Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

У провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа за позовом АТ «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 06.02.2025 року до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій представник позивача зазначає, що в позовній заяві Банк заявляв вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 12 460,05 грн., однак в судовому рішенні дана вимога не описана, тобто судом не вирішено питання про судові витрати, які представник просить стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно п.3 ч. 1 ст.270ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частинами 3, 4\~ст. 270 ЦПК України\~суд,що ухвалив рішення,ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку,що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати\~сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Суд, розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 січня 2024 року позовні вимоги АТ «А-Банк» задоволено, при цьому ухвалено стягнути з відповідачки заборгованість за договором № б/н від 21.11.2018 в розмірі 249 201,09 грн. та судовий збір в розмірі 3 738,02 грн. Відповідно до ч.ч. 1,3-4\~ст. 270 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;\~\~судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених\~ст. 430 цього Кодексу. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Згідно п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат, між сторонами визначений\~ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються 1) у разі задоволення позовуна відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаний адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин, та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено , що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.268). У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. За приписами ч. 3\~ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»,гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту,представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір,погодинна оплата),підстави для зміни розміру гонорару,порядок його сплати,умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інші документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформленні у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у Постанові Великої палати Верховного Суду України від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18ц та у постанові від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16ц. Згідно практики Верховного Суду, «гонорар успіху» є складовою частиною гонорару адвоката за надання правової допомоги. Відповідно, до «гонорару успіху» повинні застосовуватись загальні вимоги, щодо відшкодування витрат на правову допомогу. Суд звертає увагу, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивач надав до суду договір №2812-1/2023 про надання правової допомоги від 28.12.2023, укладений між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та Омельченко Є.В., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №4257, копію ордеру на надання правничої допомоги №1295662. Утім, ним не надано детального опису робіт (наданих послуг) як цього вимагає ч. 3\~ст. 137 ЦПК України. Крім того, матеріали справи не містять жодного Акту виконаних робіт (наданих послуг). Верховний Суд у постанові від 21.07.2020 по справі №915/1654/19 зазначив, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Проте, позивачем, окрім опису робіт, що вимагається вищезазначеною\~ст. 137 ЦПК України, не надано також інформації про час, обсяг та інтерес до справи, з урахуванням чого суд має визначити співрозмірність витрат на правничу допомогу та «гонорару успіху». В додатковій постанові від 27.09.2022 у справі №910/3547/21 Верховний Суд сформулював висновок, згідно якого відмовив у частині стягнення «гонорару успіху», оскільки він не відповідає критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних, не співрозміріні із виконаною роботою в суді касаційної інстанції, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини цієї справи матиме надмірний характер. Верховний Суд в постанові від 08.03.2023 у справі №873/52/22 дійшов висновку про необхідність відмовити у стягненні «гонорару успіху» через те що справа не вимагає значних затрат часу та зусиль, а адвокат є постійним учасником такої категорії справ. Аналогічно, у даній справі, представник позивача адвокат Омельченко Є.В. не зазначив, що для підготовки позовної заяви, йому потрібно було значного часу та зусиль. Також, суд бере до уваги, що адвокат Омельченко Є.В. є постійним учасником такої категорії справ, постійно надає послуги тому ж позивачу в даній категорії справ про стягнення заборгованості, що підтверджується загальнодоступною та загальновідомою інформацією з офіційного сайту Судової влади України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зазначила: «З урахуванням практики ЄСПЛ не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність». Відповідно до ч. 3\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як вбачається з матеріалів справи та вже вказувалося вище, в якості доказів понесення витрат на правничу допомогу, позивач надав до суду лише договір №2812-1/2023 про надання правової допомоги від 28.12.2023, в якому зазначено вартість гонорару. Інші докази на понесення позивачем витрат на правову допомогу, як то платіжні доручення, акти виконаних робіт, в яких би містилася інформація про виконані роботи (послуги) тощо, до суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами, що визначений в договорі розмір «гонорару успіху» відповідає вимогам критерію розумності, має характер необхідного та є співрозмірним із виконаною адвокатом роботою, а тому у стягнені витрат на професійну правову допомогу у розмірі 12460,05 грн. слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed