Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

04.11.2024 року до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області надійшла справа за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200520531 від 03.05.2016 року в розмірі 38518,61 грн. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 03.05.2016 року між відповідачем та ПАТ Банк Михайлівський було укладено угоду № 200520531 щодо кредитування. Згідно умов договору відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 9392,89 грн. Відповідач належним чином свої обов`язки по виконанню умов договору не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 38518,61 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 8337,00 грн., заборгованість по відсотках 16758,42 грн., сума збитків з урахуванням 3% річних 2259,21 грн., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання крдитних зобов`язань 11163,98 грн. 20.07.2020 року згідно умов Договору про відступлення прав вимоги № 7-БМ, ПАТ Банк\~Михайлівський відступило право вимоги за Кредитним договором № 200520531\~від 03.05.2016\~ року\~ на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно останнє набуло права вимоги до відповідача. Позивач посилаючись на те, що оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання по договору не виконала, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка у добровільному порядку відповідачем не погашена, просить позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про підтримання позовних вимог у повному обсязі та про розгляд справи за його відсутності. Також вказав, що у випадку неявки відповідача не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася, в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки не повідомила. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. З огляду на вказане, суд з урахуванням положень ч. 1\~ст. 280, ст. 281 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 03.05.2016 року між відповідачем та ПАТ Банк Михайлівський було укладено угоду № 200520531 щодо кредитування (а.с. 13, 14). 20.07.2020 року згідно умов Договору про відступлення прав вимоги № 7-БМ, ПАТ Банк\~Михайлівський відступило право вимоги за Кредитним договором № 200520531\~від 03.05.2016\~року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно останнє набуло права вимоги до відповідача (а.с. 10-12). Відповідно до розрахунку заборгованості, борг відповідача перед позивачем складає 38518,61 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 8337,00 грн., заборгованість по відсотках 16758,42 грн., сума збитків з урахуванням 3% річних 2259,21 грн., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання крдитних зобов`язань 11163,98 грн. (а.с. 18). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже, у встановлений договором та законом терміни, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, заходів направлених на погашення заборгованості по кредиту та відсотків не приймала. \~ \~ За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідачем було порушено умови на яких ним було взято кредит, а тому вимога позивача щодо стягнення з неї заборгованості за кредитом в 38518,61\~грн. підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судовий збір з врахуванням повністю задоволення позовних вимог. При вирішенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. В даному випадку, суд приходить до висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у даній цивільній справі представником позивача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що понесені позивачем витрати є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг. У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 2000,00 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі.

Outcome: approved