Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

25 жовтня 2024 року [PERSON] через свого представника адвоката Дмитрієву\~Ж. А. звернулася до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до територіальної громади міста Житомира в особі Житомирської міської ради про скасування арешту майна. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , якому належала частина будинку за адресою: [ADDRESS] . Будучи спадкоємцем після смерті батька [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав. В ході опрацювання нотаріусом документів стало відомо, що на частину будинку, що належала спадкодавцю, накладено арешт, який зареєстровано 23 липня 2006 року реєстратором Першої житомирської державної нотаріальної контори, підстава обтяження ухвала Народного суду м. Житомира від 25 вересня 1972 року. З метою отримання вищевказаної ухвали суду позивач звернулась до Житомирського обласного державного нотаріального архіву та з`ясувала, що арешт було накладено судом в зв`язку з розглядом справи № 2-16, том № 4, розпочато 14 січня 1972 року, закінчено 04 квітня 1997 року. Позивач додає, що її батько [PERSON] був засуджений Житомирським обласним судом 29 березня 1972 року та відбував покарання у виді позбавлення волі. Ухвалу Народного суду м. Житомира від 25 вересня 1972 року в архіві суду знайти не вдалось, однак Богунський районний суд м. Житомира видав їй ухвалу Народного суду м. Житомира від 10 січня 1973 року про звільнення [PERSON] з місць позбавлення волі. Також позивач зазначає, що її батько давно відбув покарання, з часу накладення арешту на його майно минуло більше 50 років. Арешт частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , перешкоджає позивачу реалізувати свої права власника нерухомого майна. На підставі наведеного позивач просить зняти арешт з будинку за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження: 3500524, зареєстровано 23 липня 2006 року реєстратором Першою житомирською державною нотаріальною конторою. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 08 листопада 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 16 січня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Дмитрієва Ж. А. в судове засідання не з`явилася, заявою від 19 лютого 2025 року просить розгляд справи здійснювати без її участі. У вказаній заяві сторона позивача також зазначає про підтримання позовних вимог та просить позов задовольнити. Представник відповідача Житомирської міської ради Сищук Н. М. у судове засідання не з`явилась, заявою від 11 грудня 2024 року просить розгляд справи здійснювати без участі представника міської ради. Третя особа\~ [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явився,\~хоча належним\~чином повідомлявся\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи. Адресована [PERSON] судова повістка повернулась на адресу суду неврученою з відміткою пошти про причину повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Представник третьої\~особи Департаменту реєстрації Житомирської міської ради в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04 жовтня 2023 року, яке видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та [PERSON] підтверджено такими доказами: копією повторно виданого свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] народилась [INFO] та її батьком є [PERSON] ; копією повторно виданого свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] після укладення 20 травня 1997 року шлюбу змінила прізвище на [PERSON] ; копією експертного висновку № 056/471-а/2 від 20 березня 2024 року, відповідно до якого написання імені [PERSON] та [PERSON] попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах є ідентичними. З довідки приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Демчук\~С.\~П. № 83/02-14 від 16 квітня 2024 року встановлено, що 19 січня 2024 року заведена спадкова справа № 7/2024 після смерті [INFO] [PERSON] . Спадкоємцями [PERSON] є його дочка [PERSON] та його онук [PERSON] . Копією довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради № 1637 від 27 березня 2024 року підтверджено, що за [PERSON] зареєстроване право власності на 58/100 ідеальних частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на 58/100 ідеальних частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] також підтверджено копією свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок [ADDRESS] , яке видане 02 березня 1983 року виконавчим комітетом Корольовської районної ради депутатів трудящих м. Житомира. Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на майно [PERSON] накладено арешт: тип обтяження арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження 3500524; зареєстровано 23 липня 2006 року реєстратором Першої житомирської державної нотаріальної контори; підстава обтяження ухвала, бн, 25.09.1972, Народний суд м. Житомира; об`єкт обтяження будинок, адреса: [ADDRESS] ; власник [PERSON] ; додаткові дані архівний запис заборона від 25.09.1972, р. № 35. Також встановлено, що у відповідь на заяву позивача Житомирський обласний державний нотаріальний архів повідомив, що згідно з Реєстру Першої державної нотаріальної контори для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна, та арештів, накладених судовими та слідчими органами (розпочато: 14.01.1972, закінчено: 04.04.1997), справа № 2-16 том № 4, наявний реєстраційний запис № 35 від 25 вересня 1972 року щодо реєстрації заборони відчуження нерухомого майна, належного [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Підстава обтяження: повідомлення Народного суду м. Житомира від 25 вересня 1972 року. Відповідно до змісту ухвали Народного суду м. Житомира від 10 січня 1973 року [PERSON] звільнено з місць позбавлення волі. Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом спору в цій справі є скасування арешту з нерухомого майна (засудженої особи, яка померла). Позов пред`явлено не учасником кримінального провадження, не учасником виконавчого провадження, а спадкоємцем, який не може належним чином оформити свої права власності на спадкове майно. З наведеного вбачається наявність спору про захист права власності, який підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Указані норми визначають непорушність права власності та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Крім того, зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України. Вирішуючи спір у цій справі, суд ураховує, що права позивача як спадкоємця нерухомого майна підлягають захисту судом, оскільки наявність протягом тривалого часу (з 1972 року) нескасованого архівного запису про арешт цього майна, за умови відсутності відомостей стосовно реальної потреби застосування такого заходу обтяження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Суд ураховує, що позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, не може захистити своє порушене право власності на спадкове майно.

Outcome: approved