Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

заступник голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району Сівова О. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити батьківських прав відповідачку відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідачки на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитись малолітня дитина, аліменти у розмірі 1/4 частки (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від усіх видів доходів відповідачки щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову та внести зміни до актового запису про народження дитини у відповідності до рішення суду. Позов обґрунтований тим, що відповідачка [PERSON] має малолітнього сина [PERSON] . [INFO] , по відношенню до якого є одинокою матір`ю. Дитина неодноразово була знайдена за межами місця проживання та влаштовувалась до Православного дитячого будинку «Надія» ім. Н.М. Золотолінської, КНП «Міська дитяча лікарня № 5» Запорізької міської ради. Після чого була евакуйована КЗ «Обласний міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації дітей у м. Умані Черкаської обласної ради». Дитина перебувала на обліках органів опіки та піклування як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах. Відповідачка [PERSON] не займалася вихованням дитини, зловживала алкогольними напоями, не мала офіційного заробітку. Дитина пояснювала, що мати постійно вживає алкогольні напої, забирає у неї гроші на спиртні напої, коли вона перебувала у лікарні, мати жодного разу його не відвідала, тому він не мас бажання повертатися до матері. Дитина була тимчасове влаштовано в іншу родину. У подальшому тимчасове влаштування було скасовано. З 07.04.2024 мати жодного разу не звернулася до органу опіки та піклування або медичного закладу з питанням повернення сина в родину, на контакт та співпрацю зі спеціалістами відділу служби не йшла. Тричі притягувалась до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 184 КУпАП. Відповідачка не з`явилась на засідання комісії, на якому вирішувалося питання щодо неї та подальшої долі малолітнього сина. Відповідачка неналежно ставиться до виконання батьківських обов`язків. Відповідачка [PERSON] відзив на позов не подала. Третя особа Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) пояснення щодо позову не подала. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 09.12.2024 відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання. Ухвалою про призначення судового розгляду від 30.01.2025 було закрите підготовчепровадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримали. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Повідомлялась належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки не повідомила. Представник третьої особи Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Враховуючи те, що відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась у судове засідання без повідомлення причин, відзив не подала, а представники позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представників позивача, опитавши малолітню дитину, дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є відповідачка [PERSON] . Запис про батька дитини в акті про народження зроблений зі слів матері. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.01.2011 та листом Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02.07.2024 № 1106/32.8-01-27. 18.03.2024 до служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшло повідомлення від Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про вчинення домашнього насильства за адресою: [ADDRESS] . 18.03.2024 спеціалістами відділу служби здійснено вихід в родину [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та складено акт обстеження умов проживання, відповідно до якого умови проживання задовільні, але будинок потребує прибирання та ремонту, в будинку пічне опалення, одна кімната в якій проживає дитина та мати зі співмешканцем. Було з`ясовано, що родина винаймає даний будинок. Згідно з поясненнями [PERSON] (співмешканця [PERSON] ) конфлікт виник з [PERSON] через фінансові складнощі, дитина не була свідком конфлікту, на час відвідування конфлікт з [PERSON] вичерпано. 08.04.2024 згідно з актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку малолітнього [PERSON] влаштовано до КНП «Міська дитяча лікарня № 5» Запорізької міської ради на повне державне забезпечення до вирішення його подальшої долі. Зі слів дитини його мати [PERSON] вигнала з дому, сказала не повертатися, бо в подальшому має намір відмовитися від нього. Відповідно до наказу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 12.04.2024 № 1548 малолітнього [PERSON] взято на облік як дитину, що опинилася у складних життєвих обставинах (скоєння психологічного насильства над дитиною). 23.09.2020, 01.11.2020 на підставі Актів органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, малолітній [PERSON] був влаштований до Православного дитячого будинку «Надія» ім. Н.М. Золотолінської. В Актах було зазначено, що дитина не бажала йти додому, бо мати [PERSON] постійно п`є, б`є його та не займається його вихованням. Наказом служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 23.10.2020 № 879 «Про взяття на облік» [PERSON] взятий на облік як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах (проживання у сім`ї, у якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини). 07.04.2024 на підставі Актів органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, малолітній [PERSON] був влаштований до КНП «Міська дитяча лікарня № 5» Запорізької міської ради. 23.12.2020, 04.02.2021 та 25.02.2021 питання щодо повернення малолітнього [PERSON] в родину матері тричі розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району. [PERSON] було надано час для налагодження стосунків між дитиною та співмешканцем, оскільки саме вони були причиною втечі. Згідно з листом служби у справах дітей виконавчого комітету Томаківської селищної ради від 17.02.2022 № 24 малолітнього [PERSON] взято на облік розпорядженням селищного голови від 16.06.2021 № 90-р «Про взяття на облік дитини, яка перебуває в складних життєвих обставинах». Відповідно до письмових пояснень малолітнього [PERSON] від 10.04.2024 мати не працює з грудня 2023 року, постійно вживає алкогольні напої, забирає у нього гроші на спиртні напої. За час його знаходження у лікарні, мати жодного разу його не відвідала, тому він не мас бажання повертатися до матері. 10.04.2024 відповідачка [PERSON] надала письмові пояснення. Відповідно до наказу начальника служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 11.04.2024 № 1508 малолітнього [PERSON] було тимчасове влаштовано в родину [PERSON] до вирішення його подальшої долі. Згідно з наказом начальника служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 21.06.2024 № 2693 тимчасове влаштування було скасовано на підставі заяви [PERSON] у зв`язку зі втратою порозуміння з дитиною. Відповідно до листа служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради малолітнього [PERSON] було влаштовано до КНП «Міська дитяча лікарня № 5» Запорізької міської ради на повне державне забезпечення до вирішення його подальшої долі. Внаслідок введення воєнного стану в Україні та у зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дитини [INFO] малолітнього [PERSON] було евакуйовано з м. Запоріжжя та влаштовано до Комунального закладу «Обласний міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації дітей у м. Умані Черкаської обласної ради» на повне державне забезпечення до вирішення його подальшої долі. З моменту влаштування дитини на повне державне забезпечення з 07.04.2024 мати малолітнього жодного разу не звернулася до органу опіки та піклування або медичного закладу з питанням повернення сина в родину, на контакт та співпрацю зі спеціалістами відділу служби не йшла, після отримання консультації щодо повернення дитини одразу повідомила, що нічого не буде робити, бо це дуже складно для неї. Відповідачка [PERSON] 11.11.2020, 11.12.2020 та 09.05.2024 притягувалась до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 184 КУпАП. 12.07.2024 було направлене запрошення [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, яке відбулось 18.07.2024 о 10:00 годині, де вирішувалося питання щодо [PERSON] та подальшої долі малолітнього [PERSON] , але вона на засідання комісії не з`явилася. Відповідно до Висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про позбавлення батьківських прав № 15.08.2024 № 17.01/01-27/752 орган опіки та піклування дійшов висновку вважати за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] . Згідно з письмовими заявами малолітнього [PERSON] від 30.10.2024 та 08.01.2024 він не бажає проживати зі своєю матір`ю. Відповідно до листа Комунального закладу «Обласний міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації дітей у м. Умані Черкаської обласної ради» від 27.01.2025 за час перебування малолітнього [PERSON] у закладі (з 01.07.2024) його мати [PERSON] злісно ухилялась від виконання батьківських обов`язків, не цікавилась його долею, життям, навчальною діяльністю. Жодного разу не зателефонувала. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною першою статті 8 Закону України № 2402-III від 26 квітня 2001 року «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) передбачено, що Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону № 2402-III). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: (1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; (2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; (3) жорстоко поводяться з дитиною; (4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; (5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; (6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них (частини друга, третя статті 164 СК України). Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 постанови від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з частиною другою статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Опитаний малолітній [PERSON] у присутності вихователя закладу [PERSON] , зазначив, що навесні 2024 року він був вилучений із сім`ї поліцією та органом опіку та піклування. Був влаштований до лікарні. У подальшому він був евакуйований до закладу. Під час проживання з матір`ю та його постійно била, вітчим також. Крім цього вона виганяла його з дому. Це тривало близько півроку до його вилучення з сім`ї. Мати стала вживати алкоголь після смерті її бабусі. До смерті прабабусі він жив у неї у с. Тарасівка, а вже після її смерті переїхав жити до матері. Мати ним не займалась взагалі. Він не мав можливості навчатись дистанційно, оскільки мати постійно кричала на нього. Під час його перебування у закладі мати писала йому повідомлення з погрозами, через те, що він не бажав до неї повертатись. Просить суд позбавити його матір батьківських прав щодо нього. Суд встановив, що відповідачка [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Ці обставини підтверджуються дослідженими судом доказами, відповідно до яких відповідачка протягом тривалого часу взагалі не спілкується з дитиною, яка вилучена з родини та не здійснює заходів щодо її повернення у родину. Вказані обставини свідчать про ухилення відповідачки від виховання дитини внаслідок її винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками. При ухваленні рішення суд бере до уваги те, що відповідачка заперечень проти позову не подала. Була обізнана про судовий розгляд цієї справи, але до суду з`явилась лише одного разу - у підготовче засідання, яке відбулось 23.12.2024. У подальшому до суду не з`являлась без повідомлення причин. Вказані обставини суд розцінює як відсутність у відповідачки інтересу до дитини та її долі. З урахуванням вищевказаних обставин та найкращих інтересів малолітнього [PERSON] , який просив позбавити відповідачку батьківських прав щодо нього, суд дійшов висновку про те, що позов у частині позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дитини є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а відповідачку [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень статті 51 Конституції України, статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд встановив, що малолітній [PERSON] у теперішній час проживає у Комунальному закладі «Обласний міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації дітей у м. Умані Черкаської обласної ради». Відповідачка [PERSON] , свій обов`язок по утриманню дитини не виконує. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов у частині стягнення аліментів необхідно задовольнити та стягнути з відповідачки на користь на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитись [PERSON] аліменти у розмірі однієї чверті з усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, від дня пред`явлення позову. Також суд дійшов висновку про те, що необхідно відмовити в позові в частині внесення змін до актового запису про народження дитини у відповідності до рішення суду, оскільки внесення змін до актового запису про народження у зв`язку із позбавленням батьківських прав не передбачено Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», зокрема статтею 22, а також Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволений повністю, а позивач звільнений від сплати судового збору за вимогами про позбавлення батьківських прав (пункт 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір») та стягнення аліментів (пункт 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»), з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211,20 гривень за кожну таку вимогу.

Outcome: partial