Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

18.11.2024 року представник позивача Крихта А.А. звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, посилаючись на наступні обставини. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Дар`єю Ігорівною 14.02.2020 року був вчинений виконавчий напис № 446 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 80 094,83 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Олександрівною відкрито виконавче провадження [NUMBER] про стягнення з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» даної заборгованості. В рамках даного виконавчого провадження з позивачки на підставі постанов від 03.03.2020 року було стягнуто основну винагороду приватного виконавця в розмірі 8 009,49 грн., розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 569,00 грн., а всього 8 578,49 грн. Про існування виконавчого напису позивачці стало відомо, коли розпочались стягнення із заробітної плати. При цьому вона не отримувала ані виконавчого напису від приватного нотаріуса, ані постанови про відкриття виконавчого провадження від приватного виконавця. Позивачка вважає, що виконавчий напис щодо стягнення з неї заборгованості є таким, що не підлягає виконанню, з наступних підстав. За змістом виконавчого напису з боржника звернуто стягнення за кредитним договором №500987822 від 11.12.2015 року, укладеним позивачкою з АТ «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги №2019-1АБ/ВЕСТА від 28.01.2019 року є ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №29-01/19/1 від 29.01.2019 року є ТОВ «Вердикт Капітал». Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.05.2024 року по справі №203/6924/23 у спірному виконавчому провадженні замінено стягувача з ТОВ «Вердикт Капітал» на його правонаступника ТОВ «Дебт Форс». Стягнення заборгованості проводиться за період з 14.01.2019 року по 14.02.2020 року. Позивачка вважає, що даний виконавчий напис вчинено неправомірно, оскільки вона не має ніяких кредитних заборгованостей ані перед АТ «Альфа-Банк», ані перед його правонаступниками. Не можливо встановити за яким фінансовими зобов`язаннями та згідно яких розрахунків нараховано до стягнення суму в розмірі 79 444,83 грн., а також чи не пропущені строки звернення стягнення на підставі виконавчого напису, відсутня інформація коли настав строк платежу за кредитним договором, і чому обраний саме цей період стягнення. Приватним нотаріусом порушені правила та умови видачі виконавчих написів, а саме: приватний нотаріус має право вчиняти виконавчий напис на підставі документів, що підтверджують безспірність заборгованості, тобто на підставі нотаріально посвідченого договору. В матеріалах справи відсутні докази отримання позивачкою вимог чи повідомлень стосовно заборгованості. Також відсутні докази отримання нею письмової вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Приватний нотаріус Богомолова Д.І. при вчинені оспорюваного виконавчого напису не переконалась належним чином у наявності прав у ТОВ «Вердикт Капітал» звертатись за виконавчим написом та у безспірності розміру суми, заявленої до стягнення. З наведених вище підстав позивачка просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на її користь судові витрати та витрати за виконавчим провадженням в сумі 8 578,49 грн. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.11.2024 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, зобов`язано третіх осіб надати відповідні відомості, необхідні для розгляду даної справи. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали, на подачу відзиву на позовну заяву. Третім особам роз`яснено право подати пояснення щодо позову чи відзив на позовну заяву (а.с.35-37). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.11.2024 року задоволено заяву представника позивачки про забезпечення позову. Шляхом зупинення виконавчого провадження (а.с.38-39). Позивачка та її представник належним чином повідомлялись про розгляд справи в суді шляхом надсилання на електронну адресу, зазначену в позові, копії ухвали про відкриття провадження. Додаткових заяв або клопотань на адресу суду не направили. Відповідач ТОВ «Дебт Форс» належним чином повідомлялись про розгляд справи шляхом надсилання на їх юридичну адресу копії ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.51), згідно якого пакет документів вручено 03.12.2024 року. Скориставшись своїм правом, 09.12.2024 року направили на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якого заперечували проти задоволення позовних вимог, вважають доводи позивачки такими, що не заслуговують на увагу. Стверджують, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Крім того, просили зменшити витрати на професійну правничу допомогу, оскільки вважають їх надмірними, а також відсутні докази які б підтверджували перерахунок коштів адвокату в сумі 8 000 грн. Третя особа ТОВ «Вердикт Капітал» повідомлялось про розгляд справи шляхом надсилання на їх юридичну адресу копії ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.70), згідно якого 03.12.2024 року пакет документів ними отриманий. Відзиву на адресу суду не направили. Третя особа приватний нотаріус Богомолова Д.І. належним чином повідомлялась про розгляд справи шляхом надсилання на її юридичну адресу копії ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.50), згідно якого 04.12.2024 року вона особисто отримала пакет документів. На виконання ухвали направила на адресу суду належним чином завірені копії нотаріальної справи. Приватний виконавець Русецька О.О. належним чином повідомлялась про розгляд справи в суді шляхом надсилання на її юридичну адресу копії ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.71), згідно якого 13.12.2024 року вона особисто отримала пакет документів, матеріали виконавчого провадження на адресу суду не направила. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Дар`єю Ігорівною 14.02.2020 року був вчинений виконавчий напис №446 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 80094,83 грн. (а.с.15). На підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Олександрівною відкрито виконавче провадження [NUMBER] про стягнення з позивачки на користь ТОВ «Вердикт Капітал» даної заборгованості (а.с.8). В рамках даного виконавчого провадження з позивачки на підставі постанов від 03.03.2020 року було стягнуто основну винагороду приватного виконавця в розмірі 8 009,49 грн. (а.с.11), розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 569,00 грн. (а.с.10), а також звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на підставі постанові від 11.03.2020 року (а.с.12). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.05.2024 року замінено стягувача у виконавчому провадженні [NUMBER] з ТОВ «Вердикт Капітал» на ТОВ «Дебт Форс» (а.с.16). Предметом спірних правовідносин у цій справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно зі ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік,місяць,число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по-батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб) строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п.2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, Крім того, судом не встановлено факт отримання позивачкою повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи була така надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивачки. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд наголошує, що як на підставу вчинення виконавчого напису, приватний нотаріус Богомолова Д.І. посилається на п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Відповідні зміни до Постанови №1172 та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та нечинною постанову КМУ від 26.11.2014 за №662 , зокрема, в частині п.2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в тому числі за кредитними договорами. Отже, станом на 14.02.2020 року - дату вчинення спірного виконавчого напису чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення виконавчого напису на підставі копій договорів чинним законодавством не передбачалось. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, у нотаріуса було відсутнє право на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Окрім цього, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України №1172 в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Крім того, згідно з позицією Верховного Суду, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі №826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимоги про стягнення з ТОВ «Дебт Форс» витрат за виконавчим провадженням, суд приходить до наступного. Як зазначає позивач в своєму позові, під час примусового виконання виконавчого напису в рамках виконавчого провадження № [NUMBER], з неї стягнуто 8 578,49 грн., з яких 8 009,49 грн. - основна винагорода приватного виконавця, а 569,00 грн. - мінімальні витрати виконавчого провадження. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з п.1 ч.1 ст. 26 цього Закону України, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Нормами ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Частиною 7 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). У даному випадку стягнення з позивача, як боржника на користь приватного виконавця (відповідача 2) зазначених грошових коштів (витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця), пов`язане зі здійсненням приватним виконавцем примусового виконання виконавчого документа та відповідає нормам ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження». Суду не надано підтверджень, що будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження позивачем оскаржувались та були визнані незаконними. Вирішуючи спір, суд враховує, що при виконанні професійних обов`язків, визначених законодавством України, приватний виконавець не мав передумов для звільнення позивачки від сплати витрат виконавчого провадження. В силу положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, вищезазначені висновки суду, узгоджуються з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі № 206/2212/18. А тому суд вважає необґрунтованою вимогу [PERSON] про стягнення витрат за виконавчим провадженням саме з ТОВ «Дебт Форс», та приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так позивачкою заявлено вимогу про стягнення судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн. та 8 000 грн. гонорару адвокату. В матеріалах справи наявний ордер про надання позивачці правничої допомоги адвокатом Крихтою Аллою Анатоліївною (а.с.21). Згідно п.4.1 договору №315 від 31.10.2024 року про надання правової допомоги, гонорар адвоката складає 8 000 грн. (а.с.23-24). Квитанцією до прибуткового касового ордеру №1 від 31.10.2024 року підтверджено отримання адвокатом гонорару в сумі 8000 грн. (а.с.25). З огляду на викладене вище та, враховуючи наявність в матеріалах справи доказів надання адвокатом Крихтою А.А. правничої допомоги та фактичного отримання нею грошових коштів від позивачки в якості гонорару, суд не приймає заперечення відповідача в цій частині, вважає позовні вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу обґрунтованими, фактичними та неминучими, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн. за подання до суду позовної заяви (а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: partial