Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

28.10.2024 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Обслуговуючого кооперативу «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «СПІВУЧИЙ ФОНТАН НА ФОНТАНСЬКІЙ ДОРОЗІ 30-32» про визнання майнових прав на об`єкт інвестування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] виконала свої зобов`язання зі сплати паю за Персональний меморандум асоційованого члена кооперативу № 169 від 29 травня 2018 року перед відповідачем, однак, останній порушує зобов`язання встановлені Меморандумом в частині здачі об`єкта будівництва в експлуатацію. У зв`язку з цим, позивачка звернулась до суду з вимогою визнати за нею майнові права на об`єкт інвестування квартиру [ADDRESS] . Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу розподілено судді Скриль Ю.А. Ухвалою суду від 29.10.2024 прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Відповідач правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Ухвалою суду від 24.12.2024 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. Від представника позивачки 25.02.2025 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказ сплати 593,00 грн на користь відповідача за надлишки площі згідно з Персональним Меморандумом. У судове засідання 26.02.2025 сторони не з`явились, про дату, час і місце його проведення повідомлені належним чином. Від представника позивачки 25.02.2025 через систему «Електронний суд» надійшла заява, відповідно до якої просить суд розглядати справу за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Від відповідача заяви та/або клопотання до суду не надходили. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Установлено, що 29 травня 2018 року між [PERSON] та ОК ЖК «Співучий фонтан на Фонтанській дорозі 30-32», укладено правочин під назвою «Персональний меморандум асоційованого члена кооперативу № 169» (далі - «Меморандум»). За умовами правочину [PERSON] вступила до ОК ЖК «Співучий фонтан на Фонтанській дорозі 30-32» у якості асоційованого члена кооперативу. За умовами п. 5.6. [PERSON] була зобов`язана протягом 30-ти днів з моменту введення в експлуатацію Об`єкта будівництва, але не раніше повної сплати паю у порядку та строки, встановлені цим Персональним меморандумом, прийняти від Кооперативу Об`єкт нерухомості за Актом приймання - передачі. Відповідно до п. 1 Розділу 1 встановлено, що об`єктом будівництва є підстанція «Швидкої допомоги» та 16-ти поверховий житловий будинок вбудовано - прибудованими приміщеннями та підземним багаторівневим паркінгом за адресою: [ADDRESS] . Об`єктом нерухомості є квартира [ADDRESS] , об`єкта будівництва. Згідно з п.5.7. Меморандуму закріплено, що у порядку, встановленому чинним законодавством України, на підставі документів, зазначених у Персональному меморандумі, самостійно, власними силами та за власні кошти здійснити оформлення права власності на Об`єкт нерухомості та отримати відповідне Свідоцтво про право власності. За умовами п. 7.3. Меморандуму Кооператив протягом 30 робочих днів з моменту введення в експлуатацію Об`єкта будівництва, але не раніше повної сплати Асоційованим членом вступного внеску і паю у порядку та строки, встановлені цим Персональним меморандумом, передати Асоційованому члену Об`єкт нерухомості за Актом приймання - передачі, а також Акт прийому передачі об`єкта власності (паю). Пунктом 8.2. загальний розмір паю Асоційованого члена кооперативу в грошовій формі відповідає сумі коштів в розмірі 1019925,00 гривень. За п. 8.3. Зазначений пай підлягає поверненню [PERSON] члену Кооперативу у майновій формі, як Об`єкт нерухомості відповідно до Акту приймання - передачі у вигляді: квартира [ADDRESS] , об`єкт будівництва вартістю 253601,00 гривень. Сторонами було погоджено графік сплати паю, згідно якого вся сума коштів в розмірі 1156398,00 гривень мала бути сплачена 20 грудня 2018 року. На підставі п. 7.2.2, 12.4 Статуту Кооперативу [PERSON] подано та зареєстровано Заяву про вступ до асоційованих членів Кооперативу на підставі Меморандуму № 169 від 29.05.2018. [PERSON] \~27.04.2018\~видано Посвідчення про асоційоване членство № 169. За Актом звірки взаємних розрахунків від 12.02.2024 року [PERSON] було проведено платіж на суму 1\~268\~132,00 гривень та зазначено, що 201\~750,00 грн є доплатою за площу нерухомості згідно з обміром у розмірі 8,7 кв.м. п. 7.5. Меморандуму передбачено, що за наявності загального фінансування в обсязі не менше ніж 90 % від потрібностей будівництва усього Об`єкту нерухомості забезпечити його будівництво та введення в експлуатацію у 3-му кварталі 2018 року, але не пізніше 31.12.2018. Під досудового врегулювання спору встановлено, що відповідач вказав на наявність у позивача боргу у розмірі 593,00 грн, оскільки 11.03.2024 на користь [PERSON] було повернуто кошти у розмірі 12500,00 грн (з прив`язкою до курсу долара США). Згідно з наданою стороною позивача платіжною інструкцією від 25.02.2025, позивач сплатила на користь відповідача 593,00 грн за надлишки площі згідно з Персональним Меморандумом. Згідно з п. 22 Меморандуму, після введення Об`єкта будівництва в експлуатацію пай, у повному обсязі сплачений Асоційованим членом, підлягає поверненню виключно у вигляді окремого індивідуально визначеного майна - Об`єкта нерухомості, визначеного в пункті 8.3. Меморандуму, відповідно до посвідчення Кооперативу. Судом встановлено, що всупереч п. 7.5. Меморандуму введення будинку в експлуатацію у 3-му кварталі 2018 року не відбулося. Станом на дату подачі позовної заяви введення в експлуатацію не відбулося, як і не відбулося воно і у 3-му кварталі 2018 року попри сплату паю у розмірі понад 90 %, а саме у повному обсязі. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Також визначено необхідність виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 655, 656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Згідно зі статтею 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до статті 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Згідно зі статтею 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Відповідно до частини першої статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно зі статтею 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»). Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (пункт 98 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо прийнятності заяви у справі «Броньовські проти Польщі», заява № 31443/96; пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява № 10972/05; пункт 74 рішення ЄСПЛ «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини» від 02 березня 2005 року, заяви № 71916/01, 71917/01 та 10260/02). У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції, об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії», заява N 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. The United Kingdom, № 10741/84). Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» (N 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства», заява № 44277/98). В іншій справі «Н.К.М. проти Угорщини» (NKM v. Hungary, скарга № 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права. Верховний Суд України у постанові від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12 визначив майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому. Визначення майнового права як права очікування та повноваження власника таких прав надано у висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12, від 15 травня 2013 року у справі № 6-36цс13, від 04 вересня 2013 року у справі № 6-51цс13, від 24 червня 2015 року у справі6-318цс15, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1920цс15,від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від 02 грудня 2015 року у справах № 6-1502цс15 та № 6-1732цс15, від 10 лютого 2016 року у справі№ 6-2124цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-290цс16, від 23 березня2016 року у справі № 6-289цс16, від 30 березня 2016 року у справах № 6-3129цс15 та № 6-265цс16, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2994цс15, від 25 травня2016 року у справі № 6-503цс16, від 07 грудня 2016 року у справі № 6-1111цс16. З огляду на вказане, громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. У разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків учасником будівництва, ефективним способом захисту порушених прав останнього є визнання майнових прав на об`єкт інвестування. Відповідні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц, провадження № 14-39цс19), від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц, провадження № 14-606цс18, Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 638/12414/17, провадження № 61-21546св19. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17, провадження № 14-8 цс 21 зазначено, що саме інвестор, як особа за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою (пункти 93 - 95). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в межах справи № 760/17864/16-ц (провадження № 61-699св17) у постанові від 13 травня 2019 року підтвердив раніше сформовану позицію, викладену в постановах від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц (провадження № 14-39цс19) та від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц (провадження № 14-606цс18), яка полягає в тому, що в разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування. За результатами дослідження спірних відносин та доказів у справі, суд дійшов висновку про те, що позивач виконав обов`язок зі сплати за Меморандумом, а відповідач в обумовлені Меморандумом строки не забезпечив введення об`єкту інвестування в експлуатацію, наведене є самостійною та достатньою підставою для задоволення позовних вимог про визнання майнових прав на передбачений Меморандумом об`єкт нерухомого майна.У свою чергу спосіб захисту порушеного права на майно, що є елементом права очікування на майно у інвестиційних відносинах, також має бути захищене у разі порушення зобов`язаною стороною умов договорів з інвестування. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що обставинами справи підтверджено збільшення площі, визначеної Меморандумом з 70,83 кв. м. процесі будівництва до 578,4 кв.м., а позивачем сплачено різницю площ за вимогою ОК ЖБК «Співучий фонтан на Фонтанській дорозі 30-32» суму у розмірі 593,00 грн що підтверджується платіжною інструкцією від 25.02.2025. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved