Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

19.11.2024 до суду з позовом звернувся [PERSON] до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У обґрунтування позовних вимог зазначає, що виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням законодавства. Нотаріусом не дотримано вимог щодо вчинення виконавчого напису, зокрема нотаріусом не встановлена безспірність заявлених вимог, не перевірено подання на підтвердження стягнення документів, визначених Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1992 №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріусу не було надано відповідних документів, зокрема оригіналу кредитного договору, посвідченого у нотаріальному порядку. Просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, судові витрати пов`язані з розглядом позову стягнути з відповідача. 20.12.2024 ухвалою судді відкрите провадження по справі, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити. 21.01.2025 до суду надійшов відзив відповідача ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», у якому останній зазначає про визнання позову у повному обсязі, просить здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача. На підставі ч. 1 ст. 142, ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України просить повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позовної заяви та зменшити витрати на правничу допомогу до 1000 грн. Третя особа приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. в судове засідання не прибув по невідомій суду причині, про день слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать розписки в матеріалах справи. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є,М. у судове засідання не з`явився, пояснень щодо позову суду не надав. У матеріалах справи наявні довідки із зазначенням причин повернення поштових відправлень приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенку Є. М. (відсутність адресата за вказаною адресою). Частиною 8 ст. 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи. Відповідно до\~ст.\~206\~ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. З документів, доданих до відзиву слідує про його подання керівником ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» Наваренком В. Г., а отже наявні повноваження на вчинення такої процесуальної дії. Враховуючи, що представником відповідача у відзиві зазначено про визнання позову та про розгляд справи без участі представника відповідача, суд приходить до висновку, що із наслідками цієї процесуальної дії відповідач ознайомлений. З матеріалів справи та наданого відзиву судом не встановлено, що дії представника відповідача щодо визнання позову суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Розглянувши матеріали справи, відзив відповідача ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», визнання відповідачем позовних вимог за наявності для того законних підстав, суд приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 88 Закону України «Про нотаріат»\~встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. 04.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 91251, щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» 17734,10 грн, а саме: заборгованості за тілом кредиту 8649,76 грн, заборгованості за відсотками та комісією 941,81 грн,заборгованості за пенею 8092,53 грн, плати за вчинення виконавчого напису 50,00 грн. Стягнення заборгованості здійснено за період з 25.05.2021 по 03.06.2021 включно. У виконавчому написі зазначено, що підставою виникнення боргу став кредитний договір за №1252/4271BPLCO5, укладений 07.09.2012 між [PERSON] та ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК». 25.05.2021 між ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладений договір факторингу № 250521-ФК, згідно якого уступлено для ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» право вимоги за кредитним договором №1252/4271BPLCO5 від 07.09.2012. 21.10.2021 приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 67197779 на підставі зазначеного виконавчого напису. З приписів ст.ст.\~15,\~16,\~18 ЦК України, ст.ст.\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього, тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис, як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису являє собою нотаріальну дію, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, при цьому нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Як наслідок, виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 №754/9711/14-ц). Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а також має бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Верховний Суд зазначив, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 №6-887цс17). Чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника, з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Враховуючи, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу (п.53 постанови Верховного Суду від 10.11.2021 №758/14854/20). Відповідно до\~ст. 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Пунктами 3.1, 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності перед стягувачем, яку підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих документів. Пунтком 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», відповідно до якого для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Оскаржуваний позивачем виконавчий напис вчинений нотаріусом 04.06.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 № 826/20084/14. У спірному виконавчому написі нотаріусом зазначається лише, що позивач є боржником за кредитним договором. Натомість матеріали справи не містять достовірних відомостей і про це також не зазначено у виконавчому написі, що укладений між банком та позивачем кредитний договір посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 по справі№ 158/2157/17. Зазначена у виконавчому написі заборгованість потребує доказування, оскільки у ньому зазначається заборгованість за штрафними санкціями, що не є безспірним боргом. Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 по справі № 315/353/17, розглядаючи аналогічний спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначив, що сам по собі розрахунок заборгованості, здійснений банком, за умови невизнання її розміру відповідачем, не може бути єдиним та безумовним доказом розміру наявної заборгованості за кредитним договором. У такому разі банк повинен надати суду належні докази на підтвердження розрахованої ним кредитної заборгованості. При стягненні заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса, такий нотаріус зобов`язаний пересвідчитися, що розмір заборгованості, з приводу погашення якої видається виконавчий напис нотаріуса, є безспірним, а право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати також і бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Крім того, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження здійснення повідомлень позивача, як боржника, про зміну кредитора у цьому зобов`язанні та вимог щодо необхідності сплати коштів на погашення боргу. Відповідно до ч. 2\~ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Ч. 2\~ст.517 цього Кодексу\~боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Як наслідок, неповідомлення позивача про зміну кредиторів у зобов`язанні, ненаправлення вимоги про погашення заборгованості, нарахування відповідачем заборгованості та стягнення на підставі виконавчого напису суми заборгованості, свідчить про те, що сума заборгованості на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною. Протилежного відповідачем доведено не було. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 15.01.2020 №305/2082/14-ц. Згідно ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5, 6\~ст. 81 ЦПК України). Частиною 1\~ст. 82 ЦПК України\~встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний позивачем виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Щодо клопотання відповідача, зазначеного у відзиві, щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, зменшення витрат на правничу допомогу до 1000 грн на підставі ч. 1 ст. 142, ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України, суд зазначає наступне. Ст.ст. 141, 142 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами та порядок розподілу судових витрат, зокрема у разі визнання позову. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а в разі якщо домовленості про визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням зазначеного, у зв`язку із визнанням позову відповідачем, на користь позивача з відповідача необхідно стягнути кошти у повернення сплаченого судового збору за подання позову у розмірі 605,60 грн як 50 % від 1211,20 грн, з поверненням із державного бюджету тотожного розміру половини сплаченого судового збору. У клопотанні відповідача про зменшення витрат позивача на правничу допомогу до 1000 грн відмовити, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про понесення позивачем витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги.

Outcome: approved