Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ "Південна ліфтова компанія" про визнання трудових відносин припиненими. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що згідно наказу №25-К від 19.12.2019 року його прийнято на посаду електромеханіка з ліфтів ТОВ «Південна ліфтова компанія». Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань місцезнаходженням юридичної особи ТОВ «Південна ліфтова компанія» є: м. Миколаїв, вул. ПОТЬОМКІНСЬКА, будинок 153 квартира 51; директором та одним із засновників (учасників) вказаного підприємства є [PERSON] , громадянство: Україна, Місце реєстрації: [ADDRESS] . В подальшому позивачем, з особистих міркувань, було прийнято рішення про звільнення з посади електромеханіка з ліфтів ТОВ «Південна ліфтова компанія» за власним бажанням. Але подати відповідну заяву про звільнення на адресу керівництва підприємства не вдалось, в зв`язку із відсутністю керівництва за місцем знаходження підприємства. Рекомендованими листами з описом-вкладенням [PERSON] звертався на всі відомі адреси засновника (директора) підприємства та адресу місцезнаходження підприємства із заявою про звільнення, якою просив звільнити його з займаної посади за власним бажанням з 28.08.2024р. Вказані листи були залишені без відповіді та повернулись адресату. Крім того, починаючи з 2022 року [PERSON] не виплачувалась заробітна плата, у відпустках він не перебував. Просив визнати припиненими трудові відносини між ним та ТОВ «Південна ліфтова компанія» у зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади електромеханіка з ліфтів підприємства з 28 серпня 2024 року на підставі ч.1ст.38 КЗпП України. Стягнути з ТОВ «Південна ліфтова компанія», компенсацію з заробітної плати та відпустки на користь [PERSON] в загальному розмірі 244 456,32грн. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача у судове позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку - шляхом направлення судової повістки, а також оголошенням на сайті суду. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутність не надходило. Суд дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно наказу №25-К від 19.12.2019 року позивача прийнято на посаду електромеханіка з ліфтів ТОВ «Південна ліфтова компанія». /а.с.17-24/. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань місцезнаходженням юридичної особи ТОВ «Південна ліфтова компанія» є: м. Миколаїв, вул. ПОТЬОМКІНСЬКА, будинок 153 квартира 51; директором та одним із засновників (учасників) вказаного підприємства є [PERSON] , громадянство: Україна, Місце реєстрації: [ADDRESS] ./а.с.44-47/. 28.08.2024 року [PERSON] направив на адресу ТОВ "Південна ліфтова компанія" та директора товариства Завійського Ю.М. заяву про звільнення з посади за власним бажанням./а.с.25/. Крім того, з 2022 року [PERSON] не виплачувалась заробітна плата та у відпустках він не перебував. Відповідно п.4 ч.1 до ст. 36 КЗпП Україниоднією з підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно ч.1 ст. 38 КЗпП Українипрацівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до ст. 5-1 КЗпП Українидержава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: вільний вибір виду діяльності; правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Статтею 22 КЗпП Українивизначено, що будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 83 КЗпП Україниу разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Відповідно до ст. 116 КЗпП Українипри звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Позивач надав розрахунок заборгованості з заробітної плати (з розрахунку мінімальної) за період 2022-2024 роки та компенсації відпусток та невикористану щорічну відпустку за 2021-2024 роки: - 2022 року з січня по вересень 6500,00 х 9 = 58500,00 грн., - 2022року з жовтня по грудень 6700,00 х 3 = 21100,00 грн., - 2023 року з січня по грудень 6700,00 х 12 =80400,00 грн., - 2024 року з січня по березень 7100,00 х 3 =21300,00грн., - 2024 року з квітня по серпень 8000,00 х 5 = 40000,00 грн., Разом = 221300,00 грн. Розрахунок невикористаної відпустки на думку позивача становить: - за 2021 р. 24 календарний день, - за 2022р. 24 календарний день, - за 2023р. 24 календарний день, - за 2024р. 16 календарний день, Разом 88 календарних днів. Компенсація заробітної плати та відпустки на думку позивача повинна вираховуватись з такого розрахунку: 8000,00грн. х 12 місяців/ 365 днів = 263,14 грн. в день., 88 к.д. х 263,14 грн. =23 156,32 грн. Всього компенсація заробітної плати та відпустки становить 244 456,32 грн. Відповідач в ході розгляду справи не надав альтернативних розрахунків компенсації заробітної плати та відпустки, а тому беручи до уваги усе вищевикладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України\~"Про\~судовий збір" звільнений від сплати судового збору, щодо стягнення заробітної плати. У справі заявлені дві вимоги одна про припинення трудових відносин (за яку позивач не звільнений від сплати судового збору) і сплачено за дану вимогу 1211,20 грн., також заявлено вимогу про стягнення заробітної плати та відпустки в розмірі 244456,32 грн. (за яку позивач звільнений від сплати судового збору), тому при подані позовної заяви підлягало сплаті за другу вимоги судовий збір в розмірі 2444,56 грн.

Outcome: approved