Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

[PERSON] , в інтересах [PERSON] звернувся до суду із заявою, якою просив встанвоити факт перебування його клієнтки на утриманні рідного брата [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ), який зник безвісти під час виконання бойового завдання поблизу н.п.Веселе Бахмутського району Донецької області. Стислі позиції учасників справи. Аргументи заявниці. ЇЇ брат, [PERSON] зник безвісти під час виконання бойового завдання як військовослужбовець 06.03.2024, і оскільки вона перебувала на його утриманні, на підставі п.6 ст.9 та статті 9-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вона має право отримувати щомісячно грошове забезпечення брата та додаткову винагороду, як його частину. І саме для цієї мети їй потрібно встановити факт перебування на утриманні брата, оскільки іншим документом підтвердити факт знаходження заявниці на утриманні брата, вона не може, і чинним законодавством України іншого порядку встановлення такого факту, окрім як у судовому порядку, не передбачено. Суд також відзначає, що він роз`яснював заявниці її процесуальні права у тому числі й право змінювати предмет або підставу своєї заяви, однак письмово воно цього не зробила і просила встановити наведений нею факт виключно з метою отримання грошового забезпечення брата (щомісячного та додаткової винагороди). Аргументи заінтересованої особи (ВЧ [NUMBER] ). Співвласниками квартири, в якій проживав [PERSON] були й інші особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які теж мають право на отримання грошового забезпечення [PERSON] після визнання його зниклим безвісти чи в разі оголошення його померлим. Тому подана [PERSON] заява є спором про переважне право на отримання грошового забезпечення її брата, що повинно вирішуватись у позовному провадженні. Тому суду слід залишити заяву без розгляду. Аргументи заінтересованих осіб ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ). Кожен з цих заінтересованих осіб подав до суду письмову заяву, якою зазначив, що жодним чином не заперечує проти того, щоб встановити факт перебування заявниці на утриманні їх рідного брата [PERSON] і кожен повністю підтримує щоб саме їх сестра (заявниця) отримувала все відповідне грошове забезпечення зниклого безвісти [PERSON] . І кожен з них просив задовольнитит заяву [PERSON] . Аргументи заінтересованої особи (МінОборони). На підставі п.6 ст.9 та статті 9-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за військовослужбовцями, які безвісно відсутні, дійсно зберігається грошове забезпечення, яке виплачується членам їх сімей та/або особам, які перебували на їх утриманні, у порядку встановленому КМУ. Але [PERSON] зник безвісти, а безвістно відсутнім судом не оголошувався. Крім того, вбачається спір про право між заявницею та іншими особами, які проживали разом з [PERSON] , оскільки ніхто з них до військової частини із заявою про відмову від права на отримання грошової допомоги [PERSON] не звертався. Що стосується одноразової грошової допомоги, то для її отримання немає підстав, позаяк доказів загибелі чи смерті [PERSON] не має. І доказів знаходження на повному і систематичному утриманні [PERSON] , заявниця не надала. Аргументи заінтересованої особи (ГУ ПФУ в Івано-Франківській області). Право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим законом, які перебували на їх утриманні. Право на отримання одноразової грошової допомоги мають утриманці загиблого. Тому, встановлення факту про перебування на утриманні брата повинно здійснюватись відповідно до вимог чинного законодавства України. Оцінка суду. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. А згідно з п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. При цьому за ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, у судовому порядку може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні, якщо це має значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У своїй заяві (а.с.1-6 т.1) та додаткових письмових поясненнях, які подав від її імені її представник (а.с.107-118 т.1) заявниця зазначала, що встановлення факту її перебування на утриманні брата їй необхідно для реалізації майнового права на отримання грошового забезпечення брата, який маючи статус військовослужбовця, зник безвісти під час виконання бойового завдання. А його гроші має право отримувати серед іншого і той, хто перебував на його утриманні, що прямо встановлено п.6 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". На момент звернення заявниці до суду, дійсно п.6 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" було передбачено, що: - за військовослужбовцями безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України; - грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. Однак, законом України "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" від 08.10.2024р. №3995-ІХ (який набрав законної сили окремими положеннями 21.11.2024, а повністю - з 01 лютого 2025 року) вказану норму права було змінено, і з 01.02.2025 року вона має наступний зміст, який стосується заяви [PERSON] : - за військовослужбовцями, зниклими безвісти зберігається виплата грошового забезпечення; - військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону); - у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань; - у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань; - виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини; - порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України; - у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини; - дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів; - за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення". Таким чином особи, які перебували на утриманні військовослужбовців у період до 01.02.2025 року, вказаним законом були виключені з 01.02.2025 року з переліку осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовців, зниклих безвісти, навіть якщо вони зникли безвісти до 01.02.2025. Тобто, з 01 лютого 2025 року особи, які перебували на утриманні військовослужбовця, зниклого безвісти, не мають права претендувати на отримання грошового забезпечення будь-якого виду такого військовослужбовця, якщо вони не підпадають під інші категорії осіб, що вказані в законі. Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 3 травня 1997 року №1-зп, від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Тому враховуючи вищенаведений принцип, підлягає застосуванню пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в редакції з 01.02.2025 року, адже суд вирішує питання про те чи може встановлення факту перебування на утриманні брата бути умовою дляреалізації права заявниці на отримання грошового забезпечення брата, саме після набрання чинності вказаною нормою права. Позаяк зверталась би заявниця до військової частини теж вже після набрання чинності цією нормою права, і командир військової частини не вправі був би застосовувати попередню норму права, оскільки на момент звернення заявниці вона вже втратила чинність. І з огляду на викладене, у задоволенні заяви [PERSON] про встановлення факту її перебування на утриманні рідного брата [PERSON] слід відмовити, позаяк встановлення такого факту для реалізації права на отримання грошового забезпечення брата, як військовослужбовця, зниклого безвісти, не є необхідним. Суд враховує, що пункт 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у новій редакції, як і у попередній передбачає, що порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України. І таким порядком є "Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх", затверджений постановою Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016р. І цей порядок досі передбачає, що право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, зниклого безвісти мають і особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців. Однак в цій частині, вказана постанова вже не відповідає наведеній нормі закону, тобто правовому акту вищої юридичної сили. Тому суд застосовує ч.2 та ч.7 ст.10 ЦПК України, які передбачають, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. Отже, оскільки постанова Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016р., всупереч п.2 Розділу ІІ Закону України "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" від 08.10.2024р. №3995-ІХ не приведена у відповідність із цим законом, затверджений нею Порядок не може застосовуватись. І тому підстави вважати, що заявниця може претендувати на отримання грошового забезпечення брата, військовослужбовця, зниклого безвісти, за умови встановлення факту перебування на його утриманні, відсутні. Про неможливість застосування постанов Кабінету Міністрів України у випадку, якщо вони не відповідають вимогам закону, зазначила і Об`єднана палата Верховного Суду у своїй постанові від 06.11.2023 у справі №127/18918/22. Таким чином, оскільки факт перебування заявниці на утриманні брата, військовослужбовця, зниклого безвісти, не має значення для охорони прав, свобод та інтересів заявниці або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, у задоволенні заяви слід відмовити. Тож

Outcome: dismissed