Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 30 вересня 2024 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальною «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №783528 від 24 грудня 2021 року у розмірі 73\~954,76 грн., а також сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилається на те, що 24 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальною "СЛОН КРЕДИТ" та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №783528. На підставі платіжного документу відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 30\~000 грн. 28 серпня 2023 р. згідно умов Договору факторингу №2808-23, ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" відступило право вимоги за Кредитним Договором №783528 від 24 грудня 2021 на користь Товариства з обмеженою відповідальною «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги до відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «Діджи Фінанс») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 73\~954,76 грн., із яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 29\~674,15 грн.; - заборгованість за відсотками становить 44 280,6 грн.; - заборгованість за комісійними винагородами становить 0 грн.; Відповідач не погодившись з позовними вимогами 19 лютого 2025 року надав заперечення, в яких посилався на Закон №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законних актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» на час дії воєнного стану та в тридцяти денний строк після дня його припинення або скасування споживач не буде нести відповідальність перед кредитодавцем у разі прострочення виконання зобов`язання за споживчим кредитом та на Закон України «Про споживче кредитування». Таким чином, якщо у відповідача невиплачений кредит станом на воєнний період, він не нестиме відповідальність за несплату боргу під час воєнного стану. Також відповідач зазначив, що позивачем не надано доказів отримання кредитних коштів. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 14 серпня 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Басовій Н.В. (а.с.52). 19 серпня 2024 року згідно із вимогами ч. 8\~ст. 187 ЦПК України\~суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. (а.с.53-54). 19 серпня 2024 року надійшла відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. (а.с.53-54) Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 20 серпня 2024 року справу направлено за підсудністю до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська. (а.с.55-56). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 30 вересня 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.60-61). 30 вересня 2024 року згідно із вимогами ч. 8\~ст. 187 ЦПК України\~суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. (а.с.62-63). 30 вересня 2024 року надійшла відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. (а.с.62-63). Ухвалою судді від 04 жовтня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальною «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості. (а.с.64-65). 13 січня 2025 року від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів. (а.с.77-78). Ухвалою суду від 13 січня 2025 року клопотання відповідача про витребування доказів залишено без задоволення. (а.с.81-82). 07 листопада 2024 року представником позивача подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. (а.с.74-75). Відповідач в судове засідання не прибув про час та місце судового розгляду попереджений належним чином. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини встановленні судом 24 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальною "СЛОН КРЕДИТ" та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №783528. (а.с.43-48) Кредитний договір власноручно підписаний відповідачем. Умови кредиту: -сума кредиту складає 37500 грн. (фактично перераховано на карту 30\~000 грн.); -строк кредиту 1096 днів з кінцевим терміном повернення 24 грудня 2024 року без права пролонгації; -кредит виданий під 85 % річних; На підставі платіжного документу відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 30\~000 грн. (а.с.19). 28 серпня 2023 р. згідно умов Договору факторингу №2808-23, ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" відступило право вимоги за Кредитним Договором №783528 від 24 грудня 2021 на користь Товариства з обмеженою відповідальною «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги до відповідача. (а.с.36-41). На підтвердження, що саме право вимоги стосовно боргового зобов`язання [PERSON] перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс», надано Витяг з Додатку до Договору факторингу. (а.с.18). Відповідно до розрахунку заборгованість становить 73\~954,76 грн. (а.с.12). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 612 ЦК України визначено: боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами ч.1 ст. 638 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно зі ст. 1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається в письмовій формі. Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та сторонами не оспорюється факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором №783528 від 24 грудня 2021 року, укладеним між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачем. Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти за кредитним договором №783528 від 24 грудня 2021 року, в добровільному порядку Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати від боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у даному випадку непогашеної заборгованості за тілом кредиту. Суд не бере до уваги посилання відповідача на Закон №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законних актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», оскільки норми даного закону діють на Податковий кодекс України, Митний кодекс України та "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, а саме статтю\~ 625\~цього Кодексу, а данні норми не регулюють правові відносини даної цивільної справи. Також, суд не бере до уваги посилання відповідача на Закон України «Про споживче кредитування», оскільки даною нормою боржники звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені), а не від сплати заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними коштами, з аналізу позовної заяви вбачається, що позивачем не нараховується і не підлягає стягненню неустойка (штраф, пеня), позивач просить стягнути виключно заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними коштами. Щодо твердження відповідача про відсутність доказів отримання кредитних коштів, суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься платіжна інструкція №1214 від 24 грудня 2021 року, якою підтверджується видача [PERSON] грошових коштів у розмірі 30\~000 грн. (а.с.19). На підставі наведеного, виходячи із принципів об`єктивності, реальності і справедливості, суд вважає за необхідне стягненню з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 73\~954,76 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням подачі позову через систему «Електронний суд», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Щодо стягнення коштів за надання правничої допомоги, суд зазначає наступне. Крім того, позивач просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн., яку підтверджують \~детальним описом робіт (а.с.20) та договором № 42649746 про надання правової допомоги (а.с.33-35). Відповідно до ч.2\~ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За змістом норм\~ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. При цьому згідно статті 30 згаданого Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката співмірна із складністю справи. Сам факт надання правової допомоги адвокатом та отримання її клієнтом підтверджується вищезазначеними документами. Тому, суд вважає, що позивач належними доказами довів понесені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката, тому вказана сума підлягає до стягнення з відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного та

Outcome: approved