Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу жилого приміщення. В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача Слісаренко Л.Л. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, пояснивши, що 25 квітня 2008 року між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №76/2008, відповідно до умов якого кредитор надав на умовах визначених цим договором позичальнику кредит в розмірі 96 000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі у визначений договором строк до 24.04.2018 року згідно графіку погашення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 14,0% річних. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за даним кредитним договором між ВАТ «Укргазбанк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки №76/2008 без оформлення заставної від 25.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигвінцевою Л.В. і зареєстрований у реєстрі за №54. Відповідно до умов якого іпотекодателями [PERSON] та [PERSON] було передано іпотекодержателю ВАТ «Укргазбанк» квартиру [ADDRESS] , яка належала в рівних частинах на праві власності [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.02.1998 року і зареєстрованого у Бюро технічної інвентаризації м. Києва за №39292. Предмет іпотеки забезпечував виконання грошових зобов`язань [PERSON] перед АТ «Укргазбанк» за укладеним кредитним договором. Позивач виконав свої зобов`язання і передав [PERSON] вказану грошову суму, однак останній не здійснював платежів щодо погашення кредиту, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.04.2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.11.2013 року, було солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредиту та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором про надання кредиту від 25.04.2008 р. в сумі 139 962,84 доларів США та 488 598 ,34 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності в рівних долях [PERSON] та [PERSON] , шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною продажу в розмірі 90% від вартості предмету іпотеки, визначеної суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України. 08 вересня 2021 року на адресу позивача надійшла постанова приватного виконавця ВО Київської області Телявського А.М. від 12.10.2020 року про закінчення виконавчого провадження, в зв`язку зі смертю [INFO] [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилась 1/2 частина нерухомого майна: квартира [ADDRESS] та невиконані кредитні зобов`язання в розмірі 160 218,23 доларів США та 524 548 грн. 34 коп. за кредитним договором №76/2008 від 25.04.2008 року. АТ «Укргазбанк» направив до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємців про погашення боргу та просив повідомити банк про коло спадкоємців померлого, їх частки у спадщині та про осіб, яким видані свідоцтва про право на спадщину. Листом від 01.06.2022 року Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора повідомила, що спадкові справи не заводились. Згідно відомостей з Реєстру територіальної громади м. Києва станом на 16.11.2019 року зареєстрованими в квартирі, що є предметом іпотеки, є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, зареєстровані в квартирі особи, які є дружиною та дітьми померлого, фактично прийняли спадщину на підставі ч. 3 ст.1268 ЦК України, однак вони не звернулися до нотаріальної контори та не отримують свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин просить в рахунок погашення перед банком існуючої заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його з прилюдних торгів. Відповідачі в судові засіданні не з`явилися, про час і місце розгляду справи були неодноразово повідомлені судом належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про причину неявки суд не повідомили, відзив та інші заяви з процесуальних питань від них до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як зазначає ч.1 та ч.3, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. За приписами ч.1, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1-3, ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Як регламентовано ч.1, ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Як встановлено судом, 25 квітня 2008 року між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №76/2008, відповідно до умов якого кредитор надав на умовах визначених цим договором позичальнику кредит в розмірі 96 000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі у визначений договором строк до 24.04.2018 року згідно графіку погашення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 14,0% річних. За змістом ч.4-6, ст.3 Закону України „Про іпотеку" іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно ч.1, ст.33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за даним кредитним договором між ВАТ «Укргазбанк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки №76/2008 без оформлення заставної від 25.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигвінцевою Л.В. і зареєстрований у реєстрі за №54. Відповідно до умов якого іпотекодателями [PERSON] та [PERSON] було передано іпотекодержателю ВАТ «Укргазбанк» квартиру [ADDRESS] , яка належала в рівних частинах на праві власності [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.02.1998 року і зареєстрованого у Бюро технічної інвентаризації м. Києва за №39292. Предмет іпотеки оцінено сторонами в 719 000 грн. Сторони визначили початкову ціну продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів у разі набуття звернення стягнення на предмет іпотеки в розмірі 90% від вартості предмету іпотеки, визначеної суб`єктом оціночної діяльності відповідно законодавства України (п. 2.2 Іпотечного договору). Позивач виконав свої зобов`язання і передав [PERSON] вказану грошову суму, однак останній не здійснював платежів щодо погашення кредиту, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.04.2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.11.2013 року, було солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредиту та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором про надання кредиту від 25.04.2008 р. в сумі 139 962,84 доларів США та 488 598 ,34 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності в рівних долях [PERSON] та [PERSON] , шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною продажу в розмірі 90% від вартості предмету іпотеки, визначеної суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України. Згідно ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 08 вересня 2021 року на адресу позивача надійшла постанова приватного виконавця ВО Київської області Телявського А.М. від 12.10.2020 року про закінчення виконавчого провадження, в зв`язку зі смертю [INFO] [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилась 1/2 частина нерухомого майна: квартира [ADDRESS] та невиконані кредитні зобов`язання в розмірі 160 218,23 доларів США та 524 548 грн. 34 коп. за кредитним договором №76/2008 від 25.04.2008 року. АТ «Укргазбанк» направив до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємців про погашення боргу та просив повідомити банк про коло спадкоємців померлого, їх частки у спадщині та про осіб, яким видані свідоцтва про право на спадщину. Листом від 01.06.2022 року Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора повідомила, що спадкові справи не заводились. Згідно відомостей з Реєстру територіальної громади м. Києва наданої Дарницькою районною в м. Києві державною адміністрацією від 10 лютого 2025 року, станом на 16.11.2019 року зареєстрованими в квартирі [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як передбачено ч. 1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 2 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, зареєстровані в квартирі особи, які є дружиною та дітьми померлого, фактично прийняли спадщину на підставі ч. 3 ст.1268 ЦК України, однак вони не звернулися до нотаріальної контори та не отримують свідоцтва про право на спадщину. Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст.525 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначає ч.1-2, ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За приписами ч.1-3, ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Як встановлено судом, спадкоємці, знаючи про заборгованість спадкодавця перед позивачем, не повідомляють АТ „Укргазбанк" про відкриття спадщини, не отримують свідоцтво про право на спадщину, не задовольняють вимоги кредитора шляхом сплати одноразовим платежем суми заборгованості за кредитним договором. За змістом ч.4, ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вказує Постанова Верховного Суду від 18.09.2019 року по цивільній справі №640/6274/16-ц, враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який був закріплений у статті 60 ЦПК України 2004 року на час розгляду справи, та передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Як рекомендує п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7 отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу. У Постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року по цивільній справі №645/3265/13-ц йдеться, що відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу І «Основні положення», у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами. Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Зокрема, відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Ані зі змісту, ані з системного аналізу наведеного правила у зв`язку з іншими нормами ЦК України Верховний Суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим. Верховний Суд зробив висновок, що застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі. Тлумачення ж статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майноё яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося. Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд. Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом. У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору. Саме таке розуміння особливостей захисту прав кредиторів у спадкових відносинах відповідає основній меті цивільного права, якою є забезпечення стабільності цивільного обороту. Таким чином, суд вважає, що АТ „Укргазбанк" на свій розсуд вибрав спосіб захисту, перебачений законом, і вправі вимагати з відповідачів саме звернення стягнення на предмет іпотеки суми заборгованості за кредитним договором, оскільки обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця полягає у поверненні сум за кредитом та іншими нарахуваннями за кредитом, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру часток кожного з них. Станом на 02 жовтня 2023 року заборгованість позичальника перед банком становить 160 218,23 доларів США та 524 548 грн. 34 коп., з яких: 49 154 доларів США - заборгованість по кредиту строкова, 41 284,74 доларів США - заборгованість по кредиту прострочена, 429,62 доларів США - заборгованість по процентах прострочена, 48 668,94 доларів США - заборгованість по процентах прострочена, 233 133 грн. 19 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 255 465 грн. 15 коп. - заборогованість по пені за несвоєчасну сплату процентів, 35 950 грн. - штраф за порушення умов договору іпотеки, 20 680,93 доларів США - 3%-річних від суми боргу за тілом кредиту та процентами, стягнутої за рішенням суду. Як зазначає ч.1, ст.37 Закону України „Про іпотеку" якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Аналізуючи доказі, зібрані у судовому засіданні в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ Акціонерний Банк „УКРГАЗБАНК" за Кредитним договором №76/2008 від 25.04.2008 року, укладеним між ПАТ Акціонерний Банк „УКРГАЗБАНК" та [PERSON] , на підставі договору іпотеки №76/2008 без оформлення заставної від 25.04.2008 року, укладеного між ПАТ Акціонерний Банк „УКРГАЗБАНК" та [PERSON] і [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигвінцевою Л.В., зареєстрованого у реєстрі за №54, в розмірі 160 218,23 доларів США та 524 548 грн. 34 коп., з яких: 49 154 доларів США - заборгованість по кредиту строкова, 41 284,74 доларів США - заборгованість по кредиту прострочена, 429,62 доларів США - заборгованість по процентах прострочена, 48 668,94 доларів США - заборгованість по процентах прострочена, 233 133 грн. 19 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 255 465 грн. 15 коп. - заборогованість по пені за несвоєчасну сплату процентів, 35 950 грн. - штраф за порушення умов договору іпотеки, 20 680,93 доларів США - 3%-річних від суми боргу за тілом кредиту та процентами, стягнутої за рішенням суду, необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , яка належала на праві власності померлому [INFO] [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 4.02.1998 року, право власності зареєстроване в Бюро технічної інветаризації м. Києва 9.02.1998 року і записане в реєстрову книгу за №39272, яка перейшла у спадок до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] шляхом проведення прилюдних торгів на підставі Закону України «Про виконавче прповадження» за ціною, що буде визначена при примусовому виконанні рішення суду, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на час проведення виконавчих дій. Відповідно до п.5-2 Прикінцевих положень Закону України „Про іпотеку" у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону. Оскільки п.5-2 Прикінцевих положень Закону України „Про іпотеку" зупиняє в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування дію ст.37; 38; 40; 41; 47 цього Закону щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, тому згідно п.2, ч.7, ст.265 ЦПК України необхідно відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на вказаний термін. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки предмет позову задоволено судом частково, тому з відповідачів в рівних частках з кожного необхідно стягнути на користь Акціонерного товариства „Укрсиббанк" 98 494 грн. 22 коп. судового збору, сплаченого останнім при зверненні до суду з даним позовом, що було документально підтверджено.

Outcome: partial