Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] і [PERSON] ; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія довідки старости Плавнівського старостинського округу Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 10.10.2024р. про склад сім`ї [PERSON] на день її смерті; копія довідки старости Нагірненського старостинського округу Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 09.10.2024р. про склад сім`ї [PERSON] на день її смерті; копія довідки старости Нагірненського старостинського округу Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 09.10.2024р. про склад сім`ї [PERSON] на день його смерті; копія довідки старости Орлівського старостинського округу Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 22.10.2024р. про склад сім`ї [PERSON] на день його смерті; копія сертифікату серії ОД №0107793 від 25.03.1998р. на право на земельну частку (пай), оформленого на ім`я [PERSON] ; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.10.2024р.; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про шлюб [PERSON] із [PERSON] ; відповідь завідувачки Ізмаїльської держнотконтори від 10.02.2025р.; інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 10.02.2025р. (після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась); інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 10.02.2025р. (після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась); інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 10.02.2025р. (після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась); інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 10.02.2025р. (дата заведення спадкової справи після смерті [PERSON] - [INFO] ); копія заяви [PERSON] від 30.08.2016р. про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] ; копія заяви [PERSON] від 12.07.2018р. про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] ; копії свідоцтв за №№ 1075, 1074, 1073, 1072 від 12.07.2018р. про право на спадщину за законом. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка є донькою [PERSON] та [PERSON] та рідною сестрою [PERSON] . Матір позивачки за своє життя спільно мешкала однією родиною із [PERSON] . За життя [PERSON] належало наступне майно: право на земельну частку (пай) у КСП «Рассвет» с.Плавні Ренійського району Одеської області розміром 3,61 в умовних кадастрових га згідно сертифікату серії ОД №0107793 від 25.03.1998р. на право на земельну частку (пай) у КСП. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила, [INFO] померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. Спадкоємців першої та другої черги після смерті [PERSON] не було. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини спадкоємець за законом - [PERSON] , як утриманець померлої ( оскільки вона була вже повнолітньою та працездатною, була зареєстрована та постійно мешкала із [PERSON] за адресою [ADDRESS] , доглядала за нею до смерті, сама ніде не працювала, утримувалась за рахунок пенсії [PERSON] ), до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом не звернулась, прийняла її фактично, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року (який діяв на той час), оскільки вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. За життя [PERSON] не переоформила документацію на право на земельну частку (пай), що перейшло їй у спадок від [PERSON] . Згідно ст. 548 ЦК УРСР 1963 року (який діяв на той час), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, право на земельну частку (пай), що перейшло до [PERSON] у спадок від [PERSON] вважалося таким, що належало їй. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила, [INFO] померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були: її чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] та донька - позивачка у справі. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини спадкоємці за законом - [PERSON] та [PERSON] (першої черги) до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не звернулись, прийняли її фактично, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року (який діяв на той час), оскільки вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Згідно довідки старости Нагірненського старостинського округу Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 09.10.2024р. про склад сім`ї [PERSON] , на день її смерті разом із нею були зареєстровані та мешкали [PERSON] та [PERSON] . Позивачка після смерті матері до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом не зверталась, спадщину не прийняла і на той час на неї не претендувала. За життя [PERSON] та [PERSON] не переоформили документацію на право на земельну частку (пай), що перейшло їм у спадок (в рівних частках кожному) від [PERSON] . Згідно ст. 548 ЦК УРСР 1963 року (який діяв на той час), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, право на земельну частку (пай), що перейшло до [PERSON] та [PERSON] у спадок від [PERSON] вважалося таким, що належало їм. [INFO] [PERSON] помер. На випадок смерті батько позивачки не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його діти - син [PERSON] та позивачка у справі. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини спадкоємець за законом - [PERSON] (першої черги) до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звернувся, прийняв її фактично, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном та спільно мешкав із батьком на момент його смерті. Позивачка після смерті батька до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом не зверталась, спадщину не прийняла і на той час на неї не претендувала. За життя [PERSON] не переоформив документацію на право на земельну частку (пай), що перейшло йому у спадок від [PERSON] . Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, право на земельну частку (пай), що перейшло до [PERSON] у спадок від [PERSON] вважалося таким, що належало йому. [INFO] [PERSON] помер. На випадок смерті брат позивачки не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. Спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] не було. Спадкоємицею другої черги за законом після смерті [PERSON] є позивачка - його рідна сестра. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Про це свідчить її заява про прийняття спадщини від 30.08.2016р. Відповідачка - племінниця померлого до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті дядька не зверталась. Проте, незважаючи на своєчасне звернення позивачки за прийняттям спадщини, оформити її неможливо у зв`язку із тим, що в неї відсутній оригінал правовстановлюючого документу на об`єкт спадкового майна. Відповідачка за прийняттям спадщини не зверталась, будь-яких заперечень щодо позовних вимог не мала, на спадщину не претендує, позовні вимоги визнала в повному обсязі. У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на земельний пай, про що 28.10.2024р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Необхідний нотаріусу оригінал документу позивачка надати не може у зв`язку із втратою його спадкодавцями. Згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку - при посвідченні договору купівлі-продажу, міни, дарування, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, спадкового договору, а також при видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. На оригіналі правовстановлюючого документу нотаріусом проставляється відповідна відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до набувача чи спадкоємця. Отже, після смерті [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на нерухомість, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину за законом (ст. 531 ЦК УРСР 1963р) після смерті [PERSON] в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину за законом (як спадкоємці першої черги за законом) після смерті [PERSON] в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), потім - [PERSON] прийняв спадщину за законом (як спадкоємець першої черги за законом) після смерті [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, потім - позивачка прийняла спадщину за законом (як спадкоємиця другої черги за законом) після смерті [PERSON] в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавці [PERSON] та [PERSON] померли у 1995р. та 2002р. відповідно, спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р. Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] за прийняттям спадщини в установлений законом строк її утриманка - [PERSON] до нотаріуса не зверталась, проте вона прийняла її фактично, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р. Після смерті [PERSON] за прийняттям спадщини в установлений законом строк її чоловік та діти до нотаріуса не звертались, проте чоловік та син прийняли її фактично, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом . Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. За ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку [PERSON] та згодом її чоловік та син прийняли спадщину фактично, оскільки їхня воля, як спадкоємців за законом, була виражена у їхніх діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання технічних документів на земельний пай, його цільове використання та ін.). Таким чином, у підсумку [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину в цілому в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв його син, а після смерті [PERSON] за прийняттям спадщини звернулась позивачка у справі. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах, суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Як було встановлено судом, [PERSON] був спадкоємцем першої черги за законом (після смерті свого батька), позивачка у справі є спадкоємицею другої черги за законом. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначила позивачка, після смерті брата у неї був відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадковий об`єкт нерухомого майна. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину юридично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріуса, а також по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання документів на земельний пай, розпорядження щодо його цільового використовування тощо). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки своєчасно подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved