Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 10.06.2016 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. На час звернення до суду з даним позовом шлюбні відносини між ними припинені. За час перебування у шлюбі ними придбано по частці кожним квартири [ADDRESS] , машиномісце [ADDRESS] та автомобіль марки Honda Accord, 2019 року випуску, державний номер [NUMBER] . Указує, що згоди щодо поділу машиномісця та автомобіля між сторонами не досягнуто. На даний час автомобілем користується відповідач, тому вона погоджується на припинення її права власності на частку спірного автомобіля з виплатою відповідної компенсації. З урахуванням\~наведеного просила\~припинити право\~власності [PERSON] \~на \~частку автомобіля Honda Accord, 2019 року випуску, державний номер [NUMBER] , стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію вартості частки автомобіля Honda Accord, 2019 року випуску, державний номер [NUMBER] в розмірі 425\~500 грн та визнати за нею право власності на частку машиномісця [ADDRESS] . У відзиві\~на позовну\~заяву [PERSON] \~проти задоволення\~позову [PERSON] \~в частині\~поділу машиномісця\~№ [NUMBER] \~в будинку\~ [ADDRESS] не\~заперечував,\~вважав можливим\~його поділ\~між сторонами\~в рівних\~частках,\~проти задоволення\~позову в\~частині стягнення\~з нього\~на користь\~ [PERSON] \~компенсації вартості\~ частки\~автомобіля Honda\~Accord,\~2019\~року випуску,\~державний номер\~ [NUMBER] ,\~заперечував та\~просив в\~цій частині\~позову [PERSON] відмовити. Зазначив, що спірний автомобіль придбано шляхом викупу на аукціоні в Сполучених Штатах Америки. Для викупу автомобіля його батьком - [PERSON] 30.08.2019 внесено суму в розмірі 5\~900 доларів США та 02.09.2019 відповідачем внесено суму в розмірі 5\~898 доларів США. При цьому батьком відповідача - [PERSON] кошти за придбання указаного автомобіля вносилися у зв`язку із тим, що між сторонами існувала усна домовленість, що в подальшому, коли відповідач зробить ремонт автомобіля, то батько його викупить. На підставі усної домовленості між відповідачем як майбутнім продавцем, та його батьком [PERSON] , як майбутнім покупцем, укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до якого вони погодили, що продавець в майбутньому зобов`язується передати у власність покупця транспортний засіб, а покупець зобов`язується прийняти майно та здійснити за нього оплату у розмірі 22\~000 дол. США. Сторони попереднього договору також узгодили між собою, що укладення основного договору купівлі-продажу транспортного засобу має відбутися до 01.11.2021. У свою чергу батько відповідача, як покупець, взяв на себе зобов`язання частково здійснювати оплату за викуп транспортного засобу шляхом зарахування на банківський рахунок відповідача коштів. Починаючи з 01.06.2021 сторони у справі разом з їхнім сином проживають у Німеччині. При цьому позивач була повністю обізнана про ту обставину, що в подальшому спірний автомобіль буде проданий [PERSON] та не заперечувала щодо цього. 25.10.2021 відповідачем на ім`я свого батька видано довіреність на право користування, розпорядження та технічного обслуговування транспортного засобу. Загалом за період з 19.07.2021 по 14.02.2022 батьком відповідача за придбання автомобіля внесено 19\~295 Євро, що на той час еквівалентно 22\~000 доларів США. 08.09.2022 спірний транспортний засіб зареєстровано за [PERSON] , а тому відповідач вже не є його власником, а відчуження автомобіля було здійснено в інтересах сім`ї та кошти за продаж автомобіля повністю використовувалися на сімейні потреби. 19.01.2023 [PERSON] подано до суду заяву про зміну підстав позову в частині вимог щодо поділу автомобіля. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2023 року прийнято до розгляду заяву [PERSON] про зміну підстав позову від 19.01.2023. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2024 року прийнято відмову [PERSON] від позову до [PERSON] про поділ майна подружжя в частині позовних вимог про припинення права власності [PERSON] на частку автомобіля Honda Accord, 2019 року випуску, державний номер [NUMBER] , стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації вартості частки автомобіля Honda Accord, 2019 року випуску, державний номер [NUMBER] в розмірі 425\~500 грн, та провадження у справі в цій частині закрито відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Продовжено розгляд справи в частині вимог [PERSON] про поділ машиномісця [ADDRESS] та визнання за нею права власності на його частину. У судових засіданнях у справі представник позивача [PERSON] адвокат Гайдай Я. Ф. просила позов в частині поділу між сторонами спірного машиномісця задовольнити та визнати за позивачем право власності на його частину. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мухамеджанов О. С. у судових засіданнях у справі проти задоволення позову [PERSON] про поділ спірного машиномісця не заперечував, вважав можливим його поділ між сторонами в рівних частках. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, перевіривши правовстановлюючі документи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд встановив таке. 10.06.2016 між [PERSON] та [PERSON] Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб, актовий запис № 712. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . 30.06.2020 на ім`я відповідача [PERSON] зареєстровано машиномісце [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 215013925 від 06.07.2020. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2022 у справі № 522/10014/22 шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України). Тлумачення норм статті 61 СК України дозволяє дійти висновку, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Як слідує з матеріалів справи, машиномісце [ADDRESS] було придбане сторонами під час шлюбу, а тому належить їм на праві спільної сумісної власності, що не заперечується сторонами. Незалежно від того, на чиє ім`я було зареєстровано право власності, машиномісце, придбане у шлюбі належать обом з подружжя з часу його придбання і частки у праві власності, відповідно до статті 70 СК України є рівними. Згідно ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом (ч. 1 ст. 372 ЦК України). Частиною 3 статті 372 ЦК України визначено, що в разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. З позовної заяви слідує, що позивач бажає визначити розмір своєї частки в спільному майні подружжя, а саме машиномісці, що відповідає положенням ст. 372 ЦК України. Тому вимога про визнання за нею права власності на 1/2 частину машиномісця підлягає задоволенню. Оскільки з визначенням частки за позивачем право спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] на машиномісце припиняється, тому суд вважає за необхідне визнати за відповідачем також право власності на 1/2 частину машиномісця. При цьому це не свідчить про вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу. Указане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду 14 лютого 2024 року у справі № 752/18272/18, відповідно до якого, при вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц, провадження № 61-6575св19, від 17 серпня 2022 року у справі № 522/8676/20, провадження № 61-1714св22, від 17 січня 2024 року у справі № 522/17831/20 (провадження № 61-7951св23). За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved