Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

У жовтні 2022 року ТОВ «ФК «Ріальто» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (торгова марка «МОNЕТКА») та відповідачем було укладено кредитний договір №210131-6102-6 від 31.01.2021 року, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 2600,00 грн. строком на 25 днів шляхом переказу на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану в АТ «Універсал Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5\~% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання такого електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», що є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з якими він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «Фінансова компанія Фінанс Інновація», викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://monetka.ua/uk/about.us або https://monetka. com.ua/uk/about_ us. Так, 31.01.2021 року о 15 год. 55 хв. 54 с, на вказаний відповідачем при реєстрації номер мобільного телефону [NUMBER] , був направлений та доставлений одноразовий ідентифікатор 479132. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором був надісланий та доставлений відповідачу в рамках договірної співпраці Первісного кредитора з ТОВ «ДЕВЕЛОПМЕНТ ІННОВЕЙШЕНС» (Договір на використання програмного забезпечення), яка є замовником послуг масової розсипки смс-повідомлень у ТОВ «Мобізон» (веб-сайт https://mobizon.ua). Кредитний договір був підписаний 31.01.2021 року о 15:56:04 год. шляхом введення одноразового ідентифікатора 479132 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та/або https://monetka.ua/. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 31.01.2021 року на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «Універсал Банк», що підтверджується чеком. 14.06.2021року між ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» (Кредитор) та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» укладено Договір відступлення права вимоги №14/06/2021-Р/М-2, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №210131-6102-6 від 31.01.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО». Відповідно до п.1.2. Кредитного договору первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до умов Кредитного договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість за Договором №210131-6102-6 від 31.01.2021 року станом на 17.10.2022 року становить 13\~676,00 грн., яка складається з: 2600,00 грн. - заборгованість за кредитом; 975,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2. Кредитного договору за ставкою 1,5 % за кожен день користуванню кредитом за період з 31.01.2021 року по 25.02.2021 року (включно); 10101,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користуванні кредитом за період з 26.02.2021 року по 16.06.2021 року включно (відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України). При цьому, нарахування процентів за Договором №210131-6102-6 від 31.01.2021 року зупинено 16.05.2021 року відповідно до п. 4.6. Правил. На підставі наведеного просило позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором №210131-6102-6 від 31.01.2021 року в розмірі 13\~676,00 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн. й витрати на правову допомогу в розмірі 9000,00 грн. У поданому відзиві представник відповідача позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначено, що по своїй суті, укладений 31.01.2021 року між ТОВ «Фінанс Іновація» і [PERSON] кредитний договір є споживчим кредитом та відповідно на нього розповсюджуються вимог, визначені ЗУ «Про споживче кредитування». За таких обставин, зважаючи на положення ч.3 ст.21 ЗУ «Про споживче кредитування» і того, що сума отриманого кредиту не перевищувала розміру мінімальної заробітної плати в січня 2021 року, сукупна сума неустойки та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань не повинна перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, тобто не повинна бути більшою ніж 5200,00 гривень. За таких обставин вимога про сплату нарахованої сума відсотків, згідно ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі 10\~101,00 гривень є неправомірними оскільки майже у 4 рази перевищують розмір виданого кредиту. За таких обставин вважала за можливе зменшити розмір таких відсотків до співмірного з розміру заборгованості за кредитом, що буде відповідати принципам розумності ат справедливості. Щодо вимог позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 9000,00 гривень, вважала такий розмір завищеним та неспівмірним із ціною позову та фактично наданою правовою допомого. Просила врахувати, що інтереси позивача представляє адвокат Руденко К.Л. і така правова допомога фактично складається із підготовки ним позовної заяви. При цьому вказаний адвокат представляє позивача в інших однотипних справах, та його робота полягає у написанні по суті однотипних позовів. З огляду на викладене, враховуючи що дана справа не є складною, просила зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають до стягнення до 2000,00 гривень. В судове засідання представник відповідача не з`явився. Подав на адресу суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача подала письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказах. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Встановлено, що 31.01.2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та [PERSON] був укладений договір №210131-6102-6, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 2600,00 грн строком на 25 днів шляхом переказу на його платіжну картку, емітовану АТ «Універсал Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до\~ЗУ «Про електронну комерцію». Згідно п.1.2 Договору сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом 1,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 547,50%) користування кредитом у межах строку. Пунктом 1.3 Договору визначено, що строк надання кредиту та строк дії договору становить 25 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором. У відповідності до п.2.3.4. Договору позичальник має право здійснити оформлення продовження строку надання кредиту та строку дії договору, скориставшись одним з варіантів процедури продовження строку надання кредиту та дії договору, визначених у правилах. Відповідно пункту 2.4.1. договору позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути Кредит та сплатити проценти за його користування. Крім іншого, п.3.3. Договору передбачає, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п.1.3. Договору (з урахуванням пролонгації строку дії Договору) позичальник сплачує ТОВ плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1277%) кредитом понад строк, зазначений в пункті 1.3. цього Договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті Договору, нараховується відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України. На підтвердження укладення кредитного договору №210131-6102-6 від 31.01.2021 року позивачем надано послідовність укладення зазначеного договору, із якої вбачається, що 31.01.2021 року о 14:12:20 позичальник здійснив введення даних по заяві; о 15:55:54 створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) в особистому кабінеті; о 15:55:54 позичальнику відправлено sms-повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору; о 15:56:04 позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено ТОВ електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт); о 15:56:19 друкована форма укладеного кредитного договору розміщена в особистому кабінеті позичальника та кредитні кошти перераховано на карту позичальника. Факт перерахування ТОВ «ФК Фінансова Інновація» на зазначену [PERSON] кредитну картку обумовленої вищевказаним кредитним договором суми кредиту підтверджено представленим чеком №368475892 від 31.01.2021 року та даними виписки по платіжній картці № [NUMBER] , емітованій АТ «Універсал Банк» на ім`я відповідача, згідно якої 31.01.2021 року о 15:56:15 від monetka надійшло 2600,00 гривень. Сторонами було погоджено графік розрахунку, з якого вбачається, що 25.02.2021 року позичальник мав повернути 2600,00 грн. суми кредиту та 975,00 грн нарахованих процентів. Згідно розрахунку заборгованості станом на 17.10.2022 року загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №210131-6102-6 від 31.01.2021 становить 13676,00 грн. і складається з: 2600,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 975,00 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим процентам; 10\~101,00 грн. - заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами, згідно п.3.3. Договору. Відповідно до договору про відступлення права вимоги № 14/06/2021-Р/М-2 від 14.06.2021 року ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» відступило ТОВ «ФК «Ріальто» право вимоги до позичальників, зокрема до відповідача за кредитним договором №210131-6102-6 від 31.01.2021. За правилом\~ст.205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу ч.1\~ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1\~ст.628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2\~ст.639 ЦК України). Абзац 2 ч.2\~ст.639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 року №127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19. У\~ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.5\~ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://monetka.com.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641,\~644 ЦК України\~на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до п.6 ч.1\~ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію»\~визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на викладене слід дійти висновку, що між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] 31.01.2021 року був укладений кредитний договір у формі електронного документу з електронними підписами, на підставі якого останній отримав кредит у сумі 2600,00 гривень строк на 25 днів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами 1,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами. Згідно\~ст.599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з\~ст.525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до\~ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки\~ст.629 ЦК України\~встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Згідно ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідний правовий висновок зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18 та постановою Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц. Пунктом 3.3. Договору №210131-6102-6 від 31.01.2021 року встановлено розмір процентної ставки відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідач належним чином умови укладеного договору не виконував, своєчасно кредит та нараховані відсотки за користування кредитними коштами не погасив. Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором №210131-6102-6 від 31.01.2021 станом на 17.10.2022 рік становить 13676,00 грн. і складається з: 2600,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 975,00 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим процентам; 10\~101,00 грн. - заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами, згідно п.3.3. Договору. Вказаний розрахунок заборгованості в частині заборгованості по тілу кредиту та нарахованих відсотках в період строку кредитування, відповідає умовам укладеного договору та відповідачем не спростований. Щодо заборгованості по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами у сумі 10\~101,00 гривень суд зазначає наступне. Так з 26.02.2021 року позивач почав нарахування відсотків за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування, за ставкою визначеною відповідно до п. 3.3 договору та ч. 2\~ст. 625 ЦК України, тобто як міру відповідальності за невчасне виконання своїх зобов`язань. У пунктах 105-107постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі№ 910/4518/16 (провадження № 12-16гс19) зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених\~статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом. Сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі\~статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд. Аналогічні висновки містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). У пункті 8.33 наведеної постанови вказано, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. У пункті 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи,які мають юридичне значення,та, зокрема,зазначених вище\~критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18, пункти 83-85) вказала, що аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551\~ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. По справі № 355/4646/22 Верховний Суд вказав, що колегія суддів не відступає від висновків про те, що статтею 625\~ЦК України передбачено право сторін за домовленістю погодити у договорі інший розмір процентів річних, ніж встановлений цією нормою, чи від висновків, що проценти річних відповідно до частини другої статті 625\~ЦК України не є неустойкою, а підтверджує попередні висновки Верховного Суду про те, що розмір указаних процентів (визначених договором у тому числі) може бути зменшено,якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України. Такі ж правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 09.04.24р. по справі № 355/4646/22. Встановлено, що розмір кредиту складає 2600 грн. Вказані кошти мали були повернуті разом з відсотками (ставка 1,5%) за користування через 25 днів. Після закінчення дії договору, у зв`язку з невиконанням зобов`язань, кредитодавець почав нарахування боржнику відсотків за п. 3.3. договору за процентною ставкою 3,5% за кожний день (річна 1277,50%), яка за умовами договору визначена саме як міра відповідальності по ст. 625 ЦУ України. Розмір нарахованих відсотків, станом на 16.06.2021 року склав 10101,00 грн., що майже вчетверо перевищило розмір наданого кредиту. Такий випадок - стягнення заявленої суми процентів після закінчення дії договору, з огляду на непропорційність з розміром кредиту, матиме наслідком некомпенсацію майнових втрат кредитодавця, а його певне збагачення за рахунок позичальника, що несправедливо відносно боржника. Отже, з огляду на неспівмірність заявлених до стягнення сум процентів річних, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам цієї справи обмеження стягнення процентів відповідно до п.п. 3.3. договору та їх присудження у розмірі 2600 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що поданий позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість, яка утворилася за кредитним договором №210131-6102-6 від 31.01.2021 станом на 17.10.2022 рік у сумі 6175,00 грн. в тому числі: 2600,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 975,00 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим процентам; 2600,00 грн - заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами, згідно п.3.3. Договору. Щодо розподілу судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя\~статті 133 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки поданий позивачем позов задоволений частково з відповідача на користь ТОВ «ФК «Ріальто» слід стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1120,22 гривень із розрахунку: 6175,00 грн. * 2481,00 грн. / 13676,00 грн. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Європейський суд з прав людини (далі\~ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» («East/West Alliance Limited» v Ukraine), заява № 19336/04, пункт 268). У рішенні від 18 лютого 2022 року у справі «Чоліч проти Хорватії» (ИOLIЖ v. Croatia), заява № 49083/18, ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі (пункт 77). ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінюючи їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (на яку посилається заявник), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. Під час визначення суми відшкодування суд має керуватись критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами,

Outcome: partial