Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу, обґрунтовуючи тим, що 24.03.2020 [PERSON] отримала у позивача 300 доларів США на строк шість місяців під 10% з місячною виплатою відсотків, що підтверджується власноручно написаною розпискою від 24.03.2020 на копії її паспорта. Проте, відповідач не виконала взятого зобов`язання та не повернула позивачу 300 доларів США боргу та не сплатила проценти за користування коштами, які станом на 08.11.2024 становлять 1620 доларів США, відповідно сума вимог за розпискою від 24.03.2020 становить 1920 доларів США. Також, 15.09.2024 [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути позивачу борг за квартиру у розмірі 10\~000,00 грн до 30.09.2024, що підтверджується розпискою. Зобов`язання не виконане, борг н повернуто. На звернення позивача відповідач не реагує, на телефонні дзвінки не відповідає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з відповідача суму у розмірі 1920 доларів США, 1000 грн та 5000 грн витрат на правничу допомогу. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що вдповідач має заборгованість перед позивачем за розпискою, що свідчить про укладання договору позики у долаларах США. Також зазначила, що відповідач мала заборгованість перед позивачем за усним договром оренди житла, яку вподальшому було трансфорсмовано у відносини позики та оформлено борговою розпискою. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явилася, відзив на позов не надала, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Згідно з ч.11 ст. 128 ЦПК України викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади За змістом ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою представника позивача, проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 24.03.2020 [PERSON] отримала від [PERSON] 300 доларів США на строк шість місяців під 10% з місячною виплатою відсотків, що підтверджується розпискою на копії паспорта відповідача. Згідно вищезазначеної розписки від 24.03.2020 вбачається, що: «Я, [PERSON] , беру в борг 300 доларів під 10% на пів року (6 місяців). 24.03.2020.» (а.с.13). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення ст. 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц сформовано висновок, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, що підтверджується складеною відповідачем розпискою від 24.03.2020, яка містить зобов`язання останньої повернути надані кошти та підтвердження того, що вона отримала кошти 24.03.2020. Наведене підтверджує наявність боргового зобов`язання у відповідача перед позивачем. Згідно з ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч 1. ст.1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У договір позики, який укладений між сторонами визначено, що [PERSON] , як позичальник має право на отримання від [PERSON] процентів за користування коштами у розмірі 10%. Разом з тим, строк позики становить 6 місяців. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, позикодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що проценти за користування позикою, позикодавець має право нараховувати лише до 24.09.2020. З розрахунку наведеного позивачем вбачається, що проценти за договором позики від 24.03.2020 нараховані в період з 24.03.2020 по 08.11.2024 в сумі 1620 доларів США (300 доларів СШАх10%х54 місяці), тобто поза межами строку на який надано позику визначеного договором договору. Таким чином, проценти підлягають стягненню з відповідача за 6 місяців тобто до 24.09.2020 та складають в сумі 180 доларів США (300 доларів СШАх10%х6 місяців). Отже, сума заборгованості за договором позики від 24.03.2020 становить 480 доларів США (300+180). Щодо стягнення боргу в сумі 1000,00 грн, суд зазначає наступне. Встановлено, що 15.09.2024 [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути позивачу борг за квартиру у розмірі 10\~000,00 грн до 30.09.2024, що підтверджується розпискою. Відповідно до зазначеної розписки від 15.09.2024 вбачається, що «Я, [PERSON] , [INFO] , проживаю на квартирі у [PERSON] , [ADDRESS] . Паспорт [NUMBER] , КПП [NUMBER] , зобов`язуюсь віддати борг за квартиру в розмірі 10\~000 грн (десять тисяч гривень) до 30.09.2024 року, зобов`язуюсь перевести на картку [PERSON] .П. 15.09.2024. Н.М. Саламаха. З моїх слів написано вірно» (а.с.11). Згідно з ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Відповідно до ч.1 ст.762 ЦК України За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Згідно зі статтею 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч.2 ст.1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Таким чином, борг за квартиру в розмірі 10\~000 грн, який виник між сторонами замінений позиковими зобов`язаннями та підлягає стягненню з відповідача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача боргу в сумі 480 доларів США за розпискою від 24.03.2020 та боргу в сумі 10 0000,00 грн за розпискою від 15.09.2024. \~ \~ \~ \~Питання щодо розподілу судового збору суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Встановлено, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Таким чином, позивач на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Встановлено, що ціна позову становить 89\~545,60 грн (1920 доларів США х 41,43 грн (офіційний курс НБУ станом на 03.03.2025) + 10\~000 грн). Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 становить 3028 грн. Відтак, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн. (3028*0,4). Окрім того, згідно з п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. З матеріалів справи вбачається, що 07.11.2024 адвокатом Кравченко Іриною Олегівною виданий ордер на представництво [PERSON] у Полтавському районному суді Полтавської області (а.с.5). Вартість наданої правничої допомоги, що полягала у складенні позову до [PERSON] про стягнення боргу, та становить 5\~000,00 грн, яка сплачена відповідачем, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 08.11.2024 (а.с.7). Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог. Так, позивач звернувся з позовом на загальну суму 89\~545,60 грн, позов задоволений на суму 29\~886,40 грн (480 доларів США х 41,43 (курс НБУ станом на 03.03.2025) + 10 0000 грн), тобто на 33,38%. Отже, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: 1669,00 грн витрати на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial