Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [PERSON] , звернувшись з позовом, просить встановити їй додатковий строк терміном два місяці для прийняття спадщини у вигляді нерухомого майна будинковолодіння по [ADDRESS] за законом після смерті брата [PERSON] . Вимоги обгрунтовує тим, що її матері [PERSON] належало домоволодіння по [ADDRESS] , в якому разом із матір"ю був зареєстрований та проживав до своєї смерті її син (брат позивача) [PERSON] , який не мав своєї сім`ї. [INFO] [PERSON] померла і після її смерті відкрилася спадщина на вказане домоволодіння, спадкоємцями якого стали вона та її брат [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина на його майно, зокрема, на частку у домоволодінні по [ADDRESS] , яку він успадкував після смерті матері [PERSON] . Оскільки сім`ї у [PERSON] не було, спадкоємців першої черги після його смерті не має, а тому спадкоємцем після його смерті стала вона. У встановлений законом шестимісячний термін не звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини, так як в силу певних об`єктивних причин, змушена була виїхати за кордон, де перебувала протягом тривалого часу, що підтверджується відмітками у паспорті громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] та посвідченні особи на повернення в Україну CR345049. Крім того, не була обізнана з порядком і строками прийняття спадщини, та була впевнена в тому, що прийняла спадщину після смерті брата [PERSON] , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як користувалася та користується його майном як своїм - цілим домоволодінням по [ADDRESS] . 14 серпня 2024 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду 12 листопада 2024 року залучено в якості співідповідача [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] (брата позивача) та закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. Представник співвідповідача [PERSON] подав відзив, в якому заперечує доводам позивача, просить відмовити у їх задоволенні. Таку позицію обгрунтовує тим, що позивач з 2007 року по 08 грудня 2023 року проживала у США, систематично була на зв`язку із своєю дочкою, яка проживає в сусідньому будинку по [ADDRESS] і в силу цього вона знала про смерть рідного брата [PERSON] та їй ніщо не перешкоджало з часу його смерті звернутися до консула в США із відповідною заявою про прийняття спадщини. Батько співвідповідача [PERSON] проживав разом із мамою [PERSON] та рідним братом [PERSON] у будинку [ADDRESS] . Після смерті мами [PERSON] , яка настала [INFO] , вони обоє, були зареєсрованими у даному будинку та фактично в ньому проживали, спадщину прийняли згідно вимог п.3 ст. 1268 ЦК України. [PERSON] помер [INFO] і на час його смерті в будинку був зареєстрований і фактично з ним проживав батько співідповідача [PERSON] , який спадщину прийняв як спадкоємець другої черги ст.1262 ЦК України. Коли розпочалася російська агресія проти України, [PERSON] пішов воювати і загинув у бою [INFO] . Подаючи вказаний позов, позивач намагалася скрити той факт, що на час смерті [PERSON] в будинку був та проживав з ним [PERSON] , який є рідним братом позивача [PERSON] та [PERSON] . Спадщину після смерті батька [PERSON] співвідповідач прийняла, у спадкову масу входить і частка спадкового майна, яка на час смерті належала і [PERSON] , після смерті належну йому частку прийняв [PERSON] . Спадкові права після смерті батька [PERSON] на будинковолодіння не оформила по тій причині, що у рішенні Болехівського міського суду від 08 листопада 2006 року є описка, зокрема, не вірно зазначено адресу будинковолодіння. Представник відповідача Болехівської міської ради подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі та не заперечує проти задоволення позову (а.с.21). Позивач також подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.25). Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши вступне слово представників позивача та співвідповідача, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які дослідженні в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Як встановлено судом, предметом спору у цій справі є вимога про надання додаткового строку для прийняття спадщини у вигляді будинковолодіння після смерті брата, який пропущений, як стверджує позивач [PERSON] , з поважних причин: в зв"язку з довготривалим перебуванням за кордоном та необізнаність з порядком і строками прийняття спадщини. Матеріалами справи стверджується про те, що будинковолодіння по [ADDRESS] ,\~яке позивач\~бажає успадкувати,\~ спочатку на праві власності належало матері [PERSON] (а.с. 10), яка померла [INFO] (а.с.31). Як спадкоємець за законом, позивач 25 липня 2024 року звернулася із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на підставі рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 28 травня 2024 року справа №339/89/24 (2/339/58/24) щодо встановлення додаткового строку та заведено спадкову справу (а.с.5, 28, 37-38, 43-44). Однак, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року\~ вказане рішення скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Болехівської міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини . Встановлено, що у вказаному домоволодінні разом з [PERSON] проживали та були зареєстровані її сини: [PERSON] та [PERSON] (змінив прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] »), які прийняли спадщину згідно ч.1\~ст.1270 ЦК України, оскільки на день смерті спадкодавця були зареєстровані і проживали разом з нею та стали власниками по частці (а.с.6,13-14, 29-30). [PERSON] помер [INFO] і внаслідок чого відкрилась спадщина на частку вказаного будинковолодіння (а.с.7). Спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася, інформація у Спадковому реєстрі відсутня (а.с.9) У вказаному домоволодінні разом з [PERSON] проживав та був зареєстрований його брат [PERSON] , який прийняв спадщину (а.с.6, 13-14.29-30). [PERSON] помер [INFO] та після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняла його дочка [PERSON] , яка отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку та грошові вклади № [NUMBER] та № [NUMBER] (а.с.51, 65, 67-71). Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо спадкового майна будинковолодіння по [ADDRESS] [PERSON] відмовлено через допущені помилки щодо спадкового майна та рекомендовано звернутися до суду щодо виправлення описки в рішенні Болехівського міського суду від 08 листопада 2006 року, в якому визнано за [PERSON] право власності на вказаний будинок (а.с. 100). Отже, спадкоємцем майна після смерті [PERSON] у відповідності до вимог ЦК України стала співвідповідач [PERSON] , прийнявши спадщину у визначеному законом порядку після смерті свого батька [PERSON] , який, у свою чергу, успадкував будинковолодіння після смерті свого брата [PERSON] та матері [PERSON] . Так, за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Предметом даного спору є встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачці, оскільки вона після смерті свого брата, будучи його спадкоємцем за законом, пропустила строк для прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] вказувала на те, що перебувала за кордоном та не була ознайомлена з порядком прийняття спадщини, тому не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою протягом визначеного законом строку. Водночас, співвідповідач [PERSON] заперечувала проти заявлених вимог та вказувала, що позивачу було відомо про відкриття спадщини, тому відсутні підстави для поновлення строку для прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 459/2973/18 (провадження № 61-12504св21) та від 17 лютого 2022 року у справі №953/15603/20 (провадження № 61-12451св21). З доводів позовної заяви вбачається, що позивач [PERSON] була обізнана про смерть брата [PERSON] , однак через тривале проживання за кордоном не могла приїхати та подати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. При цьому, підставою для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини надала документи, що свідчать про її перебування в Сполучених Штатах Америки у період з 2007 по 2023 роки. Процедура подання заяви про прийняття спадщини визначена пунктом 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, відповідно до пункту 3.5 глави 10 якого якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним способом (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Згідно з підпунктами 3.11.3, 3.11.6 пункту 3.11 глави 3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2004 року за № 1649/10248, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто консулу. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається консулом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним способом, або прибути особисто до консула. Встановлено, що позивач, перебуваючи в США з 2007 року, повернулася в Україну 08 грудня 2023 року та із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася тільки в серпні 2024 року, що є досить тривалим проміжком часу. Однак, 12 серпня 2024 року отримала відмову нотаріуса у відкритті спадщини в зв`язку з пропуском шестимісячного терміну для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.8), що і стало підставою для звернення до суду (а.с.11-12) . Виходячи із сталої судової практики, проживання за кордоном не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою через досить тривалий проміжок часу про прийняття спадщини. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах:\~від 11 лютого 2019 року в справі № 460/2967/15-ц,\~провадження № 61-29447 св 18,\~від 15 лютого 2021 року в справі № 569/12599/18, провадження № 61-7798 св 19, від 21 жовтня 2021 року в справі № 332/3796/19,\~провадження №61-10896 св 21,від 08 червня 2022 року в справі № 571/731/21, провадження № 61-3430 св 22, від 27 червня 2022 року в справі № 202/1188/19, провадження № 61-11828 св 21, від 14 листопада 2022 року в справі № 148/1923/20, провадження№ 61-3145 св 22. Отже, позивач [PERSON] , будучи обізнаною про смерть брата та бажаючи успадкувати його майно, не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до Посольства України в іноземній країні, яке виконує консульські функції, або подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби поштового зв`язку, що узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 332/3796/19 (провадження № 61-10896св21). Доказів, які б свідчили про перешкоду подання такої заяви, позивачем не надано. Не грунтуються на вимогах закону твердження позивача про те, що вона не була обізнана з порядком і строками прийняття спадщини, вважаючи, що прийняла спадщину після смерті брата та фактично вступила в управління, володіння спадковим майном. Разом з тим слід зазначити, що юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини не є поважними причинами пропуску строку для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, які унеможливили чи в інший спосіб перешкодили йому вчасно здійснити таку дію. З приводу доводів позивача про фактичний вступ в в управління, володіння спадковим майном, як факт прийняття спадщини, то слід зазначити, що поняття фактичного прийняття спадщини містять норми про спадкування ЦК УРСР 1963 року, які були чинними до 01.01.2004 року. Так, відповідно до ст.549 ЦК УРСР визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Однак, оскільки у даному спорі спадкодавець помер [INFO] , тобто після 01.01.2004 року, спадкування здійснюється згідно чинного ЦК України, норми якого не передбачають прийняття спадшини шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, а передбачають прийняття спадщини шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини( ч.3 ст.1268 ЦК ) або подачі нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК). Виходячи з вище викладеного, можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання тим процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Отже, позивач, знаючи про смерть спадкодавця, проживаючи окремо від нього протягом чотирьох років не вжила ніяких дій для прийняття спадщини: не подавала заяву про прийняття спадщини та будь-яких доказів поважності пропуску цього строку суду не надала. З приводу подання заяви представника відповідача Болехівської міської ради про визнання позовних вимог ( а.с.21), то слід звернути увагу на те, що за наявності спадкоємця [PERSON] , Болехівська міська рада не є учасником спадкових відносин у зазначеній справі. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відтак, визнання позову представником відповідача, про що зазначено у заяві останнього, не може бути підставою для задоволення вимог, оскільки суперечить закону та порушить права спадкоємця [PERSON] , яка прийняла спадщину, подавши заяву до нотарільної контори та отримала свідоцтво про права на спадщину за законом, зокрема на грошові вклади та земельну ділянку ( а.с.65). Представник співвідповідача подав заяву про компенсацію витрат на правничу допомогу в зв"язку з безпідставністю позовних вимог та просить стягнути з позивача судові витрати в сумі 4600 грн ( 400 грн - вивчення матеріалів справи; 1800 грн - складання відзиву на позов; 2400 грн - ведення справи в Болехівському міському суді (800 грн х 3 судові засідання). Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч.3 ст. 133 України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Так, як в задоволенні позову відмовлено, то витрати співвідповідача на професійну правничу допомогу, слід покласти на позивача. Разом з тим, суд вважає, що заявлений розмір витрат за участю в судовому засіданні є завищеним, неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи. Зокрема, визначаючи розмір витрат в сумі 2400 грн., у розрахунку зазначено участь адвоката Дуткевич М.В. в трьох судових засіданнях, вартістю по 800 грн. (а.с.131). При цьому, не враховано про те, що що судове засідання 05 грудня 2024 року тривало всього 05 хв, а тому вимоги щодо відшкодування витрат за участь в даному судовому засіданні підлягають до часткового задоволення на суму 300 гривень та, відповідно, загальна ціна вартості послуги щодо ведення справи в суді становить 1900 грн. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові у справі №201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження №61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved