Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

покликаючись на недійсність договору позики представник позивача адвокат Геннадій Працевитий у поданій 26 червня 2024 року позовній заяві просить визнати недійсним укладений між сторонами договір позики №6503958 від 21 листопада 2023 року, стягнути судові витрати. 19 липня 2024 року представник відповідача Олег Кузьмінов подав відзив, у якому просив відмовити у позові, оскільки на підставі обраних позивачем параметрів позики Товариство розмістило паспорт позики, який підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором (надісланий товариством на зареєстрований позичальником в ІТС контактний номер телефону). Факт направлення позикодавцем одноразового ідентифікатора, підтверджується доданим до відзиву log file за договором позики №6503958 від 21.11.2023 року (додається). Стверджує, що договір позики - оферту, що містить усі передбачені чинним законодавством істотні умови та необхідні реквізити в особистому кабінеті позичальника акцептований позичальником шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який надісланий Товариством на зареєстрований позичальником в ІТС контактний номер телефону. Вказує, що позичальник, вивчаючи умови Оферти, міг прийняти рішення про її прийняття або відмову у її прийнятті, тим самим відмовитись від укладення Договору. Зазначає, що факт перерахування коштів позивачу підтверджується листом платіжної системи про перерахування суми позики за Договором позики №6503958 від 21.11.2023. Вказує, що в силу презумпції невинуватості, наявність відкритого кримінального провадження не може свідчити про вчинення злочину стосовно позивача до ухвалення вироку, якщо такі обставини будуть встановлені. Разом з цим, твердження позивача, що норми Закону України "Про захист прав споживачів" поширюються на вказані правовідносини є хибним, оскільки в даному випадку позивач не є споживачем товарів чи послуг, а спірні правовідносини виникли на підставі договору фінансової допомоги (договору позики), в яких позивач не виступає споживачем. Вважає, що позивач не надав істотних доводів та доказів щодо неукладення ним договору позики або щодо його недійсності. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Сторони відповідно до ст.128-130ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Позивач у поданій до суду заяві позов підтримує повністю. Представник відповідача адвокат Олег Кузьмінов у надісланій до суду через систему "Електронний суд" заяві просить справу слухати у відсутність сторони відповідача, врахувати при розгляді справи надані ТОВ "МАНІФОЮ" пояснення та відмовити у задоволенні позову. У суді представник позивача адвокат Максим Липський просив позов задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Стверджує, що підписання договору позики одноразовим ідентифікатором "z45019" позивач не здійснював, жодних грошових коштів на свої банківські рахунки не отримував, а банківський рахунок № [NUMBER] , вказаний у договорі, довірителю не належить. Крім цього, зазначає, що 21 листопада 2023 року на жодну платіжну картку позивач не отримував суму в розмірі 23 000 грн., що підтверджується витягами/виписками з його карткових рахунків. Оскільки [PERSON] не укладав і не підписував договір позики №6503958 від 21.11.2023, не отримував будь-яких коштів від товариства, то це свідчить про відсутність волевиявлення сторони договору позики, що вказує на його недійсність. Суд встановив такі обставини. [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації в період запровадження військового стану відповідно до Указу Президента від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" та дійсно проходить службу у військовій частині [NUMBER] з 01 березня 2023 року /довідка №2887 від 02 червня 2023 року/. 21 листопада 2023 року [PERSON] та ТОВ"МАНІФОЮ" уклали договір позики №6503958 в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1 ст.3, п.12 ст.11, ст.12 Закону України "Про електронну комерцію", ч.1 ст.205 ЦК України), згідно з умовами якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору. П.2.3. Договору позики встановлені параметри позики: тип позики - довгострокова; мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, сума позики: 23 000 грн. 00 коп., строк позики: до 24 січня 2024 року (64 дні). 06 грудня 2023 року відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.182 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023087320000265 та розпочате досудове розслідування, яке здійснюється за фактом того, що 21 листопада 2023 року невстановлена особа, використовуючи конфіденційну інформацію та персональні дані військовослужбовця в/ч [NUMBER] [PERSON] оформила кредитний займ в установі "Money4you" на суму 23 000 грн., чим порушила недоторканість приватного життя останнього. До спірних правовідносин суд застосовує такі норми права. Ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ч.1 ст.202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.3 ст.203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлене законом. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним /ч.3 ст.215 ЦК України/. Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості /ч.1 ст.627 ЦК України/. За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст.638 ЦК України встановлює, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася /ч.2 ст.639 ЦК України/. Суд дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористався правовою допомогою. Згідно з п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У п.14 Постанови № 5 Пленуму ВССУ від 30.12.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним, суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ст.215, 1048-1052, 1054-1055 ЦК України, ст.18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, за змістом ст.1054 ЦК України та ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» істотними умовами кредитного договору є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Законодавство України передбачає, що оформлення кредиту онлайн використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом. У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 Верховний Суд у складі колегії суд першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моме надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України.) Абз.2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згод обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді /ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правові наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційно цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній форм вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних дан особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тіль цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, а іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторона спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Перед укладенням Договору №6503958 ТОВ «МАНІФОЮ» надала вся необхідну інформацію щодо фінансової послуги відповідно до вимог ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в редакції станом на дату виникнення цих правовідносин (ч.2 ст.12, ч.4 ст.12). Інформацію, передбачену ч.2, ч.4 ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надано шляхом розміщення її у вільному доступі на офіційному веб-сайті ТОВ «МАНІФОЮ» https://money4you.ua/. Для отримання фінансової послуги від Товариства, позичальником 12 березня 2023 року створений Особистий кабінет в ІТС Товариства, що є його захищеною сторінкою та забезпечує отримання інформації, необхідної для укладення/виконання Договору та подано Заявку на отримання позики. Ідентифікація та верифікація клієнтів здійснюється Товариством відповідно до вимог Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку від 28.07.2020 №107. Верифікація отриманих ідентифікаційних даних позичальника здійснена шляхом застосування ризик-орієнтованого підходу. Після заповнення заявником Анкети та подання Заявки на оформлення позики, інформаційно-комунікаційною системою товариства відповідно до встановлених системних правил обробки інформації автоматизовано здійснюється перевірка наданих ним даних за допомогою комплексного аналізу даних скорингової системи боро кредитних історій, оператора мобільного зв`язку, а також інших доступних інформаційних ресурсів. Для ідентифікації особи в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "МАНІФОЮ" надано такі дані: - ПІБ: [PERSON] ; - Дата народження: [INFO] ; - ???Контактний номер телефону: [NUMBER] ; - ???Паспорт нового зразка: № [NUMBER] , орган що видав: 5624, дата видачі: 24 травня 2021 року - ???Адреса: Рівненська область, Рівненський район, с Грабів, вул.С. Бандери, буд.61 - ???Адреса електронної пошти: [INFO] На підставі обраних позичальником параметрів позики Товариством розміщено паспорт позики, який підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором (надіслано Товариством на зареєстрований Позичальником в ІТС контактний номер телефону). Факт направлення позикодавцем одноразового ідентифікатора, підтверджується Log file за договором позики №6503958 від 21.11.2023 року. Товариство опрацювало заявку та прийнял рішення про надання позики, у результаті чого позичальнику надана для ознайомлення та вивчення пропозиція укласти Договір позики - оферту, що містить усі передбачені чинним законодавством істотні умови та необхідні реквізити (подається у вигляді повного тексту Договору) в особистому кабінеті позичальника, яку було акцептовано позичальником шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який надісланий Товариством на зареєстрований позичальником в ТС контактний номер телефону. Оферта, що була надіслана позичальнику, містила всі істотні умови Договору, розрахунки та процентні ставки, в тому числі загальну вартість позики та процентів. Позичальник, вивчаючи умови Оферти, міг прийняти рішення про її прийняття або відмову у її прийнятті, тим самим відмовитись від укладення Договору. Відповідно до п.10.1 договору, підписуючи договір, позичальник [PERSON] підтвердив, що в чіткій та зрозумілій формі отримав інформацію, передбачену ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про захист персональних даних», вивчив та повністю погоджується з умовами правил надання грошових коштів у позику, у тому числі, на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ», які є невід`ємною частиною договору, та з умовами цього договору позики. У п.11 договору зазначені реквізити та підписи сторін, а саме: підписом [PERSON] є електронний підпис одноразовим ідентифікатором Z45019 /В.Р. Токарцеь/, а підписом ТОВ «МАНІФОЮ» - кваліфікований електронний підпис / [PERSON] /. Факт перерахування коштів Позивачу підтверджується листом платіжної системи про перерахування суми позики за Договором позики №6503958 від 21.11.2023, в якому зазначено, що відповідно до зазначеного договору успішно перераховані кошти на платіжну картку клієнта: 21-11-2023 22:13:06 на суму 23 000,00 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іРау.uа - 311134176. З матеріалів справи та встановлених під час розгляду фактичних обставин укладення спірного договору позики №6503958 від 21 листопада 2023 року вбачається, що при його укладанні сторони дотрималися істотних умов для даного виду договорів, які узгоджені сторонами та прийняті до виконання, а також дотримані вимоги щодо форми кредитного договору. На момент укладення спірного кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що спростовує доводи позивача у цій частині. Договір був укладений позивачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (z45019), який був надісланий позивачу на його фінансовий номер телефону. Процес верифікації, який проходив позивач на сайті відповідача, підтвердив, що саме позивач, використовуючи особистий фінансовий номер телефону (номер мобільного телефону, до якого має доступ) та власну банківську картку, особисто укладав договір, крім цього, позивач має можливість вказувати будь-який номер кредитної карти, як свій особистий, так і номер карти, який не належить позивачу, і на який необхідно перерахувати кредитні грошові кошти. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонками не був би укладений. Доказів того, що номер телефону [NUMBER] , на який надісланий код з метою завершення процедури верифікації, та картка № [NUMBER] , на яку перераховані кошти 21.11.2023 о 22:13:06 в сумі 23 000 грн. [PERSON] не належать, сторона позивачів суду не надала, а тому такі доводи не заслуговують на увагу. Оспорюваний договір позики підписаний від імені позивача за допомогою одноразового ідентифікатора (z45019), тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи позивача у цій частині. Щодо доказів, які надані на підтвердження вимог позивача, останнім долучено до позовної заяви витяг з ЄРДР від 06.12.2023, відповідно до якого заява про вчинення кримінального правопорушення надійшла від позивача 06 грудня 2023 року. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Суд звертає увагу, що вирок суду, яким встановлена вина іншої особи у оформленні кредитного договору з використанням конфіденційної інформації та персональних даних [PERSON] , отримання та використання коштів за кредитним договором, укладеним [PERSON] з ТОВ «МАНІФОЮ», у матеріалах справи відсутній. Наявний у матеріалах справи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні №12023087320000265 не підтверджує сам по собі факт того, що кредитний договір укладений і кошти використані не відповідачем, а іншою особою. Разом з тим, реєстрація кримінального провадження є лише результатом виконання слідчим вимог Кримінального процесуального кодексу України щодо внесення відповідних відомостей до ЄРДР, до того ж, позивачем не повідомляється про будь-які дії, які здійснювались правоохоронними органами після реєстрації кримінального провадження, та їх результати. Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, позовні вимоги про визнання договору позики недійсним не знайшли свого підтвердження, а тому суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п.6 ст.3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v.Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Тобто, права особи, як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин, тому до спорів щодо виконання цього договору Закон України «Про захист прав споживачів» не може застосовуватись. Отже, при посиланні на норми Закону України «Про захист прав споживачів» повинно мати місце порушення прав споживача на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, проте в позовній заяві відсутнє таке обґрунтуванням позовних вимог. Згідно з ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Але, як вбачається з позовної заяви, підставою звернення позивача з позовом до суду не є порушення відповідачем Закону України «Про захист прав споживача» (позов не містить жодного посилання на порушення прав позивача саме як споживача та способи їх захисту, передбачених саме цим Законом). Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За змістом п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Отже, між [PERSON] до ТОВ "МАНІФОЮ" виник спір, що не регулюється ЗУ «Про захист прав споживачів», а є цивільно-правовими відносинами, які регулюються ЦК України. Відповідно до пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір сплачується за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1 211 грн. 20 коп. Оскільки вимога немайнового характеру не підлягає задоволенню, а позивач [PERSON] не звільнений від сплати судового збору за позовом, тому з позивача підлягає до стягнення у дохід держави судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп. З огляду на викладене,

Outcome: approved