Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

15 жовтня 2024 року [PERSON] звернулась із вказаним позовом, у якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на ім`я [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , згідно рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 25.11.2013 року (справа №291/1820/13-ц) в твердій грошовій сумі - по 300 грн. 00 коп. (Триста гривень 00 копійок) щомісячно - на стягнення на ім`я [PERSON] аліментів у частці від доходу (заробітку), а саме: на 1\\4 частки всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову про зміну способу стягнення аліментів до суду і до повноліття дитини. Позовна заява обґрунтована тим, що вона з відповідачем [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 25.11.2013 року (справа № 291/1820/13-ц) стягнуто аліменти з відповідача на її користь на утримання малолітньої дитини: [PERSON] в твердій грошовій сумі - по 300 грн. щомісячно, починаючи з 18.11.2013року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Для примусового виконання вказаного рішення суду було відкрито виконавче провадження № 44051622, однак в послідуючому воно було завершене за її заявою, оскільки відповідач почав добровільно сплачувати аліменти у вказаному розмірі на утримання нашого сина. На даний час, відповідач є працездатним, проходить службу в рядах ЗС України і, відповідно, отримує гідну заробітну плату, однак продовжує сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 300 грн. щомісячно, що є меншим навіть за гарантований законодавством аліментів на одну дитину, який складає 1598 грн. на кожну дитину віком від 6 до 18 років. З врахуванням вказаного, вважає, що спосіб стягнення аліментів, який був визначений рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 25.11.2013р. підлягає зміні з твердої грошової суми на частку від доходу (заробітку) відповідача. В судове засідання позивачка не прибула, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Судом ухвалено проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , сторони є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 25.11.2013 у справі № 291/1820/13, позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , аліменти в розмірі 300 грн.(Триста гривень) щомісячно, починаючи з 18 листопада 2013 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . (а.с.11-12). Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 31 липня 2014 року у справі № 2/291/443/14, позовні вимоги [PERSON] задоволено. Шлюб, зареєстрований 23 листопада 2012 року Голубівською сільською радою Ружинського району Житомирської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 2, укладений між [PERSON] і [PERSON] - розірвано. При реєстрації розірвання шлюбу залишено позивачці прізвище - [PERSON] ( а.с. 9-10). З довідки Ружинської селищної ради № 143 від 07.10.2024 вбачається, що [PERSON] ,1980 року народження, проживає і зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживає син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] . (а.с.15). За положеннями статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За положеннями ч. 1ст. 184 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З`ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд вважає, що наявні підстави, визначенні статтею 192 СК України для зміни способу стягнення аліментів та збільшення розміру, із таких підстав. Відповідно до правового висновку сформованого у Постанові Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №486/466/18 право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Правом визначати спосіб стягнення аліментів чи у твердій грошовій сумі, чи у частці від доходів платника аліментів наділено того з батьків із ким проживають діти (ч. 3 ст. 181 СК України). Стягнення аліментів у такому розмірі належить проводити, починаючи із дня набрання цим рішенням чинності. З огляду на надані докази та обставини, суд дійшов висновків, що з моменту прийняття рішення судом про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. щомісячно суттєво змінились обставини, за яких суд виходив при встановлені такого розміру аліментів. Враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на утримання якої стягуються аліменти, матеріальне становище позивача та відповідача, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд доходить висновку, що слід змінити спосіб стягнення аліментів, задовольнивши позов, та стягувати з відповідача щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно допостанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а не з дати подачі позову до суду, як просила позивачка. Крім цього, враховуючи нормист.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved