Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

Позовні вимоги. У грудні 2024 року позивач звернулась до Галицького районного суду м. Львова із вказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання. На підставі вказаного договору за [PERSON] , зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , натомість остання зобов`язувалася утримувати та доглядати за [PERSON] довічно. У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив розірвати договір довічного утримання. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20.07.2022 року у задоволенні вказаного позову було відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 27.06.2023р. за наслідками розгляду апеляційної скарги [PERSON] рішення Галицького районного суду м. Львова від 20.07.2022 року скасовано, ухвалено нову постанову, якою позов [PERSON] задоволено та Розірвано договір довічного утримання. Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та скасовано заборону відчуження майна з квартири [ADDRESS] за договором довічного утримання. 01 серпня 2023 року [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, на підставі якого за [PERSON] , зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Разом з тим, постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.11.2024року постанову Львівського апеляційного суду від 27.06.2023р. скасовано та залишено в силі рішення Галицького районного суду м. Львова від 20.07.2022 року. Позивач вказує, що оскільки, за час розгляду касаційної скарги, [PERSON] було відчужено на користь [PERSON] спірне майно, а саме об`єкт нерухомого майна (квартиру) за адресою: [ADDRESS] , вона змушена звертатись до суду для захисту своїх порушених майнових прав та інтересів, шляхом витребування вказаного об`єкта нерухомого майна (квартири) з володіння [PERSON] . Рух справи в суді. Ухвалою Галицького\~районного суду\~м.\~Львова від\~10.12.2024\~року було\~задоволено заяву представника заявника [PERSON] в інтересах [PERSON] про забезпечення позову до його пред`явлення. Накладено арешт на об`єкт нерухомого майна (квартиру) за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Заборонено вчинення реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна (квартири) за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16.12.2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про витребування майна було залишено без руху та надано час для усунення зазначених в ухвалі недоліків. 18.12.2024 року до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Галицького районного суду від 20.12.2024 року у справі відкрито провадження та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. Позиція сторін по справі. Представник позивача в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав повністю. Разом з тим, просив суд зменшити заявлений позивачем розмір витрат на професійну правову допомогу. Встановлені судом фактичні обставини справи. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 04 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, посвідчений державними нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Ясинською Н. М. та зареєстрований в спадковому реєстрі за № 2107. Відповідно до пункту 1 цього договору [PERSON] передає у власність [PERSON] належну йому на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS] , взамін [PERSON] зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20.07.2022 року у справі №461/3295/21 в позові [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 27.06.2023р. у справі №461/3295/21 за наслідками розгляду апеляційної скарги [PERSON] рішення Галицького районного суду м. Львова від 20.07.2022 року скасовано, ухвалено нову постанову, якою позов [PERSON] задоволено. Розірвано договір довічного утримання, укладений 04 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори Ясинською Н. М., номер 2107. Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та скасовано заборону відчуження майна з квартири [ADDRESS] за договором довічного утримання. 01 серпня 2023 року [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори Ясинською Н.М., номер 1-452., що підтверджується Інформаційною довідкою №406480271 від 03.12.2024р. На підставі вказаного договору за [PERSON] , зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 09.08.2023р. Постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.11.2024р. у справі №461/3295/21 за наслідками розгляду касаційної скарги [PERSON] на Постанову Львівського апеляційного суду від 27.06.2023р., касаційну скаргу [PERSON] задоволено, Постанову Львівського апеляційного суду від 27.06.2023р. скасовано та залишено в силі рішення Галицького районного суду м. Львова від 20.07.2022 року. Мотиви прийняття рішення судом Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною першою\~статті 319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із частиною першою\~статті 321 ЦК України\~є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу (стаття 748 ЦК України). За статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Суд враховує правові позиції Верховного суду, викладені у постановах від 05 грудня 2018 року у справі №522/2110/15-4, та від 14 травня 2019 року у справі №522/7636/14-ц, відповідно до яких витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Частина перша статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Крім того, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України)». За таких обставин, враховуючи, що майно [PERSON] вибуло з її володіння на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, а також враховуючи добровільність позиції відповідача про визнання позову, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про витребування майна підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 12112 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до\~ст.141 ЦПК України. Щодо витрат на професійну правничу допомогу Позивач у позовній заяві також просила стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу. Зазначила, що орієнтовний розрахунок таких витрат складає 60000 грн. та те, що детальний опис наданих послуг буде подано до моменту проведення судових дебатів. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1\~ст.137 ЦПК України\~у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Оскільки позивачем не було надано доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, в тому числі детального опису виконаних робіт, суд позбавлений можливості розглянути по суті питання про стягнення з відповідача таких витрат.

Outcome: approved