Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на ті обставини, що починаючи з 2022 року проживає однією сім`єю з [PERSON] . Шлюб з [PERSON] не реєстрував, оскільки вона з 11.03.2015 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] , та мають від шлюбу дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 13.02.2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] , біологічним батьком якої є він, однак оскільки дитина була народжена до спливу 10 місяців після припинення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , тому державна реєстрація народження дитини була проведена відповідно до ст. 133 СК України, а в актовому записі та свідоцтві про народження дитини її батьком вказано відповідача [PERSON] . У зв`язку з чим позивач змушений пред`явити до відповідача позов шляхом подання відповідної позовної заяви, в якій просить суд визнати його батьком [PERSON] та виключити з актового запису № 18 про народження [PERSON] відомості про [PERSON] , як батька, і внести до зазначеного актового запису відомості про нього, як батька, змінивши прізвище дитини « [PERSON] » на « [PERSON] », а її по батькові « [PERSON] » на « [PERSON] ». 20.05.2024 року ухвалою суду (а.с.20-21) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні з повідомленням сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Кодимського районного суду Одеської області відзив на позов, а третім особам їх право у 10 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати письмові пояснення. У відповідності до вимог ст. 190 ЦПК України, копію зазначеної ухвали надіслано учасникам справи, а відповідачу і третім особам також копію позовної заяви і доданих до неї документів. У встановлений судом строк відповідач та треті особи не скористалися своїми процесуальними правами учасників справи, відповідно, відзив на позовну заяву та пояснення не подали. 19.09.2024 року ухвалою суду (а.с.61-64) у даній справі було призначено судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено комунальній установі «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я України, а провадження у справі зупинене на час проведення експертизи. 02.12.2024 року на адресу суду від комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я України надійшов висновок експерта № 595 складений за результатом проведення в період з 18.10.2024 року по 18.11.2024 року судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи (а.с.80-85), проведеної на підставі ухвали суду. 03.12.2024 року ухвалою суду (а.с.87) провадження у даній справі поновлено. 27.12.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Мартинюк Ю.М. не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання були своєчасно повідомлені належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.1 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, про що свідчить розписка представника позивача адвоката Мартинюка Ю.М. від 28.01.2025 року про отримання судової повістки безпосередньо в суді, за умов абзацу другого ч.7 ст. 14 ЦПК України. При цьому, від представника позивача адвоката Мартинюка Ю.М. 18.02.2025 року надійшло до суду клопотання від 18.02.2025 року про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, а також просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Водночас в аналогічному своєму клопотанні від 22.01.2025 року (а.с.117) також просив ухвалити рішення з врахуванням висновку експерта № 595 від 18.11.2024 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.4 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 0610226969660, яке надсилалось за адресою, що є зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його проживання, згідно інформації Кодимської міської ради від 14.05.2024 року № 03-17/1749 (а.с.19) на запит суду у порядку, передбаченому ч.6\~ст. 187 ЦПК України, та 08.02.2025 року повернуто поштою неврученим із відміткою у довідці про причини повернення (Ф.20), що адресат відсутній за вказаною адресою . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Балтського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання третя особа була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.2 ст. 128 ЦПК України, а саме шляхом доставлення 28.01.2025 року судової повістки до електронного кабінету цієї особи, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного документу (а.с.124). При цьому, в матеріалах справи містяться раніше подані клопотання керівника даної третьої особи від 24.05.2024 року № 858/24.18-21 (а.с.40), від 28.08.2024 року № 1370/24.18-21 (а.с.51) та від 05.12.2024 року (а.с.93) про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~ [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явилася,\~про причини\~неявки суд\~не повідомила,\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання була\~своєчасно повідомлена\~належним чином\~у порядку\~встановленому ч.2,\~4-5,\~8\~п.1\~ст.\~128\~ЦПК України,про що в сукупності свідчать відомості з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» про результат надіслання рекомендованого поштового відправлення № 0610226969210 та саме поштове повідомлення № 0690287163904 про особисте вручення їй 04.02.2025 року рекомендованого поштового відправлення № 0610226969210. Відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 ч.3 ст.\~223\~ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні фактичні обставини. 13.02.2024 року рішенням Кодимського районного суду Одеської області в справі № 503/1329/23 (а.с.13-15), яке набрало законної сили 15.03.2024 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] ,\~зареєстрований 11.03.2015\~року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 25, було розірвано. [INFO] у [PERSON] народилась дитина дочка [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого Відділом з питань державної реєстрації актів цивільного стану Кодимської міської ради Подільського району Одеської області 15.04.2024 року (а.с.12), актовий запис № 18. При цьому, в актовий запис про народження № 18\~(а.с.35-36,\~41),\~вчинений (складений)\~15.04.2024\~року Відділом\~з питань\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Кодимської\~міської ради\~Подільського району\~Одеської області, були внесенні відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька дитини [PERSON] , [INFO] ,\~оскільки дитина\~була народжена до\~спливу десяти\~місяців після\~припинення шлюбу. Нормативно-правове застосування Статтею 81\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Згідно ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 122 СК України, дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Відповідно до ч.3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. В свою чергу у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 (надалі за текстом Постанова Пленуму) відзначено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК ( 2947-14 )\~зазначена особа\~може звернутися\~з такими\~вимогами у\~межах строку\~позовної давності\~(один\~рік),\~перебіг якого\~починається з\~дня,\~коли ця\~особа дізналася\~або могла\~дізнатися про\~своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Пунктом 4 Постанова Пленумувизначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Окрім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок по застосуванню статті 130 СК України та вказано, що «закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України». Однак, для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Враховуючи обставини справи, чутливість правовідносин, в яких виник спір, суд вважає, що встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-текст є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, параграф 34, від 07 травня 2009 року). Аналогічні висновки зроблені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїх постановах від 18.11.2020 року у праві № 159/3926/18 (провадження № 61-13142св20) та від 02.03.2020 року у справі № 530/1231/16-ц (провадження № 61-43301св18). При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що норма ч.2 ст. 128 СК України існує в редакції з часу набрання даним кодексом чинності, тобто ще з 01.01.2004 року, в той час як рішення у справі Калачова проти Російської Федерації № 3451/05 було ухвалено лише 07 травня 2009 року. Відповідно до ч.4 і 8 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України. У відповідності до ст. 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Висновки суду щодо позовної вимоги про визнання батьківства: Як вже відзначалось вище, 19.09.2024 року ухвалою суду (а.с.61-64) у даній справі було призначено судово-генетичну експертизу проведення якої доручено комунальній установі «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я України, а на вирішення експерта поставленні питання про те: - чи є кровне споріднення між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] ; - якщо кровне споріднення є, то чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] . 02.12.2024 року на адресу суду від комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я України надійшов висновок експерта № 595 складений за результатом проведення в період з 18.10.2024 року по 18.11.2024 року судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи (а.с.80-85), проведеної на підставі ухвали суду, згідно підсумку якого: - молекулярно-генетичним аналізом ДНК, виділеної зі зразка рідкої крові громадянки [PERSON] , [INFO] , (об`єкт № 1) виявлені алелі за локусами: D8S1179 11, 12; D21S11 28, 30; D7S820 12, 12; CSF1PO 11, 13; D3S1358 16, 17; ТН01 08, 09; D13S317 09, 11; D16S539 12, 14; D2S1338 20, 21; D19S433 13, 13; vWA 16, 20; ТРОХ 08, 11; D18S51 14, 14; AMEL Х, Х; D5S818 10, 12; FGA 23, 24; - молекулярно-генетичним аналізом ДНК, виділеної зі зразка рідкої крові дитини [PERSON] , [INFO] (об`єкт № 2) виявлені алелі за локусами: D8S1179 11, 12; D21S11 30, 33.2; D7S820 10, 12; CSF1PO 09, 13; D3S1358 16, 16; ТН01 06, 08; D13S317 08, 09; D16S539 08, 12; D2S1338 18, 20; D19S433 13, 15; vWA 16, 20; ТРОХ 08, 11; D18S51 12, 14; AMEL Х, Х; D5S818 09, 12; FGA 23, 24; - молекулярно-генетичним аналізом ДНК, виділеної зі зразка рідкої крові громадянина [PERSON] , [INFO] , (об`єкт № 3) виявлені алелі за локусами: D8S1179 11, 12; D21S11 30, 33.2; D7S820 10, 10; CSF1PO 09, 12; D3S1358 15, 16; ТН01 06, 09; D13S317 08, 08; D16S539 08, 09; D2S1338 16, 18; D19S433 14, 15; vWA 17, 20; ТРОХ 11, 12; D18S51 10, 12; AMEL Х, Y; D5S818 08, 09; FGA 19, 23; - відповідно до законів успадкування, генотип дитини повинен містити один алель кожного локусу від матері і один батька. Молекулярно-генетичним аналізом ДНК зразка рідкої крові громадянина [PERSON] та зразка рідкої крові дитини [PERSON] , встановлено: для кожного з досліджених STR-локусів в генотипі дитини [PERSON] , [INFO] , виявляється алель умовно батьківського походження, який формально співпадає з алелем у генотипі передбачуваного батька громадянина [PERSON] , [INFO] , а саме: D8S1179 11 або 12; D21S11 33.2; D7S820 10; CSF1PO 09; D3S1358 16; ТН01 06; D13S317 08; D16S539 08; D2S1338 18; D19S433 15; vWA 20; ТРОХ 11; D18S51 12; D5S818 09; FGA 23. Проведена оцінка вірогідності результатів генетичного аналізу вказує на те, що такий збіг можна вважати закономірним, тобто зумовленим кровним спорідненням між заявленим передбачуваним батьком та дитиною, з ймовірністю не нижче 99,99999999 %. Таким чином, молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] , може являтися біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженої громадянкою [PERSON] , [INFO] , з ймовірністю 99,99999999 %; таким чином, батьківство практично доведене. Ураховуючи зазначене суд вважає, що наявність кровного споріднення між позивачем [PERSON] , [INFO] , і дитиною [PERSON] , [INFO] , доведено належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом висновком експерта за результатом проведення судово-генетичної експертизи, яка на сьогодні є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, а відтак доводи викладені позивачем [PERSON] у змісті позову на обґрунтування визнання свого батьківства стосовно дитини народженої [PERSON] фактично знайшли своє доказове підтвердження. У зв`язку з чим суд вважає, що позов в частині основної позовної вимоги про виключення відомостей про особу, яка записана батьком дитини, як батька з актового запису про народження дитини та про визнання батьківства є обґрунтованим, а тому в цій частині підлягає задоволенню. щодо позовної вимоги про внесення змін до актового запису про народження: Відповідно до ч.1\~ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у\~статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. У відповідності до положень підпункту 2.16.4 пункту 2.16 розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, який затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Крім того, відповідно до положень першого абзацу пункту 9 Постанови Пленуму, резолютивна частина рішення щодо визнання батьківства (материнства) має містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Таким чином\~суд вважає необхідним навести у змісті резолютивної частини даного рішення також те, які зміни необхідно внести до актового запису про народження внаслідок задоволення позову в частині визнання батьківства. Згідно ч.1-2 ст. 148 СК України, прізвище дитини\~визначається за\~прізвищем батьків. Якщо\~мати,\~батько мають\~різні прізвища,\~прізвище дитини\~визначається за\~їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ. Позивач [PERSON] в позовній заяві порушив питання про зміну прізвища дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », а по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] » саме у зв`язку з встановленням батьківства. В свою чергу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , яка є матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] , заперечень проти заявлених позовних вимог щодо зміни прізвища дитини не надала, що суд сприймає як фактично надану нею згоду на зміну прізвища дитини [PERSON] , [INFO] . При цьому, ч.3 ст. 145 СК України передбачає, що спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Крім того, згідно ч.5 ст. 148 СК України, у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Окрім того, згідно ч.1 ст. 147 СК України, по батькові дитини визначається за іменем батька. У зв`язку з вище зазначеним суд, за умов задоволення основної позовної вимоги про виключення відомостей про особу, яка записана батьком дитини, як батька з актового запису про народження дитини та про визнання батьківства, вважає за можливе задовольнити також і похідну вимогу про внесення змін в актовий запис про народження дитини, яка не досягла віку семи років, щодо її прізвища та по батькові. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). - щодо судових витрат: Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1211,20 грн, сплаченого останнім за подання до суду позовної заяви, згідно платіжної інструкції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 0.0.3627713407.1 від 07.05.2024 року (а.с.1).

Outcome: approved