Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просив суд позбавити батьківських прав відповідача відносно її доньки [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він та [PERSON] проживали у цивільному шлюбі, у якому [INFO] народилася [PERSON] . Дитина проживає з батьком та перебуває на його утриманні. Після народження дитини, мати з ними не проживала, вихованням дитини не займалася та не займається. Веде антисоціальний спосіб життя. Тривалий час місце перебування відповідача було не відоме. На даний час відповідач перебуває в Цеентрі ресоціалізації та адаптації ГО «Бетлехем» в с. Триліси, Фастівського району, Київської області. Відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, а тому має бути позбавлена батьківських прав. 17.11.2023 Дніпровським районним судом м. Києва відповідача визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 184 КУпАП. Відповідач не забезпечує харчуванням, медичним доглядом та лікуванням малолітню дитину, свідомо ухиляється від спілкування з дитиною, при цьому робить це без поважних причин, а тому позивач вважає, що є всі підстави для позбавлення матері батьківських прав. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18.10.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні; зобов`язано Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації подати висновок щодо розв`язання спору в строк до закінчення підготовчого судового засідання; сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали суду разом із копією позовної заяви з додатками відповідач отримала 04.12.2024. 16.12.2024 до суду від Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок органу опіки та піклування від 11.12.2024 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та заява про розглядад справи без присутності представника і прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. В підготовче судове засідання учасники справи не з`явились. Предмтавник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та на них наполягає. Відплвідач подала до суду заяву у якій просила суд розглядати справу у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить суд їх задовольнити посилаючись на те. Що на теперішній час їй не має куди забрати дитину. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За вказаних обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні та розглянути справу у відсутність учасників справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з наданих до суду письмових доказів, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 28.03.2023 Дарницьким відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №460 (а.с.9). Згідно акту про фактичне проживання від 28.01.2024, [PERSON] проживає разом із малолітньою донькою [PERSON] в квартирі [ADDRESS] (а.с.13). Позивачем в інтересах дитини [PERSON] укладена декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу (а.с.11). 04.04.2024 Дніпровським районним судом м. Києва у справі №755/5401/24 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] в розмірі від заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.03.2024 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10). Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.11.2023 у справі №755/16980/23 [PERSON] визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Так, [PERSON] 20.10.2023 близько 17 год. 30 хв. за адресою: [ADDRESS] , ухилилась від виконання батьківських обов`язків, а саме перебувала в стані алкогольного сп`яніння відносно своєї малолітньої доньки (а.с.14). Згідно довідки Центру ресоціалізації та адаптації ГО «Бетлехем» від 20.08.2024, [PERSON] знаходиться в Центрі за власним бажанням, планове перебування з 09.02.2024 по 09.02.2025 (а.с.12). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновком Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 11.12.2024 визначено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . На час розгляду зазначеного питання Комісією встановлено, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] проживали в шлюбі без реєстрації, стосунки між ними припинилися відразу після народження дитини. Малолітня [PERSON] 2023 р.н., проживає з батьком [PERSON] , який самостійно займається її виховання та утриманням. Родина мешкає за адресою: [ADDRESS] . В квартирі створено і умови для проживання та розвитку дитини. Дитина має окремий куточок (ліжко, розвиваючи ігри, одяг, взуття). Мати дитини, [PERSON] , від народження з донькою не проживає, вихованням та утриманням не займається, не цікавиться її життям та здоров`ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, матеріально не допомагає. На даний час перебуває в Центрі ресоціалізації та адаптації ГО «Бетлехем» з 09.02.2024 по 09.02.2025. Громадянка [PERSON] жодного разу не звернулася до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини (а.с.41-42). Як роз`яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 724/743/15-ц (провадження № 61-16157св18) сформульовано висновки про те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час розгляду даного цивільного спору судом було установлено, що відповідач свої батьківські обов`язки щодо доньки не виконує, матеріальної допомоги не надає, не піклується про стан її здоров`я, фізичний, моральний і духовний розвиток, не цікавиться її життям, а також відповідач ніде не працює. Відповідач фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, відповідач подала заяву у якій позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав по відношенню до доньки підтримала. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Тобто, відповідач не позбавлена можливості все ж таки змінити своє ставлення до дитини та її виховання і у подальшому поставити питання про поновлення у батьківських правах (стаття 169 СК України), а також не позбавлена можливості звернутись до суду із заявою про надання їй права на побачення з дитиною (ст. 168 СК України). Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи докази в їх сукупності, з позиції належності та допустимості кожного з них, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved