Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Вінницької міської ради про часткове скасування приватизації, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . При цьому, 07.08.1996 рок він особисто подав заяву до ВМР про приватизацію квартири та ВК ВМР було прийнято рішення №657 від 05.09.1996, згідно якого видано Свідоцтво про право власності на житло з подальшим дописом частки власності, в якому крім позивача, самочинно була вписана його мати - [PERSON] , яка на той час була тимчасово прописана у квартирі. Позивач вважає, що такі діє ВК ВМР є незаконними, так як одна службова особа не має права змінювати рішення виконкому. При цьому, мати позивача ніколи у вищезазначеній квартирі не проживала, ніколи не брала участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території та проведенню ремонту. Членом його сім?ї не була, та усі витрати по квартирі сплачував позивач. На письмові звернення позивача ВК ВМР надавав лише формальні відписки. Крім того, позивачем при ознайомленні із заявою від 07.08.1996 року було встановлено, що вона фальсифікована, а саме без його відома та згоди самочиннно було вписано додатково прізвище матері та підроблено її підпис. Таким чином, вона стала також власником квартири. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд скасувати приватизацію на частки квартири [ADDRESS] , оформлену на [PERSON] , як таку що ніколи не проживала у вищезазначеній квартирі, і що вона померла. Зобовязати Вінницьку міську раду оформити Свідоцтво про власність на квартиру [ADDRESS] на [PERSON] , як одноосібного власника, з подальшим внесенням змін до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Стягнути з Вінницької міської ради моральну шкоду в розмірі 4 500,00 грн. на корсить позивача за частковий фальсифікат рішення і Свідоцтва про право власності. Ухвалою суду від 19.06.2024 року справу прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. На адресу відповідача судом була надіслана копія ухвали про відкриття провадження у справі, у якій був встановлений строк для подання відзиву, а також копія позовної заяви і доданих до неї документів. Ухвалою суду\~від 21.01.2025\~року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Крім того, вказала, що позивачем пропущено строк позовної давності, просила суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Відповідно до Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). Відповідно до Рішення ВК ВМР народних депутатів від 05.09.1996 №657 вирішено дозволити житловим органам приватизувати квартири з безоплатною передачею у власність у [ADDRESS] , що складається з 1 кімнати загальною площею 30,6 м2, при нормі 52 м2, з відновною вартістю 535\~500 крб. та передати у приватну спільну власність [PERSON] , який проживає в цій квартирі. Склад сім`ї 2 особи, в т.ч. мати. (а.с.3-4). Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 05.09.1996 року ВК ВМР народних депутатів посвідчив, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] (1/2) та [PERSON] (1/2) 17/1000 частки (а.с.5-6). [PERSON] 16.08.2021 року звертався до ВМР із запитом на отримання інформації стосовно підстав внесення у Свідоцтво про право власності на житло його матері [PERSON] (а.с.8) З Листа від 01.09.2021 року ВК ВМР вбачається, що на підставі поданих документів для приватизації квартири по [ADDRESS] прийнято рішення №657 від 05.09.1996 року, згідно якого видано свідоцтво про право власності на житло (а.с.9). Із заяви від 07.08.1996 року вбачається, що [PERSON] звернувся до ВК ВМР народних депутатів із заявою про передачу у спільну сумісну власність квартири. При оформленні у спільну власність просив передбачити розподіл долі власників між членами сім`ї порівну. Уповноважним власником квартири визначити [PERSON] (а.с.11). З Довідки №2\~278 від 21.06.2023 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] власник (а.с.7). Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] видано на ім`я [PERSON] (а.с.12-13). Також, 29.09.2023 року [PERSON] зверувся до ВК ВМР із заявою про переоформлення (виправлення) рішення ВК ВМР від 05.09.1996 року №657 та свідоцтва про право власності на житло від 05.09.1996 року виключно на [PERSON] (а.с.14). 16.10.2023 року ВК ВМР надав відповідь, відповідно до якої зазначено, що за наданою комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» інформацією, на підставі поданих документів для приватизації квартири [ADDRESS] , виконавчим комітетом Вінницької міської ради прийнято рішення №657 від 05.09.1996 року, згідно якого видано свідоцтво про право власності на житло. В подальшому реєстрація права власності проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Додатково повідомило, що саме [PERSON] було подано відповідну заяву та необхідні для приватизації документи.Тому підстав для внесення змін до рішення ВК ВМР від 05.09.1996 року №657 та свідоцтва про право власності на житло відсутні (а.с.15). Відповідно до Довідки №412 від 23.06.2016 ророку [PERSON] до дня смерті [INFO] постійно проживала, вела своє домашнє господарство, обробляла свою присадибну ділянку і нікуди не виїжджала з села Катюжинці. Була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , [INFO] [PERSON] померла (а.с.17). В обгрунтування нанесеної моральної шкоди, позивач зазначив, що на підставі незаконних дій відповідача він постійно перебуває у стресі, що негативно вплинуло на його здоров`я. Відповідно до Виписки із медичної карти амбулаторного хворого №3271 [PERSON] вбачається, що він хворіє на: інші судинні синдроми головного мозку при цереброваскулярних хворобах, прогресуюча судинна лейкоенцефалоптія, наслідки інфаркту мозку, гіпестезія шкіри, інше неуточнене порушення координації, гіпертензивна хвороба з переважним ураженням серця з серцевою недостатністю, атеросклерозна серцево-судинна хвороба, застійна серцева недостатність та інші (а.с.19-22). Відповідно до Довідки до акту МСЕК №080197 [PERSON] є інвалідом 2 групи (а.с.23) Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції станом на 05.09.1996 року, чинній на момент здійснення приватизації) приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Згідно з ч.2 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Частина 3 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлює, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. За змістом ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Абзац 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплює, що до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Згідно з ч. 4 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. У відповідності до ч. 5 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Пункт 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово - комунальному господарству від 15.09.1992 № 56 (втратив чинність 16.12.2009, але регулював приватизацію спірного житла) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Згідно з п. 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово - комунальному господарству від 15.09.1992 №56, передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Відповідно до п. 18 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію. За змістом п. 20 Положення при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення. Відповідно до п. 23 Положення оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданими до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення, а також документом, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів, чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються. Пункт 24 Положення передбачає, що зареєстрована заява передається підприємству по оформленню документів. Орган приватизації, в разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані в залежності від складу сім`ї і розміру загальної площі квартири (будинку), оформляє розрахунки (додатки 6, 7) та видає розпорядження. При створенні підприємства по оформленню документів ця робота виконується вказаним підприємством (крім оформлення розпорядження). Згідно з п. 26 Положення на підставі оформленого розпорядження орган приватизації готує паспорт на квартиру, а на одноквартирний будинок - паспорт на домоволодіння, свідоцтво про право власності на житло та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі. Таким чином, відповідно до вищезазначених нормативно-правових актів при оформленні заяви на приватизацію квартири громадянин бере на підприємстві, що обслуговує житловий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Оформлена експлуатаційною організацією заява на приватизацію квартири з доданою до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення подаються громадянином до органу приватизації. Співвласники житла у свідоцтві про право власності на житло зазначаються на підставі паспортів та довідки про склад сім`ї та займані приміщення.\~ При цьому, уповноваженим власником житла [PERSON] при отриманні документів на приватизацію квартири не було заявлено жодних претензій чи зауважень щодо оформлення приватизації (приватизаційних документів). Тому, слід зробити висновок, що на час оформлення приватизації квартири та отримання приватизаційних документів позивач переслідував власні інтереси, які зі спливом часу стали для нього не актуальними, що має своїм наслідком звернення до суду з позовом про визнання частково недійсним приватизаціїта внесення змін до Свідоцтва про право власності на житло. Таким чином, враховуючи вищевикладені норми закону, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що ВК ВМР народних депутатів було порушено права позивача, оскільки як вбачається із заяви від 07.08.1996 року він самостійно вказав, що членом його сім`ї є мати [PERSON] . Також, відповідно до ст.71 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Стаття 75 ЦК Української РСР передбачає, що позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Згідно з ст.76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Відповідно до ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Отже, оскільки право на звернення до суду з позовом у [PERSON] , виникло з моменту отримання свідоцтва про право власності на квартиру, тобто з 05.09.1996 року і до введення в дію ЦК України 2004 року, то встановлений ст. 71 ЦК Української РСР 1963 року, строк позовної давності сплив, що є підставою для відмови в позові.

Outcome: dismissed