Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

26.02.2025 року заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заяви вказала, що після розірвання шлюбу, що мало місце 07 червня 2018 року, її колишній чоловік [PERSON] постійно вчиняє відносно неї психологічне та фізичне насилля, вдається до погроз застосування фізичного насилля, не дає їй спокійно жити, постійно безпричинно чіпляється, з`являється до помешкання, де проживає вона разом з малолітніми дітьми та дозволяє у їхній присутності нецензурно обзивати, принижувати, вдається до фізичних дій насильницького характеру. Стверджує, що колишній чоловік постійно вдається до погроз, які вона сприймає реально, а саме: що він їй не дасть спокійно жити, а у випадку якщо вона намагатиметься улаштувати подальше своє сімейне життя з іншим чоловіком, то в такому випадку, він погрожує позбавити життя, як заявницю так і її майбутнього чоловіка. В будь який час [PERSON] дозволяє собі являтися до її помешкання, яке належить заявниці виключно на праві особистої приватної власності та, знову таки, при цьому, в присутності малолітніх дітей, вдається до образ, залякувань та погроз. Останній раз наведені факти вчинення психологічного та фізичного насилля мали місце 07 квітня 2024 року. До заначеної дати вона не зверталася до правоохоронних органів щодо вказаних фактів вчинення відносно неї насилля, як колишнього з подружжя, однак за останнім фактом подано заяву до Луцького РУП ГУНП у Волинській області щодо притягнення до адміністративної відповідальності колишнього чоловіка [PERSON] за ст. 173-2 КУпАП, за результатом чого, на останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.06.2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Волинського апеляційного суду від 22.07.2024 року постанову суду від 20.03.2024 року змінено в частині накладення адміністративного стягнення. Постановою Волинського апеляційного суду від 08.07.2024 року відносно [PERSON] було видано обмежувальний припис строком на 6 місяців. Разом з тим, після 08.01.2025 року, коли припинила свою дію постанова Волинського апеляційного суду, [PERSON] продовжує вчиняти відносно неї психологічне насилля. Просить суд\~видати обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців стосовно [PERSON] , яким заборонити йому: - наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалої особи [PERSON] ; - особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку, соціальні мережі, месенджери, інтернет додатки особисто і через третіх осіб. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримала із вказаних у заяві підстав, просила її задовольнити. [PERSON] подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив суд не позбавляти його можливості спілкуватися з дітьми. В дане судове засідання [PERSON] не з`явився по невідомій суду причині, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст виниклих правовідносин. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.06.2018 року було розірвано (а.с. 6). З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з витягу №101312680 про реєстрацію права власності на нерухове майно від 24.10.2017 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 115). Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.06.2024 року по справі № 161/7836/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 10 діб (а.с. 9). Постановою Волинського апеляційного суду від 22.07.2024 року постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2024 року про притягнення\~ [PERSON] \~до адміністративної відповідальності за ч.1\~ст.173-2 КпАП України\~змінено в частині накладеного адміністративного стягнення (а.с. 10). Постановою Волинського апеляційного суду від 08.07.2024 року заяву [PERSON] задоволено частково; видано обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців стосовно [PERSON] , [INFO] , (місце реєстрації, [ADDRESS] ), яким заборонено йому: - наближатися на відстань ближче 10 метрів до квартири в якій проживає заявниця, місце навчання, роботи, та інших громадських місць перебування [PERSON] , [INFO] ; - особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку, соціальні мережі, месенджери, інтернет додатки особисто і через третіх осіб, окрім листування через менеджер «Viber» з приводу питань пов`язаних з реалізацією батьківських прав та обов`язків щодо спільних малолітніх дітей. Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п. 3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, визначені п.3 ч.1 цієї статті до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. Відповідно до ч. ч. 1,2,4 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Згідно з пунктами 3, 4, 17 частини першої статті 1Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Пунктом 7 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. З урахуванням змісту вищевказаних правових норм видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність. Згідно з правовими позиціями викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Звернення заявника до органів поліції самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У постанові від 23.07.2020 року по справі № 138/2655/19 Верховний Суд надаючи оцінку доводам скаржника вказав, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявник не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення особою навмисного домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення такого та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявника , що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами. За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, проте заявник має довести наявність підстав для видачі обмежувального припису (постанова Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі №202/11119/22). Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявниця посилалась на те, що її чоловік упродовж тривалого часу вчиняє відносно неї психологічне насильство, однак доказів наявності ознак домашнього насильства відносно неї з боку колишнього чоловіка, як і результатів його розгляду судом, не надала. Не заявляла також і клопотань про витребування судом доказів у разі неможливості їх подання до суду. Крім того, під час судового розгляду судом було досліджено аудіозапис, де зафіксована розмова заявниці із [PERSON] та на якому містяться певні погрози заявниці з боку заінтересованої особи, однак, з даних аудіозаписів, не можливо встановити коли вони були записані. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що погрози, які містяться на аудіозаписі мали місце восени 2024 року. Вона зверталася до поліції і їй було повідомлено, що із [PERSON] була проведена бесіда. Доказів на підтвердження фактів вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно заявниці, що має регулярний та постійний характер, яке загрожує її фізичному здоров`ю або завдає шкоди її психологічному здоров`ю, заявницею суду не надано, та матеріали справи таких не містять. Сама лише вказівка у заяві на те, що кривдник не залишає її у спокої та вчиняє це впродовж тривалого часу не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису. За ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд дійшов висновку, що заявницею не доведено існування та продовження настання ризиків насильства у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо її колишнього чоловіка обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком згідно із статтями 12, 81 ЦПК України. Оскільки заявниця не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення її колишнім чоловіком домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а судом не встановлено підтверджених фактів психологічного насильства відносно [PERSON] , а також ризиків настання насильства у майбутньому, зіставляючи інтереси учасників справи та осіб, в право яких здійснюється втручання, суд дійшов висновку, що аргументи заявниці для виправдання втручання в життя заінтересованої особи не є достатніми. Ураховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed