Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

31.10.2024 року представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулася з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області, дата видачі 17 липня 1998 року, матеріальну шкоду в розмірі 9 500 (дев`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок; стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] \~та [PERSON] , \~ \~\~ [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області, дата видачі 17 липня 1998 року, моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок; стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ,та [PERSON] , \~ \~ \~ \~ [INFO] ,\~ реєстраційний\~номер облікової\~картки платника\~податків [NUMBER] \~на користь\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ реєстраційний номер\~облікової картки\~ платника податків\~ [NUMBER] ,\~паспорт громадянина\~України серії\~ [NUMBER] ,\~виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області, дата видачі 17 липня 1998 року, витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 5000 гривень; стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області, дата видачі 17 липня 1998 року, витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (двадцять тисяч) гривень. В обґрунтування свого позову посилається на те, що 10 серпня 2024 року в квартирі [ADDRESS] трапилось залиття з вище розташованої квартири [ADDRESS] внаслідок халатного відношення мешканців квартири [ADDRESS] . Відповідно до акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, водопостачання та водовідведення від 12 серпня 2024 року, складеного комісією КП «ЖКС «Вузівський», 10 серпня 2024 року у квартирі під [ADDRESS] трапилось залиття. Внаслідок залиття квартири [ADDRESS] в ванній кімнаті та на кухні пошкоджена натяжна стеля у розмірі S 9 м2. Причина аварії: халатне відношення мешканців квартири [ADDRESS] , яка розташована поверхом вище. Зазначала, що відповідно до Висновка експерта №38/2024 будівельно-технічного експертного дослідження, складеного 26 вересня 2024 року судовим експертом Чорною Юлією Петрівною у результаті проведення візуально-інструментального обстеження приміщень квартири [ADDRESS] , експертом були виявлені пошкодження від залиття, які вказані в акті про залиття від 12.08.2024 та зафіксовані на фотознімках, наданих замовником на дослідження. Стверджує, що розмір завданої матеріальної шкоди квартирі [ADDRESS] унаслідок її залиття, складає: 9 500,00 грн. Зазначає, що неправомірними діями відповідачів [PERSON] та [PERSON] була спричинена позивачу також моральна шкода, оскільки в результаті залиття квартири, вона, як власник зазнала негативних емоцій та переживань з приводу пошкодження майна та неможливості не тільки нормально користуватися ним, а й проживати в ньому. Все це порушувало її звичайний спосіб життя, необхідність докладання додаткових зусиль для його нормалізації, погіршення здоров`я в період та після залиття квартири. Моральну шкоду оцінює в 50 000 грн. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 01.11.2024 року позовну заяву було залишено без руху. На виконання вимог ухвали 05.11.2024 року через систему «Електронний суд», (зареєстрована 06.11.2024 року), представником позивача [PERSON] надано квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2024 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 10.12.2024 року на 14.00 год. 02.12.2024 року через систему «Електронний суд» представником відповідача [PERSON] [PERSON] надано Відзив на позовну заяву, в якому вона просила у задоволенні позову відмовити. 02.12.2024 року через систему «Електронний суд» представником відповідача [PERSON] [PERSON] надано заяву про надання доступу до електронної справи в підсистемі «Електронний суд». 07.12.2024 року через систему «Електронний суд» представником відповідача [PERSON] [PERSON] надано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням. 10.12.2024 року через систему «Електронний суд» представником позивача [PERSON] надано клопотання про заміну відповідача [PERSON] , на належного - її законного представника [PERSON] . Ухвалою суду\~від 10.12.2024\~року заяву\~представника позивача\~ [PERSON] \~ [PERSON] \~про заміну\~відповідача по\~цивільній справі\~задоволено.\~Замінено неналежного\~відповідача у\~справі [PERSON] на належного її законного представника [PERSON] . Судове засідання відкладено до 23.01.2025 року до 10.00 год. 12.12.2024 року засобами поштового зв`язку від представника позивача [PERSON] надійшла Відповідь на Відзив. 06.01.2025 року через систему «Електронний суд» представником відповідача [PERSON] [PERSON] надіслано заяву про надання доступу до електронної справи в підсистемі «Електронний суд». 22.01.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про виклик та допит у судовому засіданні свідків. 22.01.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про приєднання доказів до матеріалів справи копії відповіді на адвокатський запит з КП «ЖКС «Вузівський» від 15.01.2025 року №29/02-25 з додатками. Для виклику свідків судове засідання, призначене на 23.01.2025 року було відкладено до 05.02.2025 року до 14.00 год. У зв`язку з неявкою представника позивача судове засідання, призначене на 05.02.2025 року було відкладено до 20.02.2025 року до 12.45 год. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судовому засіданні, призначеному на 20.02.2025 року, представники позивача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] підтримали позовну заяву та просили її задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу №9455 нерухомого майна, укладеного на Одеській товарній біржі від 1 вересня 1995 року, належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, водопостачання та водовідведення від 12 серпня 2024 року, складеного комісією КП «ЖКС «Вузівський», 10 серпня 2024 року у квартирі під [ADDRESS] трапилось залиття. Внаслідок залиття квартири [ADDRESS] в ванній кімнаті та на кухні пошкоджена натяжна стеля у розмірі S 9 м2. Причина аварії: халатне відношення мешканців квартири [ADDRESS] , яка розташована поверхом вище. 16 вересня 2024 року [PERSON] , звернулась до судового експерта Чорної Юлії Петрівни із заявою у відповідності до ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу» та п.1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. № 53/5 (зі змінами) з проханням провести будівельно-технічне експертне дослідження житлової квартири [ADDRESS] та надати висновок експерта для його подання до суду (у разі не вирішення питання про відшкодування завданої шкоди мировим шляхом) з наступних питань: Чи наявні в приміщеннях квартири [ADDRESS] , пошкодження від залиття (якщо є - то які саме)? Що стало причиною залиття квартири [ADDRESS] ? Який розмір завданої матеріальної шкоди квартирі [ADDRESS] унаслідок її залиття? Відповідно до Висновка експерта №38/2024 будівельно-технічного експертного дослідження, складеного 26 вересня 2024 року судовим експертом Чорною Юлією Петрівною у результаті проведення візуально-інструментального обстеження приміщень квартири [ADDRESS] , експертом не були виявлені пошкодження від залиття, які вказані в акті про залиття від 12.08.2024 та зафіксовані на фотознімках, наданих замовником на дослідження. Фактично в кухні та санвузлі квартири [ADDRESS] виконані ремонтні роботи та усунені пошкодження натяжної стелі. На момент огляду влаштована матова натяжна стеля. На дослідження надані фотознімки, на яких зафіксовано наявність пошкоджень натяжної стелі у кухні та ванній кімнаті квартири [ADDRESS] , а саме натяжна стеля провисла під вагою води, наявні розриви полотна натяжної стелі, а також наглядно видно скупчення води у внутрішній частині полотна натяжної стелі. У зв`язку з тим, що огляд квартири [ADDRESS] експерт проводив через проміжок часи від дати залиття, причина залиття приймається на підставі акту про залиття від 12.08.2024 року, складеного і підписаного комісією КП ЖКС «Вузівський», дільниця №1. Причина залиття приміщень кухні та ванної кімнати в квартирі [ADDRESS] халатне відношення мешканців вище розташованої квартири [ADDRESS] . Розмір завданої матеріальної шкоди квартирі [ADDRESS] унаслідок її залиття складає 9500 гривень. Частиною 1\~ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч.1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України\~визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Як визначено в ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 3\~статті 386 Цивільного кодексу України\~визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно зі\~статтею 22 Цивільного кодексу України\~особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини 1\~статті 1166 Цивільного кодексу України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2\~статті 1166 Цивільного кодексу України). Як роз`яснено у пункті 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно зі\~статтею 1192 Цивільного кодексу України\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Для відшкодування шкоди за правилами\~ст. 1166 Цивільного кодексу України, на які посилається позивач, обов`язковими є наявність наступних обставин: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода\~це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Таким чином, системний аналіз норм чинного законодавства щодо відшкодування шкоди свідчить про те, що предметом доказування у справі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, є обставини щодо: факту залиття квартири, особи-завдавача шкоди, причинного зв`язку між діями завдавача та наслідками у вигляді шкоди, вини завдавача шкоди у завданні збитків, розміру збитків, заподіяних внаслідок залиття квартири. Причому, у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Так, в матеріалах справи міститься наданий позивачем Акт від 12 серпня 2024 року про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, водопостачання та водовідведення. З цього Акта не вбачається, що комісія в складі начальника та майстрів дільниці №1 КП «ЖКС «Вузівський» 10 серпня 2024 року чи в будь-який інший день заходила до квартири відповідачів та здійснювала її огляд, на підставі цього акту неможливо встановити протиправність дій та/або бездіяльності відповідачів у залитті, час залиття, причинний зв`язок між ним та завданою шкодою позивачу, а також вину відповідачів у заподіянні шкоди. Цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння майнової шкоди позивачці саме з вини відповідачів. Так,\~Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 №76\~затверджено Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, пунктом 2.3.6 якого визначено, що заявки на несправність інженерного обладнання або конструкцій повинні розглядатися в день їх надходження. У тих випадках, коли для усунення несправностей необхідний тривалий час, потрібно письмово повідомити заявника про прийняті рішення із зазначенням строку виконання робіт. При цьому термін виконання робіт повторно не продовжується. Неусунення несправностей в установлений термін є невиконанням робіт. Заявки, пов`язані з забезпеченням безпеки проживання, усуваються в терміновому порядку. У разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). Додатком 4 до пункту 2.3.6 Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджено форму Акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), який затверджується начальником ЖЕО та складається комісією у складі головного інженера виконавця послуг, голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсаря-сантехніка (слюсаря-електрика), представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету. Крім того, дана форма акту передбачає зазначення в ньому причини залиття, аварії, що трапилась на системі ЦО, ГВС, а також висновків і рекомендацій комісії (надаються висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін.). Вказаний акт підписується членами комісії та мешканцями квартир. Отже, згідно додатку № 4 вищевказаних Правил акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) має містити відомості: про дату та місце його складання; склад комісії; адресу, за якою трапилось залиття; описуються подія та наслідки події (що залито, обсяги робіт, ушкодження); причина залиття; висновки та рекомендації комісії; відомості про особу, яка заподіяла шкоду; підписи членів комісії. Крім того, з вказаним актом мають бути ознайомлені мешканці квартир. Згідно з роз`ясненнями, наданими Міністерством з питань житлово-комунального господарства України у Листі від 29.12.2009 року №12/20-11-1975, п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджених\~Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76\~у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму згаданого акта. Тобто, факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акту; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи,яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин. Окрім забезпечення присутності осіб, визначених у зазначених Правилах, зацікавленим особам слід домогтися належного оформлення акту (оскільки нерідко представники ОСББ, житлово-експлуатуючих організацій та інші особи, що входять до складу комісій не мають юридичної освіти, в силу чого складають акти про залиття, не вказуючи необхідної інформації). Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу у майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення. Окрім цього, в актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: «чітко зазначити причини». Проста фіксація замокання стін та стелі не буде розцінена судом як належний доказ того, що залиття сталося з вини відповідача. Тобто, факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність. В такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи підписувати складений акт відмовилися та зазначити причини такої відмови. Наданий позивачем суду Акт від 12 серпня 2024 року таких відомостей в повному обсязі не містить, і по своїй формі не відповідає встановленому Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій Акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання). Допитані в судовому засіданні, 05.02.2025 року, свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] також підтвердили доводи сторони відповідача. Так свідок [PERSON] , яка є сусідкою сторін з першого поверху, повідомила, що 13-го серпня у неї зі стелі поччала капати вода, однак, в квартирі Потолової було сухо. [PERSON] пояснила суду, що була в квартирі відповідачів 8,9,10 та 13 -го серпня 2024 року, однак, у них усе було в порядку. Вона бачила залиття між поверхами в парадній. Свідок [PERSON] , який також є сусідом сторін та мешкає в квартирі [ADDRESS] , повідомив суду, що 9,10 та 11 - го серпня він перебував в квартирі відповідачів, де виконував ремонтні роботи на балконі. В квартирі [ADDRESS] було сухо та жожних комісій чи перевірок у ці дати не було. Аварійна служба приїжджала 13-го Відтак, такий акт не є доказом протиправності поведінки щодо затоплення квартири позивачки відповідачами, як і причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд при розгляді подібних справ. Так, у Постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №465/2120/14-ц зроблено наступні висновки: виходячи з викладеного суди не звернули увагу на невідповідність акта обстеження від 06 лютого 2014 року зазначеним Правилам, оскільки він не містить відомостей щодо характеру залиття та його причини, не зазначено осіб, які допустили таке залиття, а також інші необхідні відомості, які слід зазначити при складанні такого виду документа. При цьому, він був складений більше, ніж через п`ять місяців з моменту можливого залиття приміщення, належного особі. Майже аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі №640/8205/17, відповідно до якої суд дійшов висновку, що, враховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився апеляційний суд, що вищевказаний акт від 07 липня 2014 року не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, інші необхідні для такого документа реквізити. Тому цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди. Отже, доводи відповідача щодо відсутності її вини у залитті квартири позивача правомірно взято судами до уваги. В Постанові Верховного суду від 25.11.2020 у справі №344/11147/17 визначено, що акт від 08 липня 2017 року не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, відсутній висновок про встановлення вини особи, яка вчинила залиття та інші необхідні для такого документа реквізити, а тому обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про те, що цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди. Інших доказів неправомірності дій відповідача щодо залиття належної позивачу квартири матеріали справи не містять. Клопотань про проведення судової експертизи з метою з`ясування причин залиття квартири позивач не заявляв. Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах про те, що у разі невідповідності складеного акту вимогам Правил щодо його складання, він не може бути належним та допустимим доказом у справі, за відсутності інших доказів, що свідчать про винуватість відповідача у заподіянні шкоди, а тому залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири. Крім того, Суд зауважує, що подія затоплення, з приводу якої виник даний цивільно-правовий спір, мала місце 10 серпня 2024 року, натомість Акт складено лише 12 серпня 2024 року. При цьому, окрім невідповідності даного акту встановленій нормативно-правовими актами формі та змісту, такий акт не підписано ні власником квартири [ADDRESS] (позивачем), ані власниками квартири [ADDRESS] (відповідачами), які, за твердженням позивача, є винуватцями затоплення. Тривалість часу між подією затоплення (10 серпня 2024 року) та проведенням огляду квартири [ADDRESS] (12 серпня 2024 року), а також відсутність при огляді 12 серпня 2024 року власника квартири [ADDRESS] , спотворює достовірність тих обставин, на які покликається позивач, обґрунтовуючи позов, надаючи їм характер припущень. Висновок експерта № 38/2024 будівельно-технічного експертного дослідження від 26 вересня 2024 року, також не встановлює дійсної причини залиття квартири позивачки, та не може бути належним і допустимим доказом заподіяння майнової шкоди позивачці саме з вини відповідачів. Відповідно до Висновка експерта №38/2024 будівельно-технічного експертного дослідження, складеного 26 вересня 2024 року судовим експертом Чорною Юлією Петрівною у результаті проведення візуально-інструментального обстеження приміщень квартири [ADDRESS] , експертом не були виявлені пошкодження від залиття, які вказані в акті про залиття від 12.08.2024 року та зафіксовані на фотознімках, наданих замовником на дослідження. Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів вини відповідачів у залитті квартири. Разом з тим, суд не приймає у якості належного та допустимого доказу вини відповідачів у даному заливі відповідь КП "ЖКС "Вузівський" від 25.01.2025 року, так як вона свідчить лише про те, що 13-го серпня 2024 року до кол-центру надійшло звернення мешканців квартири [ADDRESS] у зв`язку з течею в стелі. При обстеженні аврійною бригадою 13.08.2024 року було встановлено, що мережі водопостаачання та водовідведення квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] знаходились в справному стані. При цьому на підставі чого було зроблено висновок про халатне користування технічними приладами мешканцями квартири [ADDRESS] через три дні після імовірного залиття, залишилось незрозумілим. В ході всього розгляду справи, у письмових заявах по суті справи, які подавалися стороною відповідача, [PERSON] ні своєї вини у затопленні, ані самого факту, що вона є завдавачем шкоди позивачу, не визнавала, а, навпаки, заперечувала ці обставини. В даній категорії справ саме на позивача покладено обов`язок доказування: наявності шкоди; протиправності поведінки заподіювача; причинного зв`язку\~між шкодою та протиправною поведінкою. При цьому, в разі доведення позивачем всіх трьох вище перелічених обставин в сукупності в даній категорії справ діє правило щодо презумпції вини завдавача шкоди. Саме відповідач після доведення позивачем факту наявності шкоди, протиправності поведінки заподіювача та причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою\~повинен спростовувати свою вину у завданні шкоди, якщо він цю обставину заперечує. В разі, якщо позивачем не доведено факту, що саме відповідач є завдавачем шкоди, правило спростування ним вини не застосовується. У даній цивільній справі позивачем [PERSON] факту, що [PERSON] та [PERSON] є заподіювачами шкоди, яку завдано позивачу, не доведено. У Постанові Верховного Суду від 14.09.2021 у справі № 910/14452/20 сформовано висновок щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування; відзначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. Частиною 1\~статті 103 ЦПК України\~визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Згідно з частинами 2, 3\~статті 102 ЦПК України\~предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Стороною позивача не клопоталося про призначення в даній цивільній справі відповідної судової експертизи, виклик посадових осіб дільниці №1, що складали акт, натомість, представники позивача стверджували про наявність в матеріалах справи достатніх доказів на підтвердження факту обґрунтованості позовних вимог [PERSON] . Враховуючи зазначене, Суд звертає увагу на те, що надані представниками позивача в судовому засіданні пояснення щодо наявності правових підстав для цивільно-правової відповідальності відповідачів за залиття квартири позивача не підтверджуються належними, допустимими та достатніми доказами, мають форму припущень, що суперечить вимогам процесуального закону та не відповідає правилам доказування в цивільному процесі. За таких обставин, Суд приходить до висновку про те, що в даній цивільній справі позивачем не доведено за допомогою належних засобів доказування того факту, що залиття, яке мало місце в належній їй на праві власності квартирі 10.08.2024 року мало місце внаслідок дій відповідачів, оскільки матеріали справи таких доказів не містять. Крім того, наданий до матеріалів справи в обґрунтування розміру завданих матеріальних збитків позивачем Висновок експерта №38/2024 будівельно-технічного експертного дослідження, складений 26 вересня 2024 року судовим експертом Чорною Юлією Петрівною, не дозволяє зробити висновок щодо того, що ремонтні роботи перебувають у причинно-наслідковому зв`язку саме із затопленням квартири позивача, яке мало місце 10.08.2024 року. Зі змісту даного документу неможливо встановити, як експертом було враховано коефіцієнт зношення ремонту даної квартири, її стану до відповідного залиття. Таким чином, враховуючи вищевикладені висновки, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів матеріальної шкоди, про яку просить позивач. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої\~статті 16 ЦК України). Статтею 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя\~статті 23 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом (частина друга\~статті 1167 ЦК України). У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої\~статті 11 ЦК України\~свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту». Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої\~статті 11 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга\~статті 23 ЦК України). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя\~статті 23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша\~статті 1167 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі; зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом\~моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди; у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини; завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи; гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості; по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. У даній Постанові Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження\~емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість», що зазначена у\~ст. 23 ЦК України, які є оціночними поняттями, та суди, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди (вказана позиція викладена у Постанові ВС КАС України №750/750/6330/17 від 27 листопада 2019 року). Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 15 грудня 2020 року в справі №752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей\~16\~і\~23 Цивільного кодексу України\~та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення\~право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Так, частинами 1-4\~статті 12 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Так,\~статтею 81 ЦПК України\~встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі. Відповідно до частини 1\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6\~статті 81 ЦПК України). Згідно ж з частиною 7\~статті 81 ЦПК України\~суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В рамках розгляду даної цивільної справи позивачем не доведено того факту, що особами, які є завдавачами їй шкоди, пов`язаною із залиттям квартири, є саме відповідачі [PERSON] та [PERSON] , протиправність їх поведінки, причинного заявку між протиправними діями та завданою шкодою, у зв`язку з чим вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю підстав для такого відшкодування. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~та враховуючи, що даним судовим рішенням відмовлено в позові, тому понесені позивачем судові витрати необхідно віднести на його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed