Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини\~ [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця; також просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років; також просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання під час вагітності у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову, але не більше ніж до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 15.12.2021 вони із відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований в Індустріально-Немишлянському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), про що складено актовий запис № 1926. У шлюбі у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач перебуває на обліку у жіночій консультації Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 19» Харківської міської ради у зв`язку із вагітністю, що підтверджується довідкою від 30.09.2024. На даний час позивачка не працює. Позивач вказала, що відповідач ухиляється від обов`язку щодо утримання доньки, відмовляється добровільно надавати кошти на її утримання, а саме: придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів. Витрачає кошти на свої потреби. Вагітність потребує значних додаткових матеріальних витрат на забезпечення належних умов для збереження її здоров`я та народження здорової дитини. Відповідач припинив надавати будь-яку допомогу на її утримання під час вагітності, хоча має таку можливість, оскільки він є фізично здоровим та працездатним. Відсутність матеріальної допомоги на утримання позивачки та її малолітньої дитини ставить її у скрутне становище, тому вона змушена звернутися до суду із цим позовом. Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи позивач не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча неодноразово належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи.\~В матеріалах справи наявні поштові повідомлення із відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Заяв та клопотань на адресу суду від відповідача не надходило. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Згідно із ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного вище, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів у відповідності до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України. Згідно із ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 3 ст.\~12, ч.ч. 1, 6 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 15.12.2021 в Індустріально-Немишлянському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) зареєстровали шлюб, актовий запис № 1926, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , яка народилась [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] . Згідно із довідкою КНП «Міська поліклініка № 19» ХМР позивачка перебуває на обліку у зазначеній медичній установі з 13.05.2024 у зв`язку із вагітністю. 11.10.2024 позивачці видано довідку № 45 КНП «Міська поліклініка № 19» ХМР для призначення та виплати державної допомоги у зв`язку із вагітністю і пологами жінкам, які не застраховані в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України\~визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст.182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 191 Сімейного кодексу України\~визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно\~зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17\~постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК України. Враховуючи вищезазначені обставини, а також обов`язок обох батьків утримувати дитину, те що відповідач не утримує дитину, є працездатною особою (інших відомостей відповідачем суду надано не було), суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини, підлягає задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 19.12.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, суд приходить до наступного. Положеннями\~статті 84 СК України\~передбачено право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», а саме: ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України\~регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4\~статті 84 СК України\~регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципова позиція законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком під час її вагітності, а також до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Судом встановлено, що відповідач не виконує свій обов`язок по утриманню дружини. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач 1976 року народження, тобто є молодою працездатною особою і спроможній платити аліменти\~дружині, яка є вагітною, а також проживає зі спільною дитиною, що не досягла трирічного віку, і враховуючи відсутність в неї самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на утримання позивачки на час її вагітності та у зв`язку із проживанням із нею дитини, що не досягла трирічного віку, суд виходить із того, що дружина може мати право на утримання за наявності одночасно декількох підстав, наприклад, у зв`язку з вагітністю і у зв`язку з проживанням з нею дитини. Друга вагітність дружини, з якою проживає перша дитина, не створює додаткового права на утримання від чоловіка і не може виступати підставою для збільшення розміру присуджених на утримання дружини аліментів. Лише в разі припинення права дружини на утримання у зв`язку з проживанням з нею дитини (наприклад, після досягнення дитиною відповідного віку), право дружини на утримання у зв`язку з вагітністю отримує самостійне існування. Станом на дату подання позову [PERSON] має право на утримання від чоловіка одночасно за двома підставами: вагітність та проживання із нею дитини, що не досягла трьох років. Натомість, наявність цих двох підстав не має наслідком виникнення у позивачки права на подвійний розмір утримання з боку чоловіка. Отже, відсутні законні підстави для окремого задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, щомісяця, до досягнення дитиною трьох років та позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки під час її вагітності у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, щомісяця, але не більше ніж до досягнення дитиною трирічного віку. Тому, з урахуванням викладеного, суд доходить висновку про те, що з відповідача можливо стягнути аліменти на утримання позивачки на час проживання із нею дитини [PERSON] , [INFO] , до досягнення останньою трьох років, а також на час вагітності позивачки, але не більше, ніж до досягнення дитиною, що народиться, трьох років у розмірі 1/6 частини заробітку (доходів) відповідача. Окремо суд наголошує на тому, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів на користь дружини на час її вагітності, після народження дитини, в разі проживання дитини з нею, судове рішення продовжує свою дію до досягнення дитиною трирічного віку, а тому винесення додаткового рішення не потрібно, - ч. 5 ст. 84 СК України. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до вимог п. 3 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з цим позовом не сплачувала судовий збір за три позовні вимоги у розмірі по 1\~211,20 грн., оскільки звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3\~ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Оскільки позов задоволено частково, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 2 422,40 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial