Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач звернулася до Корабельного районного суду міста Миколаєва з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на своє утримання, оскільки вона продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, на весь період її навчання у вищому учбовому закладі, починаючи з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2025 року. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона є донькою відповідача [PERSON] . До її повноліття на підставі рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва по справі № 488/1546/16-ц з відповідача на її користь стягувалися аліменти. Після закінчення гімназії вона вступила до Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна, на факультет міжнародних економічних відносин та туристичного бізнесу, по спеціальності - міжнародні відносини, суспільні комунікації та регіональні студії, денна форма навчання, про що свідчить контракт М210/21-085с від 25.08.2021. Строк навчання: з 01.09.2021 по 30.06.2025. Посилаючись на відсутність у неї самостійного заробітку, вказала, що потребує матеріальної допомоги для задоволення необхідних життєвих потреб. Вважала, що доказом ухилення відповідача протягом тривалого часу від сплати аліментів є рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10.07.2017 року по справі № 480/671/17 про позбавлення Відповідача батьківських прав у відношенні малолітньої [PERSON] . Судом було встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки він не піклується про стан здоров`я дитини, її розвиток, а також не забезпечує необхідний догляд і матеріальне у тримання. Згідно довідки ВДВС Миколаївського РУЮ від 11.04.2017р. відповідач має заборгованість перед позивачем з аліментів на утримання дитини з 07.04.2016 р. по 07.03.2017 року в загальній сумі 15 826,25 грн. З цієї ж довідки вбачається, що за весь цей період аліменти Відповідачем не сплачувались жодного разу. Таким чином міркувала, що рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10.07.2017 року по справі № 480/671/17 встановлені обставини ухилення відповідача від сплати аліментів, які не потребують доказуванню при розгляді цієї справи. У зв`язку з цим позивач вважала, що існують правові підстави для стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме з 01 вересня 2021 року - дати початку навчання у вищому навчальному закладі, та до закінчення нею навчання у даному навчальному закладі, тобто до 30.06.2025 р. Ухвалою суду від 30.10.2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є донькою відповідача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 30 грудня 2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції, Україна, серії [NUMBER] . [PERSON] є студенткою 4 курсу, групи УМВ-41, першого (бакалаврського) рівня вищої освіти денної форми навчання за державним замовленням навчально-наукового інституту «Каразінський інститут міжнародних відносин та туристичного бізнесу» Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна за спеціальністю 291 Міжнародні відносини, суспільні комунікації та регіональні студії, освітня програма «Міжнародні відносини», про що свідчить надана суду довідка Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна від 23.09.2024 р. вих. № 4001-24/681. Факт навчання позивача також підтверджується наявною в матеріалах справи копією контракту М210/21-085с від 25.08.2021 р., укладеного між матір`ю позивача та Харківським національним університетом імені В.Н. Каразіна, учбовий заклад взяв на себе зобов`язання надати здобувачу освіти, [PERSON] , освітню послугу на рівні стандартів вищої освіти на навчання за денною формою для здобуття освіти по спеціальності: Міжнародні відносини, суспільні комунікації та регіональні студії, за освітньою програмою: Міжнародні відносини. Положеннями ч. 1, ч. 3 ст. 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини;\~\~стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч. 3 ст. 182 СК України). Аналіз ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дочок, синів, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Стягнення аліментів на утримання дочки чи сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів останніх, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочок, синів, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, а частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо баткьівства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] - донька відповідача на день звернення до суду не досягла 23 років, продовжує навчання на денній формі навчання, не працює, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Навчання на денній формі позбавляє [PERSON] можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги. Відповідачем не спростовано того факту, що він не може надавати таку матеріальну допомогу. В той же час, обов`язок утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків. Враховуючи викладене, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати дитину, оцінюючи в сукупності зібрані докази, з урахуванням матеріального становища сторін, зокрема суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, потребу в матеріальній допомозі повнолітньої доньки, що продовжує навчання на денній формі, суд вважає за необхідним позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати звернення з даним позовом до суду, тобто з 02.10.2024 р. і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення [PERSON] 23 років, що буде належним захистом прав повнолітньої доньки. Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів за минулий час, починаючи з дати її навчання у вищому навчальному закладі, а саме з 01.09.2021 року, суд зазначає таке. Згідно із частиною 1 статті 191 СК України за загальним правилом аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до частини 2 цієї статті аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем з огляду на положення частини 1 статті 81 ЦПК України вжиття останнім заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. При цьому ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. \~ \~ \~ \~ За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів. За відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Надана позивачем копія рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10.07.2017 р., ухваленого за результатами розгляду позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно дитини, [PERSON] , як доказ того, що відповідач станом на дату ухвалення такого рішення ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини та мав заборгованість по їх виплаті станом на 07.03.2017 р. у сумі 15 826,25 грн., оцінюється судом критично, оскільки фактично не підтверджує ухилення відповідача від сплати аліментів (надання будь-якої матеріальної допомоги) на утримання доньки з часу досягнення нею повноліття та вступу до вищого навчального закладу. Тим паче, що період з якого позивач просить стягувати аліменти на її утримання, тобто з 01.09.2021 р., фактично охоплювався заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17.05.2016 р. по справі № 488/1546/16-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , до її повноліття (тобто [INFO] ). Суду не надано доказів, що позивач вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача з часу досягнення нею повноліття до звернення до суду з даним позовом. Оскільки матеріали справи не містять доказів, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а останній ухилявся від їх сплати, а тому відсутні підстави для стягнення аліментів за минулий час за період з дня досягнення позивачкою повноліття до дня звернення з позовною заявою. Згідно з статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Аналізуючи надані сторонами докази, положення чинного законодавства, принцип рівності прав та обов`язків батьків передбачений Сімейним кодексом України: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та стягує з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову до суду і до закінчення дитиною навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років. Суд також зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору за пред`явлення вимоги щодо стягнення аліментів, з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial