Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

26 вересня 2024 року позивач в особі її представника адвоката Чучковської А.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 60000,00 грн. на місяць, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 286529,5 грн. В обґрунтування позову зазначила, що протягом 29.08.2013-01.03.2024 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого має спільного сина [PERSON] , [INFO] . Вказувала, що з осені 2023 року відповідач проживає окремо та ухиляється від утримання дитини і всі основні та додаткові витрати на утримання сина позивач несе самостійно. Обґрунтовуючи розмір заявлених аліментів та додаткових витрат посилалася на те, що сторони по справі створили для дитини якісні умови життя: проживання у окремій комфортабельній квартирі, щорічний відпочинок за кордоном, повноцінне харчування, навчання у приватній школі та здобуття у приватних закладах додаткових навичок та вмінь з метою розвитку особливих потреб дитини, який повинен бути збережений. Зазначає, що проживати за місцем реєстрації вона з дитиною не може, оскільки відповідач, який проживає в цій квартирі, чинить домашнє насильство щодо неї та дитини, з приводу чого вона зверталася до правоохоронних органів, а тому вимушена продовжувати орендувати квартиру для себе та дитини, яка розташована поруч з школою та курсами, де навчається дитина та працює позивач. Вважає, що аліменти у заявленому розмірі є необхідними та достатніми для утримання дитини, дозволять зберегти звичний спосіб життя дитини, що відповідає якнайкращим інтересам дитини, а також враховує те, що постійне проживання сина з позивачем зумовлює не тільки певний рівень її матеріальних витрат на його утримання, а й виконання нею додаткової роботи нематеріального характеру в інтересах дитини - функцій гувернантки, хатньої працівниці, кухаря тощо. Обґрунтовуючи матеріальну спроможність відповідача оплачувати заявлений розмір аліментів та додаткових витрат посилалася на те, що відповідач має незадекларовані доходи, про що свідчить придбання ним протягом шлюбу майна та інші витрати, які перевищують його доходи, а також те, що наразі відповідач є безробітним, але його витрати свідчать про збереження звичного для нього способу життя. А тому вважає можливим не обмежуватися розміром заробітку відповідача при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат. Враховуючи вищенаведене, просила позов задовольнити, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць та просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.10.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу 15-денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження. Одночасно судом було задоволено клопотання позивача про витребування доказів: від Головного управління ДПС у м. Києві відомостей про доходи відповідача, від акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», акціонерного товариства «Універсалбанк», акціонерного товариства Укргазбанк», акціонерного товариства «Райффайзенбанк», акціонерного товариства «ОТП банк», акціонерного товариства «Таскомбанк» відомості про відкриття відповідачем рахунків. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. 12.11.2024 відповідач подав відзив, в якому позовні вимоги визнав частково: не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини, але вважав обґрунтованим розмір аліментів на рівні 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в іншій частині позовних вимог - заперечував. В обґрунтування відзиву посилався на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а не для забезпечення рівня життя, до якого прагне позивач і відповідно посилається в позові, що «сторони так привчили дитину». Вважає, що позивач не довела факту постійного проживання дитини з нею та несення витрат по його утриманню, зазначає, що він приймає участь в утриманні сина, його вихованні, спільно проживає з сином за місцем його реєстрації, на підтвердження чого посилався на письмові докази, зокрема зазначав, що договір оренди квартир [ADDRESS] укладав він і за цю квартиру сплачував орендну та комунальні витрати до січня 2024 року у розмірі 2600 дол. США на місяць , що після осені 2023 року він оплачував позивачу грошові кошти у розмірі від 5000,00 грн. до 15 000,00 грн. на утримання дитини, а також оплачував протягом шлюбу щорічний відпочинок всієї сім`ї у Дубай у сумах 203618,00 грн. та 292694,00 грн. Заперечуючи проти стягнення додаткових витрат, вказував, що у 2021, 2022 та 2023 роках оплачував навчання дитини у приватній школі ТОВ «Новопечерська школа-ліцей І-ІІІ рівнів», а у 2024 році позивач не погоджувала з ним продовження навчання дитини у приватному закладі, не прийняла до уваги його майновий стан, а тому повинна самостійно нести такі витрати. Щодо нематеріальних витрат позивача на виховання та догляд за дитиною вказував, що готування їжі, догляд за дитиною, її виховання є прямим обов`язком батьків, який кожна жінка, яка є матір`ю, вдало суміщає з роботою, а тому відсутні підстави враховувати ці обставини у розмірі аліментів. Заперечуючи проти домашнього насильства відповідач вказував, що фактів притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності за такі дії немає, в той же час він звертався до правоохоронних органів з заявами про вчинення домашнього насильства позивачем. Обґрунтовуючи розмір аліментів, який є необхідним та достатнім для утримання дитини, посилався на незадовільний матеріальний стан: він не працює, доходу від підприємницької діяльності не отримує. Вважає, що саме на позивача покладений обов`язок доведення можливості відповідача сплачувати аліменти, зазначав, що лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.12.2024 частково задоволено клопотання позивача від 21.10.2024 про витребування доказів, витребувано від банківських установ відомості про рух коштів по рахункам відповідача за період 01.01.2023 року - 25.11.2024 року. 27.01.2025 представник позивача надала додаткові пояснення, в яких зазначала, що витребувані судом докази про доходи відповідача та рух коштів по його банківським рахункам свідчить про те, що у 2024 році, не маючи задекларованих доходів відповідач щомісячно поповнював готівкою свої карткові рахунки в середньому по 115 612,74 грн. на місяць, які витрачав у ресторанах, кафе, оплачував таксі, спортивні заклади, парковку, послуги охорони, оренди банківського сейфу, цифрові послуги, придбання інших товарів і послуг. Звертала увагу суду на те, що відповідач вважає необхідним та достатнім розмір аліментів на утримання сина у мінімальному гарантованому державою розмірі - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що наразі становить 1 598,0 грн., при цьому лише на оплату кафе та ресторанів тільки по одному картковому рахунку у АТ «Універсалбанк» відповідач витрачав по 7 764,36 грн./місяць протягом січня-листопада 2024 року. Також представник позивача визнала, що протягом шлюбу сторони по справі разом з дитиною відпочивали у Дубай (Об`єднані Арабські Емірати ), разом орендували квартиру [ADDRESS] , орендна плата за яку становила 2600 дол. США на місяць, а комунальні послуги сягали 5-8 тис. грн. на місяць залежно від пори року. Представник позивача просила суд надати дозвіл на надання стороною позивача таких додаткових пояснень щодо витребуваних судом доказів та долучити їх до матеріалів справи. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому у шлюбі з 29 серпня 2013 року по 01 травня 2024 року. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01 травня 2024 року у справі № 760/30490/23 шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Також вбачається, що від шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом"янського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 780, в якому зазначено, що батьком дитини є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Позивачка, посилаючись на те, що відповідач з осені 2023 року не приймає матеріальної участі в утриманні сина, просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 60 000,0 грн. на місяць, на що суд зазначає наступне. Положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 7, 8, 9 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Згідно з ч. 2-3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Суд при визначенні розміру аліментів виходить з того, що розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Щодо тверджень відповідача стосовно не проживання дитини з матір`ю, суд зазначає наступне. Відповідно до довідки № 111878547 від 06.05.2024 року та № 111878844 від 06.05.2024 позивач [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору оренди від 31.12.2023 позивач користується квартирою [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 29.04.2024 малолітній [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] , де для дитини обладнана окрема кімната: власне ліжко, обладнані місця для навчання та проведення дозвілля, у дитини є велика кількість іграшок, книжок, канцелярське приладдя, зі слів дитини він проживає з мамою та бабусею. Відповідно до довідки ОСББ «ЛОБАНОВСЬКОГО 6-А» від 29.02.24 яка видана мешканцю квартири 70 [PERSON] , д.н. [INFO] , адреса: [ADDRESS] , про те, що він проживає разом із сином [PERSON] , д.н. 08/03/2014 в квартирі № 70 з 2019 року. Зазначений доказ суд сприймає критично, оскільки ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.07.2024 у справі № 760/6403/24 за заявою [PERSON] про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами по справі за заявою [PERSON] про видачу судового наказу щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини було встановлено, що відомості у довідці від 29.02.2024 були зазначені на підставі інформації, наданої з боку [PERSON] з урахуванням відомостей про місце реєстрації малолітнього [PERSON] , [INFO] , а також вбачається те, що ОСББ «ЛОБАНОВСЬКОГО 6-А» не має об`єктивної можливості підтвердити або спростувати фактичне проживання [PERSON] разом з його батьком за вище вказаною адресою станом на 12 березня 2024 року. Відповідно до ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 02.07.2024 у справі № 760/6403/24 скасовано судовий наказ Солом`янського районного суду м. Києва від 21.03.2024, виданий за заявою [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з нововвиявленими обставинами. У видачі судового наказу за заявою [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , було відмовлено. Також суд приймає до уваги, що відповідно до відповіді Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП у м. Києві від 24.04.2024 року позивач 24.12.2024 о 01:32 години телефонувала на спеціальну лінію «102» та повідомила, що проживає за адресою [ADDRESS] та до неї в квартиру вибиває двері чоловік в стані алкогольного сп`яніння біля неї дитина 9 років. Таким чином суд дійшов висновку, що дитина проживає разом з позивачем за адресою [ADDRESS] , а тому позивач має право заявити позовні вимоги про стягнення з відповідача, який є батьком дитини, аліментів у твердій грошовій сумі на утримання дитини. Суд звертає увагу сторін по справі, що періодичні зустрічі батька з дитиною, його участь у вихованні сина є обов`язком, передбаченим ст. 150 СК України, що не позбавляє його обов`язку утримувати дитину. З`ясовуючи необхідний та достатній розмір аліментів на утримання дитини, а також дослідивши сукупність юридичних фактів, передбачених ст. 182 СК України, обстоюючи якнайкращі інтереси дитини,

Outcome: partial