Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

24.12.2024 року до Кілійського районного суду Одеської області надійшов з Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області позов [PERSON] в інтересах [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» /надалі ТОВ «Авентус Україна/, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідний позов обґрунтований тим, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис № 9711 від 08.07.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» заборгованості у розмірі 10\~247,78 гривень у зв`язку із тим тим, що [PERSON] є боржником за кредитним договором № 824428 від 25.04.2019 року, укладеним із ТОВ «Авентус-Україна». Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06.07.2021 року, позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславовичем згідно Єдиного реєстру нотаріусів не діє. Представник позивача вважає, що виданий нотаріусом виконавчий напис № 9711 від 08.07.2020 року має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, з огляду на те, що була порушена процедура вчинення виконавчого напису, вимоги стягувача є неправомірними. Зокрема, оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 08.07.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, позивач ніколи в будь-який спосіб не отримувала одноразовий ідентифікатор, яким нібито, був підписаний Кредитний договір та не підписувала в будь-який спосіб вищевказаний кредитний договір з ТОВ «Авентус Україна», наданий відповідачем нотаріусу примірник кредитного договору не був посвідчений нотаріально. Разом з тим, на підставі відповідного виконавчого напису приватний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 62909476 від 31.08.2020 року. Враховуючи вищенаведене, представник позивача просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича № 9711 від 08.07.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» заборгованості в розмірі 10\~247,08 гривень, а також стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» на користь [PERSON] судові витрати, зокрема по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 5 000,00 гривень. Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 26.12.2024 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, про що повідомлені сторони. 30.12.2024 р року представник позивача [PERSON] - [PERSON] надав заяву в якій просив розглядати справу без участі сторони позивача та задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» подав 02.01.2025 року на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що відповідач заперечує проти позову у повному обсязі, оскільки вважає позов необґрунтованим, завідомо безпідставним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Представник відповідача вказав, що процедура укладення з Товариством Договору про надання коштів відбувається відповідно до вимог чинного законодавства та проходить в онлайн-режимі. Інформація, яка була необхідна позивачу, як клієнту для прийняття ним усвідомленого рішення про отримання кредиту, була розмішена товариством на власному веб-сайті та була доступною для ознайомлення і містила всі необхідні відомості. Про підтвердження своєї обізнаності та згоди з усіма істотними мовами Кредитного договору та ознайомлення з Правилами прийняття пропозиції (оферти), свідчить натиснута кнопка «погоджуюсь» у особистому кабінеті позивача, після чого йому було надано одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-коду, який клієнт вводить на підтвердження підписання кредитного договору; позивач заповнила заявку на отримання кредиту на сайті відповідача. Відповідач за результатами розгляду заявки надіслав позивачу пропозицію укласти договір, яка містила усі істотні умови шляхом розміщення його у особистому кабінеті клієнта. Позивач вчинила дії на укладення договору і отримала примірник Договору у формі електронного документу за вказаною адресою електронної пошти. У зв`язку з укладенням договору ТОВ «Авентус Україна» надало позивачу кошти у розмірі 3500 гривень, які позивач, як споживач зобов`язалась одержати та повернути, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші обов`язки, передбачені укладеним договором. Переказ коштів було здійснено 25.04.2019 р. шляхом перерахування на банківську картку клієнта, яка вказана особисто в заяві на отримання кредиту. Крім того, товариство надало нотаріусу для вчинення виконавчого напису всі необхідні документи, що підтверджували існування боргового зобов`язання між сторонами та безспірність суми заборгованості. Позивачем не доведено факту протиправної поведінки відповідача і порушення його прав. На підставі викладеного представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову. У разі задоволення позову зменшити розмір витрат на правову допомогу адвоката до 1500 грн, оскільки витрати у розмірі 5000 грн є завищеними, справа розглядається у спрощеному провадженні, а позовна заява є типовою та опублікована на різних безкоштовних сайтах, як приклад для написання. Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, а також строків подання пояснень, пояснення на адресу суду не надав, з заявами про відкладення розгляду спрви або розгляду справи без його присутності не звертався. Відповідно до ч. 2\~ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані представниками сторін заяви по суті справи, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії договору № 824428 від 25.04.2019 року про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» в особі директора Довгаля Володимира Вікторовича, що діє на підставі Статуту, з однієї сторони та [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , з другої сторони, уклали цей Договір, про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту. Згідно умов Договору товариство зобов`язалось надати клієнту грошові кошти в сумі 3500 гривень на умовах строковості, зворотності платності з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценту за користування позикою. Позика надається строком на 30 днів. Договір містить погоджений сторонами розмір зниженої та стандартної процентної ставок, порядок та розмір нарахування неустойки у випадку несвоєчасного повернення позики та інші умови. 08.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29.03.1999 року №1172, вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за номером 9711, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Авентус Україна», заборгованості у загальному розмірі 9447,78 гривень за період з 20.02.2020 року по 20.05.2020 року за кредитним договором № 824428 від 25.04.2019 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича від 31.08.2020 року ВП № 62909476 на підставі заяви стягувача ТОВ «Авентус Україна» відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 9711, виданого 08.07.2020 р. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 06.07.2021 року Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб 06.07.2021 року, про що було зроблено відповідний актовий запис № 1417 від 06.07.2021 року. Після реєстрації шлбу дружині присвоєне прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.\~263\~ЦПК\~України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19\~Цивільного процесуального кодексу України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до\~статті 18 Цивільного кодексу України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно\~з частиною 1\~статті 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до\~статті 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Частиною 4\~статті 263 Цивільного процесуального кодексу України\~визначено, що при застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5\~визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (надалі - Перелік документів), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172\~для одержання виконавчого напису подаються а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);\~б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Слід враховувати, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року було визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, в свою чергу, внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, стягнення заборгованості з підстав, що випливають із кредитних відносин можливе лише за нотаріально посвідченими договорами, при цьому, для вчинення виконавчого напису стягувач повинен надати нотаріусу відповідну заяву (п.п. 2.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5), оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення зобов`язання. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 р. у справі № 910/10374/17, в якій зазначено, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Крім того Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження №61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса відповідачем було надано приватному нотаріусу договір, який не був посвідчений нотаріально, Відповідачем будь-яких доказів на спростування вказаних обставин не надано, а відтак вказане свідчить, що кредитний договір наданий відповідачем приватному нотаріусу не є документом, за яким стягнення заборгованості може провадиться у безспірному порядку, що свідчить про відсутність правових підстав для вчинення виконавчого напису на ньому. Отже, вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зважаючи на те, що відповідач не надав суду докази на спростування посилань позивача в особі його представника на вказані вище обставини, суд дійшов висновку, що викладені у позові обставини в ході судового розгляду справи знайшли своє підтвердження, та визнає доведеним факт того, що приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не переконався у безспірності вимог стягувача та не перевірив виконання стягувачем вимог підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чим порушив норми\~Закону України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими, доведеними, а відтак такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята\~статті 137 ЦПК України). Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, оформлені у встановленому законом порядку, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2\~статті 137 ЦПК України). Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5\~000,00 гривень, в підтвердження чого представником позивача на підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою суду надано: договір №б/н/24 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 20.10.2024 року; додаток №1 до договору №б/н/24 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 20.10.2024 року; рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару (винагороди); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2212 від 26.06.2018 року, видане Радою адвокатів Полтавської області; ордер на надання правничої допомоги від 11.11.2024 року; акт виконаних робіт від 11.11.2024 року; платіжну інструкцію від 25.11.2024 року на суму 1500,00 гривень; платіжну інструкцію від 15.12.2024 року на суму 2000,00 гривень. Згідно з\~ч.\~4\~ст.\~137\~ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові від 22 травня 2024 року у справі № 05/5969/15-ц, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду висловив правову позицію стосовно того, що при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Враховуючи те, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, спір який виник між сторонами у справі є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності наданих адвокатських послуг, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача у розмірі 2000 гривень. Згідно ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати» роз`яснено, що оскільки ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад\~ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до вимог ч. 3 \~ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. За постановою КЦС ВС від 19 жовтня 2022 року в справі № 743/1481/21, позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої\~статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Споживач, що звернувся до суду з позовом про захист своїх прав, звільнений від сплати судового збору як за подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, так і на наступних стадіях цивільного процесу (при поданні апеляційної та касаційної скарг). Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог\~ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved