Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що в період з лютого 2011 року по липень 2023 року він перебував у шлюбі з [PERSON] . За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04.07.2023 року по справі № 173/1588/23 шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розлучення дружина забрала молодшу доньку [PERSON] та переїхала на постійне місце проживання до іншого міста, старша донька - [PERSON] залишалася проживати разом з ним в м. Верхівцево. Фактично [PERSON] проживає з ним та знаходиться на повному його утриманні. Просить позов задовольнити та встановити місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.03.2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.12.2024 року клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю, задоволено та передано справу до розгляду до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 15.01.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12.02.2025 року закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду в судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Представник позивача приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином. Надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала повністю та просила їх задовольнити (а.с. 33). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без участі представника. Заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши думку дитини, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Факт родинних відносин дитини та сторін по справі підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , згідно якого, її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). З копії характеристики з місця навчання дитини [PERSON] вбачається, що остання навчається в 7-Б класі Верхівцевського ліцею № 2 Верхівцевської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області. [PERSON] виховується у неповній родині, батьки розлучені. Батько, [PERSON] , у лавах ЗСУ захищає країну, у разі потреби виходить на телефонний зв`язок, завжди цікавиться життям і навчанням доньки. Приймає активну участь у вихованні дитини. Мати, [PERSON] , наразі участі у навчанні доньки не приймає, з класним керівником зв`язку не підтримує. Дитина проживає за адресою [ADDRESS] із бабусею - [PERSON] (а.с. 9). Рішенням виконавчого комітету Верхівцевської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , № 40 від 14.02.2024 року визнано доцільним визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] , [INFO] , яке було прийняте на підставі Висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , складеного Службою у справах дітей Верхівцевської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області від 22.01.2024 р. № 4 (а.с. 10-14). В судовому засіданні [PERSON] , [INFO] , в присутності класного керівника, пояснила, що вона проживає з бабусею, батько проходить службу у лавах ЗСУ, раз на тиждень приїжджає додому, вона хоче проживати із батьком. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України) Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років визначається нею самою. Слід зазначити, що згідно з усталеною судовою практикою під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. Як вбачається з матеріалів справи позивачем та його представником, не надано доказів оцінки середовища проживання дитини, медичні довідки, відомості про майнове становище позивача. Матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами про місце проживання дитини. Також суд наголошує, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про визначення місця проживання дитини не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. І суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Верхівцевської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітньої дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком. На переконання суду вказаний висновок носить формальний характер. При цьому згода дитини на проживання разом з батьком не може буди належною правовою підставою для задоволення позовних вимог позивача про визначення місця проживання дитини разом з батьком, оскільки суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, позивач на даний час перебуває у складі Збройних Сил України, фактично разом із дитиною не проживає, тому визначення місця проживання дитини разом із батьком не буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed