Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

31 грудня 2024 року [PERSON] (далі - позивач) в інтересах якої діє адвокат Підмогильна Ярослава Ярославівна (далі - представник) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 2022 року вона проживала спільно з відповідачем у цивільному шлюбі, вели спільне господарство. Сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 242. На даний час сторони проживають окремо. 29 жовтня 2024 року позивачем укладено шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 1117. [PERSON] постійно проживає з позивачем, яка самостійно несе всі витрати на її утримання. Позивач на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Джерел доходів, інших, ніж отримання соціальних виплат по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивач не має. Натомість відповідач знаходиться в працездатному віці, є військовослужбовцем, офіційно працює, а тому має можливість сплачувати аліменти. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі частку всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця , але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою суду від 06.01.2025 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено на 04.02.2025 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача до початку судового засідання подала заяву про його проведення без її участі та участі позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, жодних заяв від нього не надходило. 28 січня 2025 року працівниками Деснянського районного суду м. Чернігова складено акт про неможливість направлення поштової кореспонденції у справі № 750/18512/24 відповідачу, на адресу місця реєстрації його постійного проживання у Донецькій області на даний час неможлива доставка поштових відправлень. Оголошення про виклик відповідача до суду здійснено через веб-сайт суду. У зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи судом було відкладено на 19.02.2025. Відповідач ознайомився з повісткою про виклик та документами справи у електронному кабінеті у підсистемі «Електронний суд», проте до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Представник позивача до початку судового засідання подала заяву про його проведення без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із свідоцтвом про народження від 08.02.2024 серії [NUMBER] батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). \~ \~ \~ \~Після укладення шлюбу з [PERSON] , позивач змінила прізвище [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16-18). [PERSON] з 18.07.2023 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). За цією ж адресою зареєстрована позивач (а.с. 10). Згідно з інформацією з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формами ОК-5 та ОК-7, за 2023 рік сума фактичного заробітку/доходу позивача становила 110 336,34 грн, за 2024 70\~045 грн (а.с. 19-20). Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі, що передбачений законодавством та надано належні і допустимі докази щодо обставин, на яких грунтується така вимога суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину підлягає задоволенню. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення донькою трьох років, слід зазначити наступне. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, регулюються ст. ст. 75, 84, 91 СК України. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 75 СК України, дружина чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має право\~на утримання\~від чоловіка\~-\~батька дитини\~до досягнення\~дитиною трьох\~років. Частиною 4 ст. 84 СК України визначено, що право на\~утримання вагітна\~дружина,\~а також\~дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має незалежно\~від того,\~чи вона\~працює,\~та незалежно\~від її\~матеріального становища,\~за умови,\~що чоловік\~може надавати\~матеріальну допомогу. Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19). Крім того, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Cудом встановлено, що спільна дитина позивача та відповідача [PERSON] не досягла трирічного віку, проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, отже наявні загальні умови для стягнення аліментів на утримання позивача. Разом з тим, при вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини, суд виходить з того, що позивачем не надано доказів в підтвердження можливості відповідача надавати таку допомогу. Зокрема, суду не надано доказів, що відповідач дійсно проходить військову службу, що рівень його доходута стан здоров`я дає змогу сплачувати аліменти на утримання дружини, що у нього відсутні інші утриманці. Також суд враховує, що у разі набрання законної сили рішенням про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у відповідача з`являться зобов`язання за цим рішенням суду. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дружини керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно істотно погіршувати становище платника порівняно із становищем одержувача аліментів. Також суд враховує, що позивач на даний час перебуває у шлюбі та в силу з ст. 75 СК України інший з подружжя несе обов`язок щодо матеріальної підтримки позивача. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи про стягнення аліментів в усіх судових інстанціях. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачем заявлено дві позовні вимоги, з яких вимога в частині стягнення аліментів на дитину задоволена повністю, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. Позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини судом відхилено, тому судовий збір не стягується.

Outcome: partial