Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

23 грудня 2024 року до суду надійшла позовна заява Державної екологічної інспекції у Вінницькій області з вимогою про стягнення з [PERSON] збитків завданих внаслідок порушення природоохоронного законодавства у розмірі 5075,35 грн. Стислий виклад позиції позивача. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19.09.2022 на адресу інспекції від ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області надійшли матеріали перевірки за фактом незаконної порубки 2-х сухостійних дерев породи дуб з діаметрами пнів 26 см, 32 см, на полезахисній лівій смузі на території Ободівської сільської ради. 04.05.2024 старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області Зарванським В. Г. відносно громадянина [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення №014790 за незаконну порубку дерев. У відповідних графах адмінпротоколу правопорушником надані пояснення, якими він особисто підтвердив неправомірність своїх дій. Згідно з постановою про накладнення адміністративного стягнення №06/049 від 09.05.2022 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст.65-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення в розмірі 510 грн штрафу. Суму штрафу правопорушником сплачено. Відповідно до розрахунку від 10.05.2022, проведеного інспектором згідно з постановою КМУ №665 від 23.07.2008, розмір шкоди становить 5075,35 грн. Відповідачу направлено претензію №2397/6/22 від 15.08.2022 щодо можливості досудового врегулювання спору та сплати шкоди у добровільному порядку. Однак, станом на день подачі позову шкода не відшкодована. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою суду від 01 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 05 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, зазначила, що позов підтримує та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в порядку передбаченому ЦПК України. Суд враховує правову позицію ЄСПЛ викладену у справі Sydorenko v. Ukraine (dec.), no/ 73193/12, 18 February 2021, відповідно до якої хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Іншими словами, органи влади несуть відповідальність лише за ненадсилання заявнику відповідних документів. Той факт, що заявниця не отримала кореспонденцію, надіслану їй Вищим спеціалізованим судом, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права заявниці за статтею 6 §1 Конвенції були порушені. У цьому відношенні Суд вважає вражаючим, що, знаючи про труднощі з доставкою кореспонденції в минулому або, принаймні, про твердження органів влади щодо цього, заявниця залишалася досить пасивною і, схоже, не вжила жодних заходів, спрямованих на те, щоб надіслана їй кореспонденція дійшла до неї. Вона також не зверталася до судів із жодним запитом щодо стану провадження, хоча була велика ймовірність того, що інша сторона оскаржить рішення, ухвалене на користь заявниці. У зв`язку з цим Суд нагадує, що зацікавлена сторона зобов`язана проявити особливу старанність у захисті своїх інтересів і вжити необхідні заходи для ознайомленні з рухом провадження у справі. Заяв чи клопотань про відкладення судового засідання, або іншого змісту від відповідача не надходило. Відзиву на позов не подавав. Згідно із ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 та статтей 280-282 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, відповідно до нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 19.09.2022 на адресу інспекції від ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області надійшли матеріали перевірки за фактом незаконної порубки 2-х сухостійних дерев породи дуб з діаметрами пнів 26 см, 32 см, на полезахисній лівій смузі на території Ободівської сільської ради. (а.с. 4-6). 04.05.2024 старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області, заступником начальника відділу державного екологічного нагляду (контролю) природно-заповідного фонду, лісів та рослинного світу [PERSON] відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення №014790 за незаконну порубку дерев. У відповідних графах адмінпротоколу правопорушником надані пояснення, якими він особисто підтвердив неправомірність своїх дій (а.с. 7). Відповідно до постанови про накладнення адміністративного стягнення №06/049 від 09.05.2022, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст.65-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн (а.с. 8) Суму штрафу правопорушником сплачено добровільно, що підтверджується копією квитанції №1027117677 (а.с. 9). Своїми діями, відповідач [PERSON] наніс державі збитків, заподіяних внаслідок лісопорушення, на суму 5075 (п`ять тисяч сімдесят п`ять) грн 35 коп. Розрахунок збитків здійснено відповідно до п.2 додатку №1 з урахуванням п.2 до постанови КМУ від 23 липня 2008 року №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» (а.с. 11). 16.08.2022 [PERSON] направлено претензію №2397/6/22 від 15.08.2022 та копію розрахунку завданих збитків для добровільної сплати суми завданих битків, що підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 16.08.2022 (а.с. 10-12). Вказані дії відповідача, які полягають у незаконній рубці дерев, є порушенням ст.10 Закону України «Про рослинний світ», та ст. 67,69 Лісового Кодексу України,. Згідно зі ст.105 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Таким чином, виникли підстави звернення позивача до суду з метою застосування до [PERSON] цивільно-правової відповідальності. Відомості щодо добровільного відшкодування завданої шкоди відповідачем у матеріалах справи відсутні. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка та висновки суду. Ст.66 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Відповідно до ч.1 ст.105 Лісового кодексу України, порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно- правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні зокрема у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Ч.1 ст.69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Згідно зі ст. 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави. Відповідно до ст.20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належать: складання протоколів про адміністративні правопорушення та розгляд справ про адміністративні правопорушення, накладення адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом; пред`являти претензії про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах. Відповідно до пункту 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 року №275 Державна екологічна інспекція України (далі Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Пунктом 7 вищевказаного Положення визначено, що Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи. Наказом Міністерства енергетики та захисту довікілля України від 07.04.2020 року №230 затверджено Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції. Відповідно до п.п.1,3 даного наказу Державна екологічна інспекція відповідної області є територіальним органом Держекоінспекції та їй підпорядковується. Основними завданнями Держекоінспекції є реалізація повноважень Держекоінспекції України у межах відповідної території. Держекоінспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог, в тому числі і щодо законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів, зокрема: законності вирубки, ушкодження дерев і чагарників, знищення або ушкодження лісових культур, сіянців або саджанців у лісових розплідниках і на плантаціях, а також молодняку природного походження й самосівів на площах, призначених під лісовідновлення та тощо (Розділ ІІ). Згідно із п.п.6-10 Розділу ІІ Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції, для виконання покладених на неї завдань Держекоінспекція має право: розраховувати розмір шкоди, збитків і втрат, заподіяних внаслідок порушення законодавства з питань, що належить до її компетенції, пред`являти претензії, вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах. Таким чином, саме Державна екологічна інспекція є органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Статтею 16 Конституції України обов`язком держави визначено забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України. Відповідно до приписів ст.20-2 Закону України «Про охорону природного навколишнього середовища» до компетенції державної екологічної інспекції належить організація і здійснення державного контролю за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень вимог законодавства про охорону, утримання і використання зелених насаджень. Вказаним законом вищезазначений орган наділений повноваженнями виступати позивачем у судах. Стаття 3 Закону України «Про рослинний світ» визначає, що рослинний світ, це сукупність усіх видів рослин. Отже, дерева є видом рослин. Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Ст.68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Згідно зі ст.10 Закону України «Про рослинний світ» спеціальне використання природних рослинних ресурсів здійснюється за дозволом юридичними або фізичними особами для задоволення їх виробничих та наукових потреб, а також з метою отримання прибутку від реалізації цих ресурсів або продуктів їх переробки. Відповідно до ст.69 Лісового кодексу України спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно. Ст.40 Закону України «Про рослинний світ» передбачено, що порушення законодавства про рослинний світ тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законами України. Відповідальність за порушення законодавства про рослинний світ несуть особи, винні, зокрема, у: самовільному спеціальному використанні природних рослинних ресурсів; порушенні правил загального використання природних рослинних ресурсів; протиправному знищенні або пошкодженні об`єктів рослинного світу. Ст.105 Лісового кодексу України передбачено, що порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні, зокрема, у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Відповідно до ст.107 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності їх вини в завданні шкоди позивачу. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Оскільки [PERSON] добровільно в повному обсязі не відшкодував завдану шкоду, суд вважає позовні Державної екологічної інспекції у Вінницькій області обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Водночас суд виходить з приписів ч.1, 5 ст.81 ЦПК України та враховує, що відповідач [PERSON] не надав суду доказів відшкодування шкоди, не спростував наданий позивачем розрахунок та обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи повне задоволення позовних вимог, розмір понесених позивачем судових витрат пов`язаних з розглядом справи,

Outcome: approved