Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

До Кузнецовського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , у якій просить: у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на частку в квартирі загальною площею 106,3 кв. м. за адресою: [ADDRESS] та на частку в квартирі загальною площею 42,7 кв. за адресою: [ADDRESS] ; у порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] частку вартості спільного транспортного засобу марки NISSAN, модель QASHQAI, 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , в розмірі 275000,00 грн.; стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] грошову компенсацію вартості вкладень в будівництво житлового будинку по [ADDRESS] в сумі 2000000,00 грн. [PERSON] позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.07.2008 року вона уклала шлюб [PERSON] , [INFO] , який є відповідачем у даній справі. Від даного шлюбу сторони мають двох спільних дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 01.06.2022 року, яке набрало чинності 04.07.2022 року шлюб між подружжям було розірвано, що підтверджується відповідним рішенням в справі № 565/458/22. На даний час позивач змінила прізвище на « [PERSON] ». У 2010 році подружжя запланували збудувати власний будинок, де могли б проживати сім`єю. Тому вони почали вивчати та обговорювати питання будівництва такого спільного майна на землі їх батьків. Зокрема розглядали варіант будівництва будинку на землі батьків позивача в селі Бабка Вараського району Рівненської області, однак свій вибір зупинили на земельній ділянці батьків [PERSON] , яка оформлена на його батька [PERSON] . Водночас основним пріоритетом при прийнятті такого рішення було прагнення, щоб їх діти могли здобути освіту саме в місті Вараш Рівненської області. З метою виділення окремої земельної ділянки для будівництва житлового будинку подружжю, у січні 2010 року [PERSON] розділив належну йому земельну ділянку на дві: площею 0,1 га (кадастровий номер 5610700000:01:009:0059) та 0,08 га (кадастровий номер 5610700000:01:009:0097), визначивши відповідне цільове призначення кожної земельної ділянки. Спірний будинок побудовано ними на земельній ділянці площею 0,08 га, а на земельній ділянці площею 0,1 га розташований раніше побудований будинок [PERSON] та господарська споруда (житловий будинок [ADDRESS] ), де він та його дружина проживають. Будинок будувався за рахунок спільних грошових та трудових затрат подружжя. Водночас, право власності на спірний будинок оформлено на ім`я [PERSON] , батька [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.10.2013 року. Вартість житлового будинку позивач оцінює в сумі орієнтовно 4 млн. грн., яка визначена з середньої ринкової ціни на житлові будинки на місцевості. Тому сума грошової компенсації половини вартості такого майна складає 2 млн. грн. Також в період шлюбу за спільні кошти та в інтересах сім`ї на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18.04.2019 року, подружжям було набуто трикімнатну квартиру загальною площею 106,3 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , яка оформлена на ім`я [PERSON] . Позивач вважає за доцільне поділити таку квартиру в спосіб визнання за нею право власності на частку в указаній квартирі, яка є спільним сумісним майном подружжя. Окрім цього в інтересах сім`ї за спільні кошти в 2011 році подружжям було придбано автомобіль марки NISSAN, модель QASHQAI, номерний знак [NUMBER] , 2011 року випуску, який зареєстровано на ім`я відповідача [PERSON] 08.11.2011 року. На даний час лише він постійно користується цим автомобілем. Позивач вважає за доцільне поділити такий автомобіль в спосіб визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на такий транспортний засіб та стягнення з нього в її користь грошової компенсації вартості її частки в даному автомобілі, який є спільним сумісним майном подружжя. Вартість даного транспортного засобу складає 550 тис. грн., яка визначена зі спеціалізованого сайту АВТО. РІА порівняльним методом, тому з відповідача [PERSON] в користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 275 тис. грн. Окрім того, в період шлюбу на ім`я відповідача [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 42,7 кв.м, про існування якої відповідач [PERSON] приховав від позивача, проте раніше мало місце неодноразове обговорення бажання придбати таке майно. Дана квартира оформлена на ім`я відповідача [PERSON] відповідно до угоди від 08.06.2022 року, що слідує з інформації з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копія якої додається. Реєстрація права власності відбулась після винесення рішення суду про розірвання шлюбу між подружжям, проте таке рішення ще не набрало чинності, а тому згідно чинного законодавства вважається, що дане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Особистих коштів для придбання такого майна відповідач не мав. Тому позивач вважає за доцільне поділити таку квартиру в спосіб визнання за нею право власності на частку в указаній квартирі, яка є спільним сумісним майном подружжя. Від представника відповідача [PERSON] в інтересах відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у позові [PERSON] повністю, оскільки він є власником спірного будинку та відсутні підстави для його поділу як майна подружжя [PERSON] та [PERSON] та стягнення з нього компенсації. Також, зазначив, що усі договори з постачальниками комунальних послуг укладені саме ним. Від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , у якій просить: -визнати спільною сумісною власністю наступне майно, як таке, що набуте в період шлюбу квартиру загальною площею 106,3 кв. м. за адресою: [ADDRESS] ; легковий автомобіль Nissan Qashqai, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; -визнати його особистою приватною власністю частку у квартирі за адресою: [ADDRESS] відповідно до розміру внеску в сумі 565 084,60 грн.; -поділити спільне майно подружжя наступним чином, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на вказане майно: -присудити стягнути з нього на користь [PERSON] грошову компенсацію відповідно до розміру внеску в сумі 95 646,67 грн. замість її частки у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; -зобов`язати його погашати позику відповідно до договору безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від укладеного з державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в розмірі 619 658, 46 грн. самостійно, набувши після погашення позики особисте приватне право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; -в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю виділити у приватну власність [PERSON] легковий автомобіль Nissan Qashqai, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 550 000,00 грн.; -в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю стягнути з [PERSON] на його користь 1/2 вартості легкового автомобіля Nissan Qashqai, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] в сумі 275 000 грн. Вимоги зустрічної позовної заяви обґрунтовує тим, що 18.04.2019 уклав договір з ДП НАЕК «Енергоатом» купівлі-продажу спірної 3-х кімнатної квартири [ADDRESS] за ціною 1 376 036,40 грн. 22.04.2019 він уклав договір безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19\-07969 з ДП НАЕК «Енергоатом» в розмірі 1 376 036, 40 грн. строком на 17 років (204 місяці ), як зазначено в п. 1.1 цього договору, для придбання спірної 3-х кімнатної квартири [ADDRESS] . Для забезпечення умов договору безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019 він передав в іпотеку належну йому спірну 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS] 13.11.2002 йому особисто була подарована квартира [ADDRESS] . 14.05.2020 він уклав договір з ДП НАЕК «Енергоатом» купівлі-продажу цієї квартири за ціною 480 200,00 грн. 29.05.2020 уклав угоду № 45-122-20-09727 з ДП НАЕК «Енергоатом» про зарахування зустрічних однорідних вимог. На момент укладення цієї угоди мої зобов`язання за договором позики складали 1 295 093,04 грн. Після зарахування зустрічних вимог в сумі 480 200,00 грн., його зобов`язання за договором позики склали 814 893,04 грн. з складанням відповідних зобов`язань про погашення цієї позикою. Відповідно до довідки, виданої позикодавцем, в період з 01.05.2019 до 30.06.2022, тобто, за період шлюбу з позивачкою, із його заробітної плати утримано кошти на погашення позики в сумі 191 293,34 грн., у період з 01.07.2022 до 29.02.2024 в сумі 84 884,60 грн., погашено в травні 2020 згідно з угодою про зарахування зустрічних вимог в сумі 480 200 грн. Станом на 01.03.2024 заборгованість за позикою становить 619 658,46 грн. Таким чином доводить, що сума коштів, на які може претендувати позивачка становить 191 293,34: 2 = 95 646 грн. \~ \~ \~ \~Вважає, що частка позивача у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру відповідно до розміру внеску еквівалентна сумі 95 646,67 грн. від загальної суми квартири 1 376 036,40 грн. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права особистої приватної власності на 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] , вказує на те, що вказана квартира є його особистою приватною власністю. Вказану спірну квартиру він набув, уклавши угоду від 08.06.2022 про заміну сторони Договору купівлі-продажу майнових прав № 5/2-ВДК-МП від 13.07.2021, однією із сторін якої був його батько [PERSON] , який був раніше стороною вище зазначеного Договору. У рішенні суду від 01.06.2022 у справі № 565/458/22, яке набрало законної сили 04.07.2022, зазначається: «Встановивши, що розлад подружніх стосунків сторін носить стійкий характер, шлюбні відносини фактично припинені...». Таким чином суд у справі встановив, що станом на 01.06.2022 шлюбні відносини фактично були припинені. Рішення суду набрало законної сили 04.07.2022, ніким не оскаржене, а тому залишається чинним на даний час. Від позивача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якому зазначає, що [PERSON] визнає, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, а тому підлягає поділу між ними в спосіб визнання відповідних часток у праві власності на квартиру та вважає за доцільне залишити за [PERSON] зобов`язання з погашення позики на суму 619658,46 грн. перед позикодавцем, поклавши на неї обов`язок зі сплати половини від такої суми для [PERSON] . При цьому, [PERSON] наголошує, що не бажає зменшувати/припиняти свою частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] в спосіб виплати для неї грошової компенсації, а також бажає приймати участь в погашенні зобов`язань по договору позики в спосіб здійснення компенсації для [PERSON] половини від суми заборгованості, яка станом на 01.03.2024 року складає 619658,46 грн. При цьому [PERSON] вказує, що припинення права на її частку в праві власності на квартиру [ADDRESS] завдасть істотної шкоди її інтересам, так як вона не має іншого житла та завдасть істотної шкоди для її дітей, які після розірвання шлюбу проживають з нею та іншого житла не мають З приводу вимоги позивача за зустрічним позовом про поділ автомобіля в спосіб виділення такого майна для [PERSON] та стягнення з неї в користь [PERSON] половини вартості даного транспортного засобу, - [PERSON] не визнає повністю та вважає даний варіант поділу не доцільним. Після розірвання шлюбу між сторонами, [PERSON] не користується вказаним транспортним засобом. Даним автомобілем постійно користується [PERSON] . При цьому, коли була потреба у [PERSON] в користуванні автомобілем для забезпечення інтересів дітей, то [PERSON] не дозволив для неї ним скористатись. З приводу доводів [PERSON] щодо заявленої [PERSON] вимоги про поділ квартири [ADDRESS] (далі квартира [ADDRESS] ), - [PERSON] вказує на наступне. Квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін, так як набута в період шлюбу. Сама по собі обставина того, що на час винесення рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами могло мати місце фактичне припинення шлюбних відносин не спростовує вказану презумпцію спільності майна подружжя. При цьому [PERSON] не надав суду жодних доказів того, що така квартира була придбана за його особисті кошти. Сама по собі обставина того, що було укладено угоду про заміну сторони в договорі купівлі продажу майнових прав на таку квартиру між ним та його батьком, також не спростовує презумпцію права спільної власності між сторонами на вказану квартиру [ADDRESS] , оскільки відповідно до такої угоди [PERSON] в день її укладення сплатив для свого батька ціну майнових прав на квартиру в сумі 384300,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримали, просили його задовольнити. У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом просили відмовити за безпідставністю, посилаючись на обставини, викладені і відзивах на ці позови. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги первісного позову не визнали, просили відмовити у його задоволенні та здійснити поділ майна подружжя відповідно до вимог зустрічної позовної заяви. Відповідач [PERSON] позовні вимоги первісного позову не визнав та пояснив, що у 2003 році купив земельну ділянку по [ADDRESS] , а у 2004 році збудував будинок. Після будівництва залишились деякі будівельні матеріали, а саме плити та фундаментні блоки, які він складував у своєму дворі. Після одруження його сина [PERSON] вирішив будувати будинок для його і його сім`ї на своєму подвір`ї. з цією метою змінив цільове призначення своєї земельної ділянки. У 2009 році залив фундамент. Піноблоки купував в магазині Маєвського. Перекриття здійснювалось частково його плитами, а решту плит він замовляв у м. Ковелі і розраховувався за них з водіями. Для будівництва він використовував кошти, які отримав від продажу у 2008 році двоповерхової дачі. Також, з цією метою він згодом продав ще одну дачу за 8 тис. доларів США та двокімнатну квартиру за 40 тис. доларів США. Будинок допомагала будувати вся його родина. Також допомагав, батько позивача [PERSON] , який замовляв кран. Його син [PERSON] гроші на будівництво не давав. Всередині оздоблювальні роботи він також оплачував та купував меблі. Кошти переважно витрачались на придбання матеріалів, а роботи виконували родичі. Всього на будівництво було витрачено 30-40 тис. доларів США. Зараз він отримує пенсію 11-12 тис. грн, а його дружина 5-7 тис. грн. На час будівництва, з 1990-х до 2005-2006 року займався купівлею-продажем автомобілів, а також продавав товари у Польщі, [PERSON] та [PERSON] . Подарував однокімнатну квартиру по [ADDRESS] сину [PERSON] . Кошти за цю квартиру від нього не брав. Допитана як свідок позивач [PERSON] показала, що 07.07.2008 року зареєструвала шлюб із [PERSON] . У шлюбі народились діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У 2010 році вирішили будувати будинок для проживання сім`єю, а тому восени того року залили фундамент на земельній ділянці, належній [PERSON] . У 2013 переїхали сім`єю жити у будинок і там проживали до 08.04.2022. Будівництво здійснювалось за рахунок коштів подарованих на весіллі. Особисто вона здійснювала ландшафний дизайн на ділянці, облаштовувала будинок, прибирала прибудинкову територію. Вартість будівництва будинку, разом з гаражем парканом склала 4 млн грн. У квітні 2022 року вона переїхала проживати з дітьми до їхньої квартири по [ADDRESS] і проживає до цього часу. Ця квартира придбана ними у шлюбі за рахунок позики. Вона згодна компенсувати відповідачу частку фінансових зобов`язань. Іншого житла вона не має. Про придбання квартири за адресою: [ADDRESS] не знала, однак вони з відповідачем обговорювали можливість придбання квартири. Вказує, що відповідач за короткий проміжок часу після розірвання шлюбу не міг назбирати значну суму коштів, щоб придбати квартиру. Позивач [PERSON] показала, що у шлюбі з відповідачем [PERSON] придбали автомобіль Нісан кашкай. Цим автомобілем постійно користувався відповідач. Наразі у неї є інший автомобіль, яким вона користується, а тому просить стягнути з відповідача на її користь вартості цього автомобіля як компенсацію її частки у власності. Автомобіль оцінила у 550 тис. грн. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] в частині виділення їй у власність частини квартири [ADDRESS] посилаючись на те, що таке рішення суперечитиме внутрішнім нормативним актам АТ НАЕК «Енергоатом». Свідок [PERSON] , який є батьком позивача, показав, що перебуваючи у шлюбі його донька [PERSON] та [PERSON] збудували будинок на земельній ділянці, належній батьку [PERSON] . Свідок особисто допомагав будувати цей будинок, зокрема оплачував роботу техніки, домовлявся з людьми заливати фундамент. Організував роботу автокрана протягом тижня. Його дочка та [PERSON] будували будинок для себе та своєї сім`ї за власні кошти, які отримали як подарунок на весіллі та які заробляли на роботах. Матеріали на будинок купував [PERSON] та організовував роботи. Дочка готовила їсти працівникам, саджала дерева та займалась благоустроєм. [PERSON] як свідок показала, що вона працювала у Кузнецовському БТІ з 2009 року і займалась поділом та зміною цільового призначення земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] , кадастровий номер 5610700000:01:009:0097. За зверненням [PERSON] у 2009-2010 роках виготовляла проект з відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення, а саме з ведення особистого селянського господарства на цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. У власності [PERSON] була частина земельної ділянки, на якій не можна було здійснювати будівництво і для будівництва на цій частині йому необхідно було змінити цільове призначення. [PERSON] пояснював, що це робить, щоб [PERSON] та [PERSON] могли побудувати будинок. Свідок [PERSON] показав, що понад 15 років назад на замовлення [PERSON] виїжджав 3-4 рази монтувати фундаментні блоки на земельну ділянку у м. Вараш, які потім перекривав плитами зверху. Де конкретно не пам`ятає. [PERSON] пояснював, що це будує хату дочці. Заслухавши учасників справи, їх представників, допитавши свідка та дослідивши письмові докази судом встановлено наступне. Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 01.06.2022 року у справі № 565/458/22, яке набрало законної сили 04.07.2022 року, розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 07.07.2008 року у відділі РАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області. Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Кузнецовська, Рівненської області, змінила ім`я на [PERSON] . Отже, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 07.07.2008 року до 04.07.2022 року. Відповідно до ст. 60 СК України\~, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч.1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Щодо поділу автомобіля. Витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх спра стосовно зареєстрованих транспортних засобів., копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] підтверджується, що за відповідачем [PERSON] 08.11.2011 року зареєстрований на праві власності автомобіль марки NISSAN, моделі QASHQAI, номер шасі [NUMBER] , 2011 року випуску, фіолетового кольору, реєстраційний номер [NUMBER] . Оскільки у судовому засіданні встановлено, що вказаний вище автомобіль придбаний відповідачем [PERSON] у період шлюбу, суд на підставі ст. 60, ч.1 ст. 61, ч.1 ст. 68 ЦК України, доходить висновку про те, що цей автомобіль є спільною сумісною власністю позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] . Крім того, сторони добровільно визнають обставину перебування вказаного автомобіля у їхній спільній сумісній власності. У судовому засіданні сторони визнали обставину, що дійсна ринкова вартість вище зазначеного автомобіля на час розгляду справи складає 550 тис. грн. Оскільки, визнана сторонами вартість узгоджується із середньою ціною такого автомобіля на сайті auto.ria.com, розрахунок якої поданий позивачем разом з позовною заявою, у суду відсутні сумніви щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, суд визнав обставини щодо дійсної ринкової вартості (550 тис. грн) автомобіля, який є предметом поділу у цій справі такими, що не підлягають доказуванню. Ст. 63 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, відповідно до ч. 1\~ст. 69 СК України. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, згідно із ч. 2\~ст. 372 ЦК України. З аналізу викладених норм випливає, що позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] належить по частці у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки NISSAN, моделі QASHQAI, номер шасі [NUMBER] , 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Підстав для зменшення або збільшення розміру частки на користь позивача чи відповідача судом не встановлено. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.11.2018 року у справі № 405/2391/15-ц, тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1, 2\~ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2\~ст. 364 ЦК України). У постанові від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, оцінивши положення частини п`ятої\~ст. 71 СК України\~як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд зробив висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Позивач [PERSON] у первісному позові, а відповідач [PERSON] у зустрічному позові просили стягнути з іншої сторони на їх користь частку вартості спірного автомобіля у сумі 275 тис. грн, як компенсацію їх частки у цьому автомобілі. Вирішуючи питання щодо сторони, на чию користь слід стягнути компенсацію, суд бере до уваги те, що в судовому засіданні сторони визнали, що цей автомобіль з часу придбання знаходиться у користуванні відповідача [PERSON] та зареєстрований за ним. Останній не заявляв про те, що у нього є ще інший автомобіль. В той же час позивач [PERSON] заявила, що у її власності є інший автомобіль, який вона придбала після розірвання шлюбу із відповідачем. Вказану обставину відповідач не оспорював. Беручи до уваги, зазначені обставини, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошової компенсації замість її частки автомобіля у сумі 275\~000 грн. Згідно з ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Отже, необхідно припинити право власності позивача [PERSON] на частку у праві спільної часткової власності на автомобіль марки NISSAN, моделі QASHQAI, номер шасі [NUMBER] , 2011 року випуску. Щодо поділу квартири по [ADDRESS] . Вирішуючи позовні вимоги первісного позову та зустрічного позову щодо поділу квартири по [ADDRESS] , суд встановив наступні обставини. У період шлюбу, а саме 18.04.2019 відповідач [PERSON] як покупець та ДП НАЕК «Енергоатом» як продавець, уклали договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв у власність квартиру [ADDRESS] . За змістом договору квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 106,3 кв.м. Цей договір укладається за згодою дружини покупця [PERSON] . Продаж зазначеної квартири вчиняється за ціною 1\~376\~036,40 грн. вказані обставини встановлені на підставі копії зазначеного договору. Реєстрація права власності на вказану квартиру 07.05.2019 за [PERSON] підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.02.2023 (а.с. 14 т.1). Відповідно до копії договору безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019, позикодавець ДП НАЕК «Енергоатом» надало позичальнику [PERSON] цільову позику в розмірі 1\~376\~036, 40 грн для придбання 3-кімнатної квартири в [ADDRESS] , а позичальник зобов`язався використати цю позику за цільовим призначенням і повернути рівними частинами, шляхом утримань із його заробітної плати суми, що належить позиці, починаючи з травня 2019 року до квітня 2036 року. Копією нотаріально завіреної заяви представника ДП НАЕК «Енергоатом» від 07.05.2019 підтверджується, що [PERSON] розрахувався з ДП НАЕК «Енергоатом» за договором купівлі-продажу квартири від 18.04.2019, перерахувавши усю суму цільової позики на рахунок продавця. 19.07.2019 відповідач [PERSON] , для забезпечення виконання умов договору безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019, передав в іпотеку квартиру [ADDRESS] для ДП НАЕК «Енергоатом». Крім того, зі змісту копії договору купівлі-продажу квартири від 14.05.2020, зареєстрованого у реєстрі за № 499 (а.с. 58-59 т.1) вбачається, що [PERSON] як продавець передав, а ДП НАЕК «Енергоатом» як покупець прийняло у власність квартиру [ADDRESS] . У п. 2 цього договору зазначено, що зазначена квартира є особистою власністю [PERSON] , оскільки отримана ним у дар. Відповідно до п. 3 цього ж договору, продаж зазначеної квартири вчиняється за ціною 480\~200,00 грн. Перебування зазначеної квартири в особистій приватній власності відповідача [PERSON] також підтверджується копією договору дарування квартири від 13.11.2002 року (а.с. 57 т.1) та сторонами не оспорюється. У подальшому 29.05.2020 між ДП НАЕК «Енергоатом» та [PERSON] укладена угода про зарахування зустрічних однорідних вимог № 45-122-20-09727 (а.с. 60 т.1), згідно з якою сторони цієї угоди дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, що випливають з нижче наведених договорів: безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019, за якою [PERSON] на дату укладення угоди є боржником за грошовим зобов`язання на суму 1\~295\~093,04 грн; купівлі-продажу квартири від 14.05.2020, реєстраційний номер 499, за яким ДП НАЕК «Енергоатом» є боржником, а [PERSON] є кредитором при виконання грошового зобов`язання в сумі 480\~400,00 грн. За умовами п. 1.2-2 цієї угоди, вказані вище зобов`язання за визначеними договорами припиняються зарахуванням зустрічних вимог на суму 480\~200,00 грн. з мементу набрання чинності угодою, ДП НАЕК «Енергоатом» не є зобов`язаним за договором купівлі-продажу квартири від 14.05.2020, реєстраційний номер 499, а [PERSON] за договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019 є зобов`язаним у сумі 814\~893,04 грн. Таким чином, фактично у рахунок погашення боргу на суму 480\~200,00 грн за договором безвідсоткової цільової позики відповідач [PERSON] передав у власність ДП НАЕК «Енергоатом» шляхом продажу квартиру, яка належала йому на праві особистої приватної власності. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] набута відповідачем [PERSON] у період шлюбу, суд на підставі ст. 60, ч.1 ст. 61, ч.1 ст. 68 ЦК України, доходить висновку про те, що зазначена квартира є спільною сумісною власністю позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , а тому підлягає поділу між ними. Визначаючи частки сторін у праві власності на спірну квартиру, суд бере до уваги наступні обставини. Зі змісту зустрічної позовної заяви вбачається, що відповідач [PERSON] вважає, що його частка у спірній квартирі має бути збільшена на суму вартості квартири, яку він продав ДП НАЕК «Енергоатом» в рахунок погашення боргу за договором безвідсоткової цільової позики. Проте, суд бере до уваги наступні обставини. Згідно\~частини першої статті 57 СК України\~особистою приватною власністю\~дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно,\~набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до\~частини четвертої статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок щодо застосування\~пункту 3 частини першої статті 57 СК України\~та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». Майно,\~набуте\~подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ,\~набута\~за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,\~частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). При вирішенні\~спору про поділ майна\~суд може відступити від засади рівності часток подружжя\~за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 СК України). За\~рішенням суду\~частка майна дружини, чоловіка\~може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина третя статті 70 СК України). У судовому засіданні не встановлено підстав для зменшення або збільшення розміру частки на користь позивача чи відповідача і сторони не стверджували про наявність таких підстав. На підставі викладеного, враховуючи, що квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] та [PERSON] у період шлюбу, належить їм на підставі спільної сумісної власності, є неподільною, обидві сторони бажають набути право власності на цю квартиру, позивач разом з дітьми проживає у цій квартирі та іншого житла не має, суд дійшов висновку про наявність підстав для поділу вище вказаної квартири шляхом визнання права власності на ідеальні\~частки\~в\~цьому\~майні по частці за кожною із сторін та залишити\~майно у\~спільній частковій власності. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.04.2020 у справі № 565/495/18. Крім того, суд враховує, що стаття 65 СК України, встановлює,\~що при укладенні\~договорів\~одним із\~подружжя вважається,\~що\~він\~діє за згодою другого з\~подружжя. За таких\~обставин,\~суд\~встановив,\~що цільова позика отримана\~відповідачем в\~інтересах сім`ї з метою придбання\~майна\~у спільну сумісну\~власність подружжя,\~тому\~співвласниками, як встановлено вище,\~придбаної\~квартири\~стали\~обидва\~з\~подружжя. Вони\~ж\~обидва\~фактично є і позичальниками, і\~іпотекодавцями\~за\~договорами,\~укладеним\~від\~імені [PERSON] з ДП НАЕК «Енергоатом». Стаття 9 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що\~іпотекодавець\~може\~відчужувати\~предмет іпотеки тільки за згодою іпотекодержателя. Разом з тим, самого по собі розпорядження предметом\~застави\~під час\~поділу майна\~між\~подружжям, як співвласниками,\~не\~відбувається,\~оскільки\~власники\~цього\~майна\~не змінюються, а\~визначаються\~лише їх частки.\~Відтак,\~порушень\~прав\~АТ НАЕК «Енергоатом»,\~як\~іпотекодержателя,\~внаслідок поділу\~предмету іпотеки між\~подружжям\~суд не\~вбачає, переважне\~його\~право\~на\~задоволення своїх вимог\~за рахунок предмету іпотеки зберігається. У\~відповідності\~до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою\~визнається вид\~забезпечення\~виконання зобов`язання\~нерухомим\~майном,\~що залишається у\~володінні\~і\~користуванні іпотекодавця,\~згідно з\~яким\~іпотекодержатель має\~право в\~разі\~невиконання\~боржником забезпеченого іпотекою\~зобов`язання\~одержати\~задоволення своїх вимог\~за рахунок предмета іпотеки\~переважно\~перед іншими кредиторами цього боржника\~в\~порядку,\~встановленому\~цим Законом. Частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер\~від основного зобов`язання\~і є дійсною до припинення\~основного зобов`язання\~або до закінчення строку дії іпотечного\~договору. Статтею 23 Закону України «Про\~іпотеку» визначено,\~що\~в\~разі переходу\~права власності (права\~господарського\~відання)\~на предмет іпотеки\~від іпотекодавця\~до іншої особи, у тому числі\~в\~порядку\~спадкування\~чи\~правонаступництва,\~іпотека є дійсною для\~набувача відповідного\~нерухомого\~майна, навіть\~у тому\~випадку,\~якщо до його\~відома\~не\~доведена\~інформація про обтяження\~майна\~іпотекою. Особа, до якої перейшло\~право власності\~на предмет іпотеки,\~набуває\~статус\~іпотекодавця\~і має\~всі\~його\~права\~і несе\~всі\~його\~обов`язки\~за іпотечним\~договором\~у тому обсязі і на тих\~умовах,\~що\~існували\~до набуття ним\~права власності\~на предмет іпотеки. Положення чинного\~законодавства,\~що регулюють\~правовідносини\~щодо іпотечних\~зобов`язань, вказують\~на те, що\~іпотекодавець\~не має\~права\~розпоряджатися\~майном\~без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки. Разом з цим, положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено\~володіти\~та\~користуватися\~переданим\~в\~іпотеку\~майном.\~У\~свою\~чергу\~поділ\~спільного\~майна\~між\~подружжям, в\~тому числі іпотечного\~майна,\~не\~вважається\~розпорядженням ним, так\~як в\~момент його передачі\~в\~іпотеку\~воно вже\~належало\~подружжю\~на\~праві\~спільної сумісної\~власності в\~силу закону. Із\~урахуванням наведеного, перебування\~спірної\~квартири в іпотеці\~не перешкоджає\~поділу\~спільного\~майна подружжя,\~оскільки гарантії АТ НАЕК «Енергоатом» як\~іпотекодержателя щодо спірного\~майна визначені\~частиною 2 статті 23 Закону України «Про іпотеку»,\~відповідно\~до якої особа, до якої перейшло\~право власності\~на предмет іпотеки,\~набуває\~статус\~іпотекодавця\~і має\~всі\~його\~права\~і несе\~всі\~його\~обов`язки\~за іпотечним\~договором,\~у тому ж обсязі і на тих\~умовах,\~що\~існували\~до набуття ним\~права власності\~на предмет іпотеки. Аналогічні\~висновки викладені\~й у\~постанові Верховного\~Суду від\~08 липня 2019 року у\~справі\~№ 522/17048/15-ц та від 10 травня 2022 року у справі № 752/8858/18. Отже, у задоволенні вимог відповідача за зустрічним позовом про визнання права особистої приватної власності на зазначену вище квартиру слід відмовити за безпідставністю. Щодо поділу зобов`язань за договором безвідсоткової цільової позики. У зустрічній позовній заяві відповідач [PERSON] просив зобов`язати його погашати позику відповідно до згадуваного договору безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019 в розмірі 619\~658,46 грн самостійно, набувши після погашення позики право особистої приватної власності на спірну квартиру [ADDRESS] . Вирішуючи заявлену вимогу суд бере до уваги наступні обставини. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд вирішує питання щодо поділу фінансових зобов`язань у сумі 619\~658,46 грн, відповідно до вимоги [PERSON] , заявленої у зустрічній позовній заяві. Як було встановлено судом вище, позикодавець ДП НАЕК «Енергоатом» надало позичальнику [PERSON] цільову позику в розмірі 1\~376\~036, 40 грн для придбання 3-кімнатної квартири в [ADDRESS] на підставі договору безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019, а позичальник зобов`язався використати цю позику за цільовим призначенням і повернути рівними частинами, шляхом утримань із його заробітної плати суми, що належить позиці, починаючи з травня 2019 року до квітня 2036 року. Копією нотаріально завіреної заяви представника ДП НАЕК «Енергоатом» від 07.05.2019 підтверджується, що [PERSON] розрахувався з ДП НАЕК «Енергоатом» за договором купівлі-продажу квартири від 18.04.2019, перерахувавши усю суму цільової позики на рахунок продавця. Сторони не оспорюють, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю та придбавалась в інтересах їхньої сім`ї. Таким чином, використання відповідачем [PERSON] коштів безвідсоткової позики на придбання зазначеної квартири, підтверджує, що такі кошти були використані в інтересах сім`ї. В той же час, відповідно до копії довідки АТ НАЕК «Енергоатом» від 14.03.2024, станом на 01.03.2024 заборгованість [PERSON] перед філією «ВП «Рівненська АЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом» за безвідсотковою цільовою позикою на придбання житла становить 619\~658,46 грн. \~Виходячи зі змісту статей\~60,\~65\~СК\~України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя.\~Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у цій же постанові дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї (пункт 61). Таким чином, встановлені судом обставини про те, що кошти за укладеним під час шлюбу договором безвідсоткової цільової позики сторони витратили в інтересах сім`ї, а саме на придбання квартири під час перебування у шлюбі, належність зазначеного нерухомого майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя сторонами не оспорюється, дають суду підстави для визнання спільними боргових зобов`язань сторін спору за договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019 у сумі 619\~658,46 грн, тобто у межах заявлених позивних вимог. Згідно із ч. 2-3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Викладені обставини дають підстави суду здійснити поділ між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] у рівних частках, тобто по , зобов`язань за договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019, що складаються із заборгованості у сумі 619\~658,46 грн та зобов`язати позивача [PERSON] повернути АТ НАЕК «Енергоатом» частину позики у сумі 309\~829,23 грн (619\~658,46/2) на умовах, передбачених договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019, а також зобов`язати відповідача [PERSON] повернути АТ НАЕК «Енергоатом» частину позики у сумі 309\~829,23 грн (619\~658,46 грн/2), з якої виключити внесену ним суму позики за період з 01.03.2024 до дня набрання цим рішенням законної сили, на умовах, передбачених договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019. Щодо поділу квартири по [ADDRESS] . Відповідно до копії договору купівлі-продажу майнових прав № 5/2-ВДК-МП від 13.07.2021, ТОВ «ВДК Компані» як продавець передав у власність [PERSON] як покупцю майнові права на квартиру [ADDRESS] . У подальшому, 08.06.2022 ТОВ «ВДК Компані» як продавець, [PERSON] як первісний покупець та [PERSON] як новий покупець уклали угоду про заміну сторони Договору купівлі-продажу майнових прав № 5/2-ВДК-МП від 13.07.2021. Вказана обставина підтверджується копією відповідної угоди (а.с. 76 т.1). Відповідно до п.2 цієї угоди, після підписання сторонами цієї угоди, новий покупець стає стороною Договору купівлі-продажу майнових прав № 5/2-ВДК-МП від 13.07.2021 і до нього переходять усі права та обов`язки первісного покупця. При цьому, за змістом п. 3 зазначеної угоди, новий покупець зобов`язався сплатити первісному покупцю кошти у розмірі 384\~300,00 грн у момент підписання цієї угоди. 10.09.2022 за відповідачем [PERSON] , у тому числі на підставі угоди про заміну сторони Договору купівлі-продажу майнових прав № 5/2-ВДК-МП від 13.07.2021, зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] . У постановах Верховного Суду України: від 24 червня 2015 року № 6-318 цс 15, від 18 листопада 2015 року № 6-1858 цс 15 роз`яснено, що майнове право можна визначити як «право очікування», воно є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Проте, відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі № 911/3594/17 та від 05.06.2019 року у справі № 392/1829/17, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а вважається лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Досліджуючи обставини існування в особи права власності, суд має передусім встановлювати підстави, на якій особа набула таке право. У постановах Великої палати Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі № 680/214/16-ц та від 07.04.2020 року у справі № 916/2791/13 викладена правова позиція про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. З викладеного вбачається, що відповідач [PERSON] у період шлюбу з [PERSON] набув права власності на майнові права на квартиру [ADDRESS] , а після розірвання шлюбу зареєстрував право власності на вказану квартиру на себе. У ст.60 СК закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК України. Таким чином, квартира [ADDRESS] набута відповідачем [PERSON] у період шлюбу, а тому є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу. У ч.1 ст.70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі №755/4757/16-ц, зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У зустрічній заяві відповідач [PERSON] стверджував, що у рішенні суду від 01.06.2022 у справі № 565/458/22, яке набрало законної сили 04.07.2022, зазначається: «Встановивши, що розлад подружніх стосунків сторін носить стійкий характер, шлюбні відносини фактично припинені...». На підставі цього, доводить, що суд у справі встановив, що станом на 01.06.2022 шлюбні відносини фактично були припинені. Рішення суду набрало законної сили 04.07.2022, ніким не оскаржене, а тому залишається чинним на даний час. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Положеннями ч. 2 ст. 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, фактичне припинення шлюбних відносин не має значення для дійсності шлюбу та законодавством не передбачено, що майно є особисто власністю подружжя у випадку фактичного припинення шлюбних відносин. Інших доказів, які б підтверджували б право особистої власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . У судовому засіданні не встановлено підстав для зменшення або збільшення розміру частки на користь позивача чи відповідача і сторони не стверджували про наявність таких підстав. На підставі викладеного, враховуючи, що квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] та [PERSON] у період шлюбу, належить їм на підставі спільної сумісної власності, є неподільною, обидві сторони бажають набути право власності на цю квартиру, суд дійшов висновку про наявність підстав для поділу вище вказаної квартири шляхом визнання права власності на ідеальні\~частки\~в\~цьому\~майні по частці за кожною із сторін та залишити\~майно у\~спільній частковій власності. Щодо стягнення компенсації вартості вкладень в будівництво. Відповідно до копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.02.2023, право власності на житловий будинок, загальною площею 137,2 кв.м. по [ADDRESS] , зареєстроване 15.10.2013 за [PERSON] . У судовому засіданні позивач доводила, що вказаний житловий будинок є спільним сумісним майном подружжя, а саме її та [PERSON] та у зв`язку з цим просила стягнути із [PERSON] грошову компенсацію частки вартості вказаного будинку у сумі 2 млн. грн. Згідно із\~ч.\~1\~ст.\~81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Подані позивачем докази, а саме її показання як свідка, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не є достатніми для визнання житлового будинку, загальною площею 137,2 кв.м. по [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, до суду не поданого жодного доказу на підтвердження вартості спірного майна. Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової вартості вкладень у будівництво житлового будинку по [ADDRESS] , а тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити за безпідставністю. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд бере до уваги вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за змістом яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 13\~420,00 грн. При цьому ціна її позову становила 4\~525\~000,00 грн. Судом відмовлено у задоволенні вимоги позивача на суму 2 млн. грн. щодо [PERSON] . Таким чином, позовні вимоги [PERSON] задоволено на 55,8 %. Отже із [PERSON] слід стягнути судовий збір на користь [PERSON] у сумі 7\~488,36 грн. В той же час, при зверненні до суду із зустрічним позовом відповідач [PERSON] сплатив 15\~140,00 грн. При цьому ціна зустрічного позову становила 1\~556\~390,60 грн. Суд задовольнив частково вимоги відповідача [PERSON] в частині поділу фінансових зобов`язань на суму 309\~829,23 грн. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] задоволено на 19,9 %. Отже, із [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 3\~012,86 грн судового збору. Проте, враховуючи, що на стадії ухвалення судового рішення судом встановлено, що при зверненні до суду позивачем не було доплачено судовий збір до максимальнгої межі у сумі 1\~710,00 грн., суд доходить висновку, що суму цього збору слід стягнути з позивача рішенням суду на користь держави. Згідно із ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Зважаючи на те, що на [PERSON] покладено більшу суму сплати судового збору, суд ан підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України, доходить висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] різниці між визначеними розмірами судових зборів, а саме 4\~475,50 грн. та звільнити [PERSON] від сплати судового збору на користь [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial