Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

Позиція позивача. 29 травня 2023 року позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду дніпропетровської області із позовною заявою у якій прохав суд стягнути з відповідача суму заборгованості: - за кредитним договором № 00-2339436 у розмірі 22\~688,00 грн., з яких: 8 000,00 грн.\~основна сума боргу; 14\~688,00 грн.\~за відсотками. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. У зв`язку\~з тим,\~що відповідачка\~борг не\~повертає,\~позивач був\~змушений звернутися\~із позовом\~до суду. ТОВ "ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 10 січня 2021 року між ТОВ "Качай Гроші" та відповідачкою [PERSON] укладено Договір кредитної лінії №00-2339436 в електронній формі з використанням електронного підпису, на умовах строковості, зворотності та платності. Кредитний договір було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки. Вказує, що ТОВ "Качай Гроші" зобов`язання за вищевказаним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти у розмірі, передбаченому умовами договору, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача в сумі 8\~000,00 грн. У подальшому, 22.12.2022 року між ТОВ "Качай Гроші" та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №22122022/2, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідачки (відповідно до Реєстру боржників) за кредитним договором №00-2339436 від 10 січня 2021 року в розмірі 22\~688,00 грн. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом у розмірі 22\~688,00 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Рух справи в суді та позиція сторін у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2023 для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю\~Васюченко О.Г. (а.с.30) Ухвалою судді 13.06.2023 позовну заяву за підсудністю передано до Бабушкінського районного суду м. Дніпропертовська та ухвалою судді 10.07.2023 року відкрто провадження у справі (а.с.34, 41). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2024 для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю\~Ярощук О.В.(а.с.88). Ухвалою судді 28.08.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін (а.с.89-90). Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровска від 01.04.2024 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Гудим І.В. про витребування в порядку ст. ст.83,84 ЦПК доказів. Позивачем подано клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.46). Представником відповідача, адвокатом Гудимою І.В., подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. У судовому засіданні 20.02.2025 року, суд, після проведення судових дебатів, згідно із вимогами ст. 244 ЦПК України, оголосив про перехід до стадії судового рішення та оголосив дату та час проголошення рішення: 28 лютого 2025 року о 14 год 30 хв. 27\~лютого 2025\~року через\~систему «Електронний\~суд» надійшло клопотання від відповідача [PERSON] про долучення доказів. Стислий виклад заперечень Відповідача. Відповідачка відзив на позовну заяву не подала, але через свого представника на адресу суду надіслала клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. В якому зазначила, що у матеріалах справи відсутні будьякі докази які підтверджували б факт отримання нею грошових коштів, які витребувались ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська та були суттєво важлими для об`єктивного розгляду справи та не буди надані суду, а саме: -завірена належним чином кредитна справа за договором № 00-2339436 від 10.01.2021 року; -завірені належним чином меморіальні ордери по оборотах за рахунком/квитанція з банку /виписка з рахунку щодо перерахування відповідачу [PERSON] грошових коштів за кредитним договором; -реквізити банківського рахунку (включаючи повне розкриття маскованого номеру картки № [NUMBER] , на який позивачем було перераховано грошові кошти, згідно договору № 00-2339436 від 10.01.2021 року. Окрім того, відповідачка вважає, що, розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення Позивача. Також відповідачка вважає, що з урахуванням обставин справи, які своєю пасивною поведінкою створив Позивач, відповідачка фактично позбавлена права на подання Відзиву на позовну заяву з відповідним викладенням правової позиції. Таким чином, Позивачем до позовної заяви не додано жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу в розумінні ст.ст.77, 78, 79, 80 ЦПК України. Встановлені судом фактичні обставини справи. 10 січня 2021 року між ТОВ «Качай Гроші» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-2339436 (а.с. 5-7). Відповідно до п.п. 1.1.-1.3. п. 1 кредитного договору, кредитор надає позичальнику кредит у гривні на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати і повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, комісії та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 8000 грн. Строк кредиту 30 днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитору 09 лютого 2021 року або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії договору у порядку передбаченому пп. 1.3.1.-1.3.3. договору. Підпунктом 1.3.3. вищевказаного договору передбачено, що загальна кількість пролонгацій, що передбачені пп. 1.3.1.-1.3.2. договору, протягом всього строку дії договору не може перевищувати 10 разів. Крім того, підпунктом 2.1. п. 2 кредитного договору встановлено, що кошти кредиту надаються у безготівковій, формі шляхом їх перерахування кредитором зі свого поточного рахунку в сумі 8000 грн. на карту позичальника № [NUMBER] , емітовану банком України. Сума кредиту перераховується кредитором протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору. Згідно з п. 3.1. кредитного договору розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється за період з дати перерахування коштів кредиту з поточного рахунку кредитора на платіжну картку позичальника до дня повернення кредиту, з урахування всіх пролонгацій, у разі якщо в день повернення кредиту відбулося фактичне погашення кредиту в повному обсязі. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 60-ти календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Незалежно від суми заборгованості по кредиту, проценти нараховуються на початкову суму кредиту, визначену в п. 1.2. договору, протягом строку визначеного договором. Згідно із п.п. 7.2. п. 7 кредитного договору, позичальник підтверджує, що йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року, ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». У матеріалах справи також наявний паспорт споживчого кредиту із зазначенням основних умов кредитування: сума кредиту 8000 грн.; строк кредитування 30 календарних днів; процентна ставка 550,8 відсотків річних, що складає 1,53 в день, і нараховується на початкову суму кредиту; тип процентної ставки фіксована, реальна річна процентна ставка 550,8 відсотків річних; порядок повернення кредиту одним платежем в кінці строку користування кредитом; пеня, штрафи не передбачені; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 1,53% річних в день, нараховується на початкову суму кредиту за період прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Вказаний паспорт споживчого кредиту було підписано 10 січня 2021 року [PERSON] аналогом власноручного (електронного) підпису, відтвореного шляхом використання споживачем свого логіна та пароля встановлених при створенні споживачем особистого кабінету на сайті https://kachay.com.ua (а. с. 9). Матеріалами справи підтверджено, що перерахування кредитором ТОВ «Качай Гроші» грошових коштів 10 січня 2021 року в сумі 8000 грн. на платіжну картку № [NUMBER] відповідачки. Судом також встановлено, що 22 грудня 2022 року між ТОВ "Качай Гроші" та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №22122022/2 за умовами якого ТОВ «Качай Гроші» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Качай Гроші» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.14). Відповідно до п.п. 2.1, 2.2. вищевказаного договору факторингу, в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно Реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. З дати відступлення прав вимоги, клієнт перестає бути стороною за укладеними кредитними договорами, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за укладеними кредитними договорами, згідно Реєстру боржників та набуває всіх прав за ним. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №22122022/2 від 22 грудня 2022 року за [PERSON] рахується заборгованість за кредитним договором №00-2339436 у розмірі 22\~688,00 грн., яка включає в себе: 8 000 грн. суми заборгованості за основною сумою боргу; 14\~688,00 грн. сума заборгованості за звичайними відсотками (а.с.14). У судовому засіданні представник відповідача зазначила, позивачка заперечує факт отримання коштів, як і факт укладання договору, при цьому доказів на противагу документам позивача, відповідач до суду не надала. Застосоване судом законодавство. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно із статтею 638 цього Кодексу, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 345/3085/19. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Щодо розгляду клопотання про долучепння доказів від 27.02.2025 року Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України). За змістом ст.ст. 76, 81, 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Одним із засобів встановлення таких даних є письмові докази (документи (крім електронних), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Розглядаючи таке клопотання суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Відповідно до ч.1 ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх клопотанням. Тому, у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Згідно із ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Подаючи клопотання про долучення доказів, відповідачка просила поновити строк для його подання, однак не навела жодної обгрунтованої причини, чому цей доказ не було подано під час попередніх засідань на яких особисто була присутня її представник- адвокат. Такі дії відповідачки суд розцінює як зловживання процесуальним правом, а посилання у клопотанні про надмірний формалізм, який заважає практичному та ефективному доступу до суду не є релевантним щодо цієї конкретної справи, адже адвокат Трегуб І.В. була особисто присутня у судових засіданнях та погодилася у судовому засіданняи 20.02.2025 року, що усі клопотання подані, як і подані всі докази по справі. Жодних клопотань відповідачка більше не має. А не надання відзиву це особиста позиція відповідачки, оскільки саме відповідач мав довести факт наявності/відсутності банківського рахунку на який були перераховані коршти, у той же час, упродовж з дня відкриття провадження у справі 10.07.2023 року, відповідачкою та її представником не було подано клопотання до суду про витребування інформації щодо відкриття рахунків в АТ «Ощадбанк», у разі неможливості отримання такої іфнормації самостійно. Таким чином, відповідачкою пропущено строк для долучення доказів по справі, адже це порушить основоположні принципи цивільного судочинства, зокрема, принцип змагальності. Будь-яких доказів в обґрунтування неможливості подання зазначеного клопотання упродовж усього часу розгляду справи відповідачкою суду не подано. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Безпідставне поновлення строку є порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року). У п. 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення. Таким чином, відповідачем було пропущено строк для подання клопотання про долучення доказів із визначенням поважної причини такого пропуску. Будь-яких доказів в обґрунтування неможливості подання зазначеного клопотання у встановлений законом строк з причин, що не залежали від відповідачки у клопотанні не зазначено. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Беручи до уваги, що клопотання про долучення доказів було подано з пропуском строків, а у клопотання у клопотанні заявлено про поновлення пропущеного строку без обґрунтування неможливості подання зазначеного клопотання у встановлений законом строк з причин, що не залежали від відповідача, суд вважає, що клопотання про долучення доказів подане на стадії ухвалення судового рішення не підлягає задоволенню. Мотиви прийняття рішення судом та висновки суду. Відповідно дост. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені. З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що ТОВ «Качай гроші» та відповідачка узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення договору на погоджених умовах шляхом їх підписання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Також у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №526/405/13\~вказано, що факт не вчинення жодних дій щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати апелянтом в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами є нічим іншим, як визнанням вище наведених кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитними договорами. Стороною відповідачки не було надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, та які спростовують заявлений позивачем розмір заборгованості, а кредитний договір є дійсним та його не було скасовано у встановленому законом порядку, а тому такий договір підлягає виконанню. Отже, суд вважає, що умови кредитного договору, в тому числі і щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами, були узгоджені сторонами на момент підписання кредитного договору, позичальник погоджувався на визначені договором умови, крім цього, умови договору чітко прописані у тексті договору, наведено розрахунок відсотків за весь період кредитування коштами. Відповідно до\~ст.\~204\~ЦК України,\~правочин є\~правомірним,\~якщо його\~недійсність прямо\~не встановлена\~законом або\~якщо він\~не визнаний\~судом недійсним. \~ \~ \~ \~ \~ \~ З урахуванням принципу тлумачення «favor contractus» (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 року у справі №607/11746/17 (провадження № 61-18730св20). Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення ст. 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право\~обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться вглаві 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Надаючи оцінку сумі заборгованості, наведеній позивачем у позовній заяві, суд бере до уваги не визнання позовних вимог відповідачкою та те, що суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували належне виконання відповідачем зобов`язань, чи які б спростовували суму заборгованості перед позивачем або позовні вимоги в цілому. Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, беручи до уваги те, що відповідачка належним чином не виконувала умови кредитного договору, у зв`язку з чим вважається такою, що прострочила виконання зобов`язання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 00-2339436 від 10 січня 2021 року у розмірі 22\~688,00 грн. Щодо судових витрат. За змістомст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що позов задоволено, суд стягує з відповідачки [PERSON] понесені позивачем витрати по оплаті судового збору\~в розмірі 2684,00 грн. (а.с.1). На підставі ст. 512-514, 516, 526, 610, 625, 628, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved