Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Представник позивача Кузьменко А.В. звернулася до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 18.05.2019 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Дніпровському районному у місці Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис № 969 від 18.05.2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від проживання у шлюбі сторони неповнолітніх дітей не мають. Розлучитися через органи РАЦС не мають змоги, оскільки відповідач не йде на контакт з позивачкою і вона не знає його місцезнаходження, тому [PERSON] звернулась з даним позовом. На даний час шлюбні відносини подружжя повністю припинено, сторони проживають окремо. Вони стали чужими людьми, між ними повністю відсутні почуття любові та поваги одне до одного. Позивачка переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Час для примирення просить не надавати. Подальше шлюбне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Позивач у позовній заяві просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір в сумі 1211,20 грн. та 7000,00 грн. витрат на правничу допомогу. 02.12.2024 суддею Коростенського міськрайонного суду Житомирської області постановлено ухвалу про передачу справи за підсудністю до Лугинського районного суду Житомирської області. 24.12.2024 року в результаті автоматизованого розподілу справа була передана до провадження судді Лугинського районного суду Житомирської області Свинченко Г.Д. 30.12.2024 року винесена ухвала про прийняття справи до провадження та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача - адвокат Кузьменко А.В. надіслала заяву про розгляд справи за відсутності позивачки [PERSON] та її представника. Наполягає на задоволенні позовних вимог, проти винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся судом у встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України порядку, шляхом направлення судового повідомлення на адресу вказану в позовній заяві, яка є останньою відомою адресою його реєстрації, а також через оголошення на сайті Лугинського районного суду. Жодних заперечень, клопотань та відзиву на позов від відповідача на адресу суду не надходило. На підставі ст. 280 - 282 ЦПК України, за письмовою згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 18.05.2019 року сторони зареєстрували шлюб у Дніпровському районному у місці Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис № 969 від 18.05.2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Сторони від шлюбу спільних дітей не мають. Відносини, які склалися між позивачкою та відповідачем привели до взаємного відчуження, подальше спільне життя позивачки та відповідача як подружжя, і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Примирення між позивачкою та відповідачем на даний час неможливе, фактично шлюбні відносини припинені, сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть і позивачка просить суд задоволити позовні вимоги, а відповідач заперечень проти задоволення позовних вимог не надав. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно правової позиції закладеної в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що позивачка наполягає на розлученні та небажанні проживання однією сім`єю, а відповідач з цього приводу не заперечує, суд приходить до висновку про те, що сім`ю зберегти немає можливості, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тому суд вважає за можливе розірвати шлюб. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат за надання професійної правничої допомоги позивачка надала ордер на надання правничої (правової) допомоги № 1536125 від 29.01.2025 року, завдання (доручення) № 1 до договору № 6-10/24 від 26.10.2024 року надання професійної правової допомоги, платіжну інструкцію № @2PL137453 від 19.11.2024 року. Враховуючи фактично надані послуги адвоката зі збору та підготовки документів, складання позовної заяви, а також те, що участі у судових засіданнях адвокат не приймав, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволені у розмірі 3500 грн. Отже, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500 грн. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved