Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов [PERSON] до Миколаївської міської ради у якому позивач, з урахування уточнень позову від 26 липня 2023 року просить: встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] з 02.08.2011 року по 03.09.2022 року однією сім`єю чоловіка та дружини без шлюбу; визнати за [PERSON] право власності на частку квартири [ADDRESS] у порядку поділу майна подружжя. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначила, що вона проживала однією сім`єю з [PERSON] , як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу з 2011 року по день його смерті, а саме [INFO] . Знаходячись у сімейних стосунках, 22.04.2016 року придбали за спільні кошти квартиру [ADDRESS] , права власності на яку оформили на [PERSON] , та яка є у спільній сумісній власності, а частина фактично належить їй. Втім скористатися своїм правом власності на вказану частку у квартирі та отримати право власності на іншу частку у порядку спадкування вона не може, оскільки для цього необхідно встановити факт проживання її та померлого [PERSON] однією сім`ю без шлюбу (надати документи про родинні та інші відносини зі спадкодавцем) про що було зазначено приватним нотаріусом миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Матвєєвою І.М. у повідомленні від 19.01.2023 року №3/02-14. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.02.2023 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. Одночасно з цим витребувано у приватного нотаріуса Матвєєвої І.М. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Також ухвалою Центрального районного\~суду м.\~Миколаєва від 26.07.2023 року витребувано у Миколаївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса): 1) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану щодо перебування [PERSON] у період з 02.08.2011 року по 03.09.2022 року у зареєстрованому шлюбі; 2) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану щодо перебування [PERSON] у період з 02.08.2011 року по 03.09.2022 року у зареєстрованому шлюбі. На виконання цих ухвал суду надано запитувану спадкову справу №2/2023 та відповідні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.09.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання 19.11.2024 року сторони у справі не з`явилися з невідомих суду причин, надавши заяви про розгляд справи без їх участі. Вивчивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи слідує, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Підстава набуття права власності на це майно договір купівлі-продажу від 27 квітня 2016 року № 387, посвідчений приватним нотаріусом Яковлєвою Н.П. З наданих суду доказів (копія паспорта України для виїзду за кордон) вбачається що [PERSON] та [PERSON] здійснювали подорож за кордон, а саме відвідували Болгарію 03.08.2016 року). [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . З квитанції до прибуткового касового ордера №4 від 06.09.2022 року слідує, що [PERSON] сплатила витрати за поховання [PERSON] у розмірі 15\~875,00 грн. Як вбачається з виписки АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 72, 73) [PERSON] мала наступні банківські картки №: [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] та [NUMBER] . З квитанцій (а.с. 57-71), виданих на ім`я [PERSON] , а саме: 13.04.2020 року, 13.09.2020 року, 10.10.2020 року, 11.11.2020 року, 11.12.2020 року, 10.01.2021 року, 11.02.2021 року, 11.03.2021 року, 13.04.2021 року, 09.06.2021 року, 15.10.2021 року, 14.11.2021 року, 12.12.2021 року, 13.12.2021 року, 10.01.2022 року, 08.02.2022 року, 25.03.2022 року, 10.04.2022 року, 09.08.2022 року, 29.09.2022 року, 08.11.2022 року, 06.12.2022 року, 08.01.2023 року, 10.01.2023 року слідує, що нею здійснювалася сплата за комунальні платежі за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з показів свідків: [PERSON] (яка проживає за адресою: [ADDRESS] ), [PERSON] (яка проживає за адресою: [ADDRESS] ) та [PERSON] (яка проживає за адресою: [ADDRESS] ), опитаних адвокатом Кірюхіним О.М., - [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю з 2007 року за адресою: [ADDRESS] . Родина була дружня, часто подорожували. Позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвої І.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . За цією заявою заведено спадкову справу №2/2023. [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який звернувся до суду із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Доказів наявності інших спадкоємців матеріали справи не містять. Приватним нотаріусом миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Матвєєвою І.М. 19.01.2023 року надано роз`яснено [PERSON] , про те, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом слід надати документи, що є доказом родинних відносин та інших відносин зі спадкодавцем. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вивчивши наявні у справі матеріали судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , у період з 02.08.2011 року до 03.09.2022 року проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу. У означений період [PERSON] та [PERSON] не перебували у шлюбі з іншими особами, що підтверджується інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану громадян та свідоцтвом про розірвання 02 серпня 2011 року шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (після розірвання прізвище [PERSON] ). Відповідно до частини першої статті 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно із\~частиною другою\~статті 74\~Сімейного кодексу\~України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8\~цього Кодексу («Право спільної сумісної власності подружжя», статті 60 - 74 Сімейного кодексу України). Відповідно до\~статті 60\~Сімейного кодексу\~України майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 Сімейного кодексу України). Як свідчать матеріали справи у період з 02.08.2011 року до 03.09.2022 року [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS] . Відтак, це майно є спільно нажитим майном [PERSON] та [PERSON] . З огляду на те, що це майно придбано під час проживання позивача та [PERSON] як чоловіка та жінки без шлюбу, воно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , поділ його може бути здійснено у порядку, визначеному главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» Сімейного кодексу України. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно із частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частина перша статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні\~спору про\~поділ майна\~суд може\~відступити від\~засади рівності\~часток подружжя\~за обставин,\~що мають\~істотне значення,\~зокрема якщо\~один із\~них не\~дбав про\~матеріальне забезпечення\~сім`ї,\~ухилявся від\~участі в\~утриманні дитини\~(дітей),\~приховав,\~знищив чи\~пошкодив спільне\~майно,\~витрачав його\~на шкоду\~інтересам сім`ї (частина друга статті 70 Сімейного кодексу України). Звертаючись до суду із цим позовом, позивач вказує на те, що її частка та частка [PERSON] , у праві власності на означену квартиру є рівними та становлять на за кожним. Підстав для відступлення від принципу рівності часток у даному випадку суд не вбачає. За такого, за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на частину у праві власності на квартиру [ADDRESS] у порядку поділу майна подружжя. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України судовий збір сплачено під час подачі позову до суду.

Outcome: approved