Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

До Амур-Нижньодніпровського районного суд м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] , подана адвокатом Трун О.В., до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що в період з 03.05.2018 по 07.10.2024 року позивач працював на ТОВ «Краснолиманське». 07.10.2024 року позивач був звільнений за ст.. 38 КЗпП України. Однак, з моменту звільнення до подачі даної позовної заяви з позивачем не проведений розрахунок по заборгованості з заробітної плати. Відповідач не надав відповіді на адвокатський запит про розмір заборгованості з заробітної плати позивача, у зв`язку з чим просить суд витребувати у відповідача вказані відомості, відповідне клопотання було додано до позову. Як вбачається з довідки про заробітну плату, за період з 03.05.2018 року по 07.10.2024 року відповідачем нараховано заробітну плату у розмірі 2044618,67 грн. (після утримання обов`язкових платежів та зборів). Водночас, як вбачається з виписки по рахунку позивача, на яку він отримував заробітну плату, за період з 03.05.2018 по 07.10.2024 ТОВ «Краснолиманське» перерахувало заробітну плату у розмірі 1770759,01 грн. Отже, з наведеного вбачається, що відповідач заборгував заробітну плату у розмірі 273859,66 грн. У зв`язку з тим, що відповідачем (як податковим агентом) не подано відомості за 3 квартал 2024 року, позивач позбавлений можливості вказати розмір заборгованості за 3 квартал 2024 року, у зв`язку з чим вказані відомості будуть надані пізніше. Крім того, у позивача наявні дні невикористаної відпустки у кількості 155 днів. Відповідно до п. 7 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового період. Із розрахунку виключається святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Отже, розмір компенсації невикористаної відпустки складає (761672,02:365*155) = 323449,76 грн. Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 03.05.2018 по 07.10.2024 року у розмірі 597309,42 грн. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2024 року провадження у справі було відкрито, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судові засідання призначались на 28.01.2025 року та 17.02.2025 року. Позивач у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просила розгляд справи здійснювати за її відсутності та відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судові засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву не направив. Вимоги ухвали суду про витребовування доказів не виконав. Враховуючи вимоги ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставіст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~та\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені\~ст. 16 ЦК України\~та\~КЗпП України. Відповідно до\~статті 2 КЗпП\~працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до\~ст.47 КЗпП\~роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 116\~КЗпП\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Так на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем.\~03.05.2018 року Личковаха був прийнятий по переводу електрослюсаром підземним 5-го розряду з повним підземним робочим днем в шахті, відповідно до Наказу № 695-к від 03.05.2018 та звільнений за\~статтею 38 КЗпП України\~07.10.2024 року відповідно до наказу № 335-к від 07.10.2024 року по ТОВ «Краснолиманське», що підтверджується записами у трудовій книжці. Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Позивачем вказано, що після його звільнення відповідачем, всупереч вимог\~КЗпП України\~не була виплачена в повному обсязі заробітна плата, утворилась заборгованість. Відповідно до довідки з Пенсійного фонду України щодо даних про нараховану заробітну плату від 01.12.2024 року, за період з 2018 року по 2024 рік відповідачем нарахована заробітна плата у розмірі 2415830,22 грн. (без утримання обов`язкових платежів та зборів). Позивачем зазначено, що відповідачем після утримання обов`язкових платежів та зборів було нараховано заробітну плату у розмірі 2044618,67 грн. Оскільки ухвала судді від 28 січня 2025 року, якою було повторно витребувано від ТОВ «Краснолиманське» відомості про розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] , в тому числі розмір компенсації за дні невикористаної відпустки, станом на день розгляду справи залишилась не виконаною, витребувані докази на адресу суду не надійшли, на підставі ч. 4 ст. 81 ЦПК України вказані обстаивни визнаються встановленими. Згідно з випискою по рахунку [PERSON] за період з 22.05.2018 року по 13.09.2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» за розрахунком суду перераховано позивачу заробітну плату у розмірі 1770704 грн. (а.с.16-26). Відтак, вбачається, що невиплачена щаборгованість із заробітної плати становить 273914,67. Також позивач вказує про наявні дні невикористаної відпустки у кількості 155 днів. Згідно розрахунку позивача, розмір компенсації невикористаної відпустки складає (761672,02:365*155) = 323449,76 грн. У матеріалах справи відсутні докази, які б спростували правильність розрахунку позивача, так як оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву та не надав витребувані ухвалою суду докази, тому суд приймає до уваги розрахунок позивача. Виходячи з вищезазначеного, заборгованість по заробітній платі складає 597364,43 грн. Відповідно до положень ч. 2 ст. 264 ЦПК України, так як при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, позов підлягає задоволенню в повному обсязі в межах позовних вимог. Згідно частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки позивач звернувся до суду через підсистему «Електронний суд» і подав документи в електронній формі, при стягненні судових витрат у справі, які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають покладенню на відповідача, та відповідно до ч. 3\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4778,47 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved