Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

14 листопада 2024 року [PERSON] , діючи через представника адвокатку Гренджа В.Ю., звернувся до суду із цією заявою. В обґрунтування заяви зазначав, що [PERSON] , [INFO] , з яким він проживає однією сім`єю визнаний особою з інвалідністю другої групи безстроково внаслідок психічного захворювання, а тому не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З наведених підстав [PERSON] просив визнати [PERSON] недієздатним, установити над ним опіку й призначити його опікуном. 18 листопада 2024 року ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області було прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження в справі. Ухвалою суду від 05 грудня 2024 року було призначено судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження в справі. Ухвалою суду від 20 лютого 2025 року було поновлено провадження в справі. В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник адвокатка Гренджа В.Ю. заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити заяву [PERSON] визнати недієздатним [PERSON] , [INFO] та встановити над ним опіку, призначивши опікуном заявника. Орган опіки та піклування Колочавської сільської ради Хустського району Закарпатської області подав заяву про розгляд справи без участі представника органу, за наявними матеріалами, вимоги заяви по суті підтримав та надав суду висновок про доцільність призначення опікуном [PERSON] [PERSON] . Представник особи, щодо якої вирішується питання визнання недієздатним [PERSON] адвокат Рішко С.І. в судовому засіданні заявив, що уважає за доцільне визнати [PERSON] недієздатним та установити над ним опіку. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 23.01.2025 за № 25 участь [PERSON] у судовому засіданні під час розгляду справи за його психічним станом є недоцільною. Суд, з`ясувавши позиції сторін та повно й всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши їх на відповідність критеріям належності, допустимості й достовірності та на предмет достатності у їх взаємозв`язку дійшов таких висновків. Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ст. 293 ЦПК України). Відповідно до пункту 1 частини 2 зазначеної норми процесуального закону справи про визнання фізичної особи недієздатною розглядаються судами в порядку окремого провадження. Згідно з положеннями статті 30 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України (ч. 1 і 2 ст. 39 ЦК України). Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (ч. 1 ст. 40 ЦК України). Статтею 41 Цивільного кодексу України регламентовані правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун (стаття 1184 цього Кодексу) Розглядаючи цю справу в порядку окремого провадження, відповідно до положень глави 2 розділу IV ЦПК України, з врахуванням положень ст. 298 ЦПК України, за наявності, на підставі медичної документації, достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи [PERSON] , для встановлення його психічного стану ухвалою суду від 05.12.2024 було призначено судово-психіатричну експертизу. Відповідно до статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Статтею 6 Закону України «Про психіатричну допомогу» регламентовано конфіденційність відомостей про стан психічного здоров`я особи та надання психіатричної допомоги. На підставі ухвали суду від 05.12.2024 було проведено судово-психіатричну експертизу [PERSON] , результатом якої є висновок судово-психіатричного експерта № 25 від 23.01.2025. Висновок відповідає вимогам статті 102 ЦПК України, містить докладний опис проведених експертною комісією досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені на вирішення експертизи, складений у порядку, визначеному законодавством Згідно з відомостями висновку судово-психіатричного експерта № 25 від 23.01.2025 [PERSON] , [INFO] виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу, що позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Висновок судово-психіатричного експерта є повним, чітким та обґрунтованим, не суперечить наявним у справі доказам, відтак не викликає сумнівів у його правильності. На підставі відомостей висновку судово-психіатричної експертизи у взаємозв`язку з іншими доказами по справі суд доходить висновку про наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатним. Положеннями статті 300 ЦПК України передбачено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Опіка встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України). Згідно з ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними. У відповідності до приписів частини першої статті 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Статтею 63 Цивільного кодексу України визначено, що опікуном може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном лише за її письмовою заявою. Опікун призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Відповідно до відомостей заяви, що в свою чергу підтверджується свідоцтвом про народження заявника [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] ; свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] , заявник [PERSON] , є рідним братом [PERSON] , [INFO] .. З Витягів з реєстру територіальної підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання та фактично спільно проживає разом з [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] й здійснює догляд за останнім. З висновку про доцільність встановлення опіки та призначення опікуна, затвердженого рішенням виконавчого комітету Колочавської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 24.02.2025 № 1 «Про затвердження висновку щодо доцільності призначення опікуна над [PERSON] » вбачається, що Орган опіки й піклування визнав доцільним призначити [PERSON] опікуном його рідного брата [PERSON] у разі визнання судом останнього недієздатним. Надаючи оцінку вказаному поданню органу опіки та піклування, суд констатує наступне. Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Отже, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі, згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка. Заявник [PERSON] , має повну дієздатність, перебуває в сімейних відносинах із [PERSON] , є його рідним братом та здійснює за ним постійний догляд. Суд не встановив суперечності інтересам [PERSON] призначення [PERSON] його опікуном. Відтак, на переконання суду, [PERSON] в повному обсязі відповідає вимогам установленим до опікуна, а тому призначення його опікуном [PERSON] буде відповідати інтересам останнього та узгоджуватись з положеннями статті 63 Цивільного кодексу України. На підставі статей 39-41, 55, 60, 63 ЦК України та

Outcome: approved