Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

[PERSON] , діючи в особі представника - адвоката Скакун О.П. звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов обґрунтовує тим, що сторони з 19.11.2009 року перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від17.09.2014 року (справа № 711/5809/14-ц). В шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу з відповідачем дитина залишилася жити з матір`ю і проживає з нею постійно до теперішнього часу та фактично знаходиться повністю на утриманні матері, від батька іноді надходили невеликі грошові суми, але вони не задовольняли потреби дитини. На даний час участі у матеріальному забезпеченні потреб дитини відповідач майже не приймає. Обговорювати питання надання коштів для задоволення потреб дитини на навчання, харчування, одяг та взуття, усесторонній розвиток, медичне обслуговування тощо відповідач взагалі не хоче, а тому позивачка змушена звернутися до суду. Отже, фактично з народження дитини та по теперішній час вихованням, лікуванням, організацією та оплатою розвиваючого навчання, дозвілля та відпочинку дитини займалась та займається на даний час Відповідачка одноособово. В поточному році в місяць на потреби дитини позивачка витрачає близько 18000\--22000 гривень - на одяг та взуття, харчування, утримання помешкання, організацію дозвілля, медичну профілактику та лікування, оплату навчання у школі тощо. Позивачка працює, проте їй самотужки складно утримувати дитину та забезпечувати їй належний матеріальний рівень, враховуючи постійне зростання цін на споживчі товари та послуги, ліки, комунальні платежі тощо. Відповідач в останні роки постійно мав офіційний дохід, так в період з 09.02.2021 року по 18.08.2023 року він працював та був зареєстрований як фізична особа-підприємець, в період з 22.07.2023 року та по 28.11.2024 проходив військову службу по мобілізації та регулярно отримував грошове забезпечення, тобто мав стабільне джерело доходу, але на потреби сина нерегулярно надсилав незначні суми. Тимчасово, з січня 2022 року, з письмової згоди відповідача, яка ним була надана нотаріально, дитина перебуває в Арабській Республіці Єгипет разом з позивачкою. Разом з тим, відповідач після надання згоди на виїзд дитини за кордон, не хотів взагалі займатись процесом влаштування свого сина в новій країні, прикладати зусиль до організації навчального процесу дитини, підшукання освітнього закладу, а тому повність поклав це на плечі позивачки, тобто самоусунувся. Позивачка знову сам на сам залишилася з питанням гідного забезпечення існування дитини в чужій країні. Позивачка самотужки підшукувала навчальний заклад для дитини, приймаючи до уваги особливості країни, так як більшість населення Арабської Республіки Єгипет мусульмани, то і навчальні заклади відповідно теж підтримують традиції вказаної релігії, Шарм ель Шейх невелике місто і навчальних закладів там небагато, а тому вибір неарабських шкіл був невеликий. Так, позивачка на 2023/2024 та 2024/2025 учбові роки влаштувала дитину до приватної мовної школи Святого Йосипа у місті Шарм ель Шейх та власними коштами оплачує навчання. Рік навчання дитини у школі Позивачці обходиться близько 80000,00 гривень. Зараз дитина навчається 8 класі (зазначено як G8 у платіжних документах за школу), в період 2023/2024 років дитина навчалась у 7 класі (зазначено як G7 у платіжних документах за школу). Також,\~зазначає,\~що на підставі ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне стягнути аліменти за минулий час, а саме з 16.10.2024 року (день пред`явлення позову та автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа № 711/8133/24). Так, позивачкою 16.10.2024 року до відповідача був пред`явлений позов про стягнення аліментів на утримання дитини, 17.10.2024 було відкрито провадження в справі № 711/8133/24. Відповідач був обізнаний про пред`явлений до нього позов, що підтверджується наявними в матеріалах справи № 711/8133/24 клопотаннями відповідача та його представника та відзивом на позов. Проте відповідач добровільно не сплачував аліменти з дня пред`явлення позову, уникаючи своїх обов`язків по утриманню дитини. Ухвалою від 09.12.2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - залишено без розгляду, з причин не залежних від позивачки. Отже, позивачка вживала активних заходів з 16.10.2024р., щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. А тому просить суд присудити аліменти за минулий час, з 16.10.2024р. На підставі наведеного просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області 25.05.1996 р., місце реєстрації: [ADDRESS] ) аліменти, в тому числі за минулий час, на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 10000,00 гривень щомісячно, починаючи з 16.10.2024 року і до повноліття дитини, з урахуванням індексації та судові витрати. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.01.2025 року відкрите спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін. 03.02.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача посилається на те, що відповідач позов визнає частково в частині наявності права на стягнення аліментів в судовому порядку, але не визнає викладені в позові обставини, докази якими він обгрунтовується та розмір заявленого стягнення. Зважаючи на досягнення усної згоди між сторонами та здійснення відповідачем систематичних щомісячних добровільних перерахунків грошових коштів на утримання сина за наданими позивачкою банківськими реквізитами, позовна заява обґрунтована обставинами, які не відповідають дійсності. З січня 2022 року позивачка з сином перебувають в Арабській Республіці Єгипет Враховуючи стійкі наміри та вжиті позивачкою заходи для її інтеграції в даній країні, наразі вона із сином повертатися в Україну наміру не має. В липні 2023 року відповідача було мобілізовано до лав Збройних Сил України. 04.11.202 року відповідач при виконанні службових обов`язків у зв`язку із захистом Батьківщини отримав мінно-вибухові травми тяжкого ступеня у вигляді консолідованого вогнепального перелом середньої-нижньої третини лівої великогомілкової кістки, ампутаційної кукси на рівні в в/З правого стегна з вираженим фантомними больовим синдромом та значними порушеннях функції, що підтверджуються довідками від 11.10.2023 № 23/5130 та від 16.03.2024 № 911/984.1 свідоцтвом про хворобу № 3774 від 15.10.2024. Попри вказане відповідач систематично щомісячно перераховував на картковий рахунок позивачки грошові кошти на утримання сина в розмірі 5000 грн. Відповідач зареєстрований та проживає в помешканні зі своїми батьками: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у квартирі, що належить їм всім у рівних частинах в результаті приватизації. Іншим рухомим та нерухомим майном відповідач не володіє. Зважаючи на вік та стан здоров`я, спільний побут з батьками, наявність взаємних права і обов`язки між членами сім`ї, фізичні можливості й мобільність кожного із них, рівень їх пенсійних виплат, покриття витрат на харчування, побутові потреби, лікування, утримання житла, його технічних комунікацій здійснюється із великою часткою грошового вкладу відповідача. Приватна підприємницька діяльність відповідача припинена 18.08.2023 року у зв`язку із його мобілізацією, її відновлення за наявних обставин наразі є неможливою. 28.11.2024 року відповідач за станом здоров`я звільнений із лав Збройних Сил України. Відповідно до наданих суду виписок руху коштів по картковому рахунку відповідача на користь позивачки перераховувались грошові кошти в рахунок добровільної сплати аліментів на утримання сина. Через касу банку відповідачем внесено грошові кошти на картковий рахунок позивачки: 11.10.2024 в розмірі 3 000,00 грн.; 09.12.2024 в розмірі 250,00 грн. (на прохання сина для розваг); 30.10.2024 в розмірі 5 000,00 грн; 02.12.2024 в розмірі 5 000,00 грн.; 31.01.2024 в розмірі 7 000,00 грн., та 28.01.2025 у розмірі 5 000,00 грн. Просить суд задовольнити позов частково, стягувати аліменти в розмірі 5000 грн. та звільнити його від сплати судового збору. 12.02.2025 року через систему «Електронний суд» до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшла відповідь на відзив, в якій представник відповідача просить задовольнити позов повністю. Посилання у відзиві на факти періодичного добровільного й систематичного перерахування відповідачем грошових коштів на картковий рахунок Позивачки, що нібито підтверджується виписками витрат по картці відповідача треба сприймати критично, так як з наданих виписок видно, що відповідач дійсно час від часу переводив на картку позивачки суми, проте їх періодичність та розмір були дуже мінливими та нестабільними. Твердження відповідача про те, що вибір навчального закладу для здобуття освіти для сина, форма його навчання, розмір оплати за навчання позивачкою з відповідачем не узгоджувався, теж є маніпулятивними, через те, що Відповідач фактично самоусунувся від піклування щодо дитини, а тому позивачка самотужки підшукувала навчальний заклад для дитини приймаючи до уваги особливості країни теперішнього перебування, так як більшість населення Арабської Республіки Єгипет - мусульмани, то і навчальні заклади відповідно теж підтримують традиції вказаної релігії, Шарм-єль-Шейх невелике місто і навчальних закладів там небагато, а тому вибір неарабських шкіл був невеликий. Навчальний процес у школах України страждає через постійні непередбачувані повітряні тривоги, вимкнення електрики, повідомлення про «замінування» тощо, а тому організувати навчання он-лайн не має можливості. Посилання Відповідача на той факт, що він проживає в одному приміщенні однією сім`єю зі своїми батьками, ніяким чином не звільняє його від обов`язку піклуватись та утримувати свою дитину. Разом з тим, з економічної точки зору, такий стан побуту Відповідача мінімізує його витрати на утримання спільного помешкання, оплату комунальних послуг тощо, так як батьки Відповідача мають власний дохід і розділяють з Відповідачем витрати на спільне помешкання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій справу просив розглянути у його відсутності. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Вказане підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.07.2010 року. В подальшому, [PERSON] , після укладення іншого шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , чого не заперечують сторони. Частиною першою статті 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями частин першої та другої статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною другою-третьою статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України). При цьому, як передбачено частиною другою статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з частинами першою та другою статті 183 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При прийнятті рішення по справі, суд враховує той факт, що відповідач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , 04.11 2023 року отримав мінну-вибухову травму обох нижніх кінцівок, правого передпліччя, з уламковим переломом п`яткової кістки та масивною рваною раною підошовної поверхні правої стопи, перелом середньої третини лівої великогомілкової кістки, турнікетний синдром, гостру незворотну ішемію правої нижньої кінцівки, що підтверджується довідкою про обставини травми від 11.11.2023 року. Як вбачається з довідки від 16.03.2024 року про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, [PERSON] в період з 25.10.2023 року по 04.11.2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в районах н.п. Андріївка, Бахмутського району Донецької області. Згідно довідки №3788 від 01.10.2024 року [PERSON] встановлений наступний діагноз: наслідки мінно-вибухової травми тяжкого ступеню (04.11.2023 р.) у вигляді консолідованого вогнепального перелому середньо-нижньої третини лівої великогомілкової кістки, ампутаційної кукси на рівні в/З правого стегна з вираженим фантомним больовим синдромом. Значне порушення функції Згідно з частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тож, зважаючи на встановлені судом обставини, враховуючи стан здоров`я платника аліментів а також те, що відповідач погоджується на стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі 5000 грн. щомісячно, враховуючи встановлений ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць з 01 січня 3196 грн., то суд вважає, що до задоволення підлягає сума аліментів на рівні 5000 грн. Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітньої дитини. Відповідно до положень ст. п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів за минулий час, а саме з 16.10.2024 року (день пред`явлення позову та автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа № 711/8133/24) суд зазначає наступне: Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Так, заявляючи перед судом вказану вимогу, позивач посилається на те, що нею 16.10.2024 року до відповідача був пред`явлений позов про стягнення аліментів на утримання дитини, 17.10.2024 було відкрито провадження в справі № 711/8133/24. Відповідач був обізнаний про пред`явлений до нього позов, що підтверджується наявними в матеріалах справи № 711/8133/24 клопотаннями відповідача та його представника та відзивом на позов. Проте відповідач добровільно не сплачував аліменти з дня пред`явлення позову, уникаючи своїх обов`язків по утриманню дитини. Ухвалою від 09.12.2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - залишено без розгляду, з причин не залежних від позивачки. З системи документообігу Придніпровського районного суду м. Черкаси (Д-3) вбачається, що 16.10.2024 року позивач зверталася до відповідача з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини ( справа № 711/8133/24). Разом з тим, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишено без\~розгляду. Підставою для прийняття цього рішення стало те, що адвокат Калмиков О.В., як представник позивача [PERSON] не мав повноважень на підписання позовної заяви позивача та на ведення справи. Отже, матеріали справи не містять доказів, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч.2 ст.191 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З вказаним позовом позивач звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси 19.12.2024 року, що підтверджується вхідним №44975, а тому, у відповідності до ч.1 ст. 191 СК України стягнення аліментів слід здійснювати саме з цієї дати. Також суд враховує, що починаючи з 19.12.2024 року, відповідачем 30.12.2024 року та 28.01.2025 року на картковий рахунок позивача було перераховано відповідно 7000 грн., та 5000 грн., з призначенням платежу - аліменти на утримання дитини [PERSON] , що підтверджується відповідними квитанціями до платіжної інструкції на переказ грошових коштів (а.60,61), які повинні бути враховані під час виконання вказаного рішення про стягнення аліментів. Суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, оскільки позивачем не надано доказів понесення нею цих витрат. У зв`язку з вищевикладеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх часткове задоволення. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про звільнення його від сплати судового збору на підставі п.12 та п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки він є учасником бойових дій. Так,\~відповідно до п.12 та п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків; учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, справа про стягнення аліментів не є справою, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків; а також справою, пов`язаною з порушенням прав учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності та Героїв України. А тому, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України і Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial