Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвоката Радченко Оксани Вікторівни звернулась до суду з заявою про відшкодування витрат на правову допомогу. Вимоги обґрунтовано тим, що у провадженні Комінтернівського районного суду Одеської області перебувала цивільна справа № 504/3479/24, рішенням у який задоволено позовні вимоги позивача та стягнуто з відповідача 83 468, 00 грн. Професійна правнича допомога Позивачеві у справі надавалась адвокатом Радченко О.В. на підставі Договору про надання правничої допомоги по цивільній справі «28» травня 2024 року. Розмір гонорару, який Позивач сплачує Адвокату за надану в межах цього Договору правничу допомогу, визначено сторонами на підставі п.3.2. Договору та п. 2 Додаткової угоди до нього та становить 17 520,20 грн. З квитанції до прибуткового касового ордера № 6 від 03 лютого 2025 року вбачається, що Яковлєв І.В. на виконання умов Договору про надання правничої допомоги по цивільній справі від 28 травня 2024 року сплатив адвокату Радченко О.В. 17 520,20 грн. Враховуючи викладене просить суд ухвалити додаткове рішення та стягнути з відповідача розмір документально підтверджених витрат на правову допомогу. Дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 січня 2025 року по справі №504/3479/24 позов [PERSON] до [PERSON] задоволено у повному обсязі, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 83 468,00 грн. Представником позивача надано до суду складений 03.02.2025 року Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги до Договору про надання правничої допомоги від «28» травня 2024 р., який містить детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, відповідно до якого загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги становить 5 годин. У відповідності до наданого акту вартість виконаних адвокатом робіт складає 5000 грн., крім того у відповідності до наданого акту, за домовленістю сторін, до вартості робіт включено гонорар адвоката у розмірі 15% відл суми задоволених рішенням суду позовних вимог 12 520,20 грн. З квитанції до прибуткового касового ордера № 6 від 03 лютого 2025 року вбачається, що [PERSON] на виконання умов Договору про надання правничої допомоги по цивільній справі від 28 травня 2024 року сплатив адвокату Радченко О.В. 17 520,20 грн. З огляду на викладене, враховуючи фактичний обсяг наданих позивачу [PERSON] юридичних послуг, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), суд вважає, що справедливим, розумно обґрунтованим та співмірним із вказаними вище обставинами є розмір судових витрат, які слід стягнути з позивача на користь відповідача, в сумі 5000 грн. Щодо додаткового гонорару «гонорару успіху» в розмірі 12 520,20 грн, суд зазначає наступне. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як "гонорар успіху", проте суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року в справі №904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини. Відтак, враховуючи дані позиції Великої Палати Верховного Суду, клієнт і адвокат, користуючись принципом свободи договору, можуть визначити додаткові вирати між собою у вигляді гонорару успіху, проте вказаний вид гонорару не підпадає під пряме визначення адвокатських послуг та, відповідно, не може переносить на іншу сторону (не сторону такого договору). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). За наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року в справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72). З урахуванням наведеного суд зазначає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Адже вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18. Суд зазначає, що у цій справі підставою для звернення із заявою про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є приписи статтей 133, 137, 141\~ЦПК Ураїни, і вимога відповідача обумовлена саме необхідністю вирішити питання про розподіл сплачених нею судових витрат (визначених як професійна правнича допомога), що відповідно до вказаних норм процесуального права підлягає розподілу між сторонами. В свою чергу, "гонорар успіху" визначено договором про надання правничої допомоги як гонорар, який не включається у вартість надання послуг з правничої допомоги та виплачується адвокату після ухвалення судового рішення виключно у випадку позитивного вирішення справи. Така винагорода адвокату за досягнення позитивного рішення у справі як "гонорар успіху", за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903\~ЦК України та статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг, так як і не є професійною правничою допомогою в розумінні статті 137 ЦПК України, оскільки не є послугою адвоката та не відноситься до судових витрат. Тобто, "гонорар успіху" не є складовою витрат на професійну правничу допомогу. А тому, суд вважає, що «гонорар успіху» не був необхідним в межах розгляду наведеної справи. Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, врахувавши реальність та необхідність понесених стороною позивача витрат на правничу допомогу, у задоволенні клопотання про стягнення з відповідача судових витрат в частині «гонорару успіху» слід відмовити. Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог, а саме підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. Ураховуючи викладене, заява підлягає частковому задоволенню.

Outcome: approved