виділу в окремий об?єкт (в натурі) частки об?єкта нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (кв. [ADDRESS] ). Також експертом запропоновано єдиний варіант виділу 1/4 частки вказаного житлового будинку: частина житлового будинку літ A-1: прим. 1 - коридор - 1,1 кв.м, прим. 2 - кухня - 5,3 кв.м, прим. 3 - вбиральня - 0,8 кв.м, прим. 4 - житлова - 19,5 кв.м, прим. 5 - житлова - 6,9 кв.м, прим. І - коридор - 2,8 кв.м. Всього по кв. 3 - 36,4 кв.м. Виділ, запропонований експертом, враховує право встановлювальну документацію та усталений порядок користування між співвласниками, легке та зручне користування в подальшому своєю власністю (можливість оформлення прилежної земельної ділянки, відокремлене господарювання). Для виділу не передбачається ніяких переобладнань, в зв?язку з тим, що кожен зі співвласників користується своїми частинами житлового будинку літ A-1 та спорудами ізольовано один від одного. Кожен зі співвласників має свій окремий вхід до частини об?єкту житлової нерухомості. Можливість ведення господарства ізольовано існує. (а.с. 85-107) Доказів на підтвердження щодо неправильності (недопустимості) зазначеного висновку експерта відповідачами не надано. За таких обставин, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені засобами доказування передбачені ЦПК України, а тому позов підлягає задоволенню, а саме виділенню позивачу в натурі як окремий об?єкт нерухомого майна цілою часткою (1/1) в приватну власність, належну їй 1/4 частку домоволодіння (житлового будинку) за адресою: [ADDRESS] , у складі: житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 36,4 кв.м., житловою площею 26,4 кв.м. у складі: «А-1» у складі: прим. 1 - коридор площею 1,1 кв.м., прим. 2 кухня 5,3 кв.м, прим. 3 - вбиральня 0,8 кв.м., прим. 4 - житлова 19,5 кв.м., прим. 5 - житлова 6,9 кв.м., прим. І коридор 2,8 кв.м, всього кв. 3 36,4 кв.м, а також встановлення того, що частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , після виділу з приватної спільної часткової власності у натурі становить окремий об?єкт нерухомого майна та вважається одним цілим. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню в рівних частинах сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2147,20 грн. на користь позивача, а саме по 1073,60 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved