Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. Посилався на те, що перебуває із відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] . Протягом останніх років їхні відносини поступово погіршувались. В результаті чого, між ними зникло взаєморозуміння. Будь-які спроби в свій час примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у них з Відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Таким чином, подружні відносини між ними припинилися , проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Тому вважає за необхідне розірвати шлюб між ними. Спір з приводу майна, набутого за час перебування у шлюбі, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності, на момент звернення з цим позовом - відсутній. З моменту окремого проживання та на даний момент, малолітній син [PERSON] проживає разом з Позивачем та знаходиться на повному його утриманні та виховується ним одноосібно. Відповідачка не намагається доглядати дитину, не цікавиться, не приймає жодної участі у вихованні сина . До [PERSON] він завжди ставиться із любов`ю та дбає про нього, забезпечує усім необхідним, водить та забирає зі школи, відвідує батьківські збори дбає про його здоров`я. Визначення місця проживання дитини з батьком та встановлення факту самостійного виховання та утримання сина необхідно йому для отримання соціальної допомоги на дитину, яка виховується лише одним із батьків, а також для переміщення із дитиною без документального оформлення згоди матері, яка разом із сином не проживає. Просив розірвати шлюб, визначити місце проживання сина з ним та встановити факт, що має юридичне значення. Відповідачем відзив на позов подано не було. Позивач у судове засідання не з`явився. У поданій до суду заяві позов підтримав, просив розглянути справу у його відсутності. Відповідач також у судове засідання не з`явилася. Від відповідача надійшла заява, в якій остання визнала позов та просила його задовольнити. Просить розглянути справу у її відсутності. Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. ( ч.1 ст .82 ЦПК України). Суд не має сумніву , щодо достовірності обставин , які визнаються усіма учасниками справи. Згідно вимог\~ч.ч.1,4\~ст.\~206\~\~цього ж\~\~Кодексу -\~позивач\~може\~відмовитися від\~позову,\~а\~відповідач\~-\~визнати\~позов\~на будь-якій\~стадії\~провадження\~у справі,\~зазначивши\~про\~це в\~заяві\~по\~суті справи\~або\~в\~окремій письмовій\~заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Суд приймає до уваги визнання позову відповідачкою , оскільки воно не суперечить Закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 08 вересня 2002 року виконкомом Драчинецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис 22 (а.с.3). Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] [INFO] (а.с.12). Як встановлено, спільне життя сторін на склалось через різні погляди на сімейне життя, інтереси та несумісності характерів. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено. Таким чином, суд вважає, що збереження їх сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, суд зазначає наступне. Суд, розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів, наданих позивачем, а відтак, дійшов висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню з наступних підстав. На підтвердження обставин самостійного виховання позивачем свого сина , судом досліджуються наступні документи: Відповідно до довідки Драчинецького опорного закладу ЗСО І-ІІІ ступенів Мамаївської сільської ради , [PERSON] є учнем 4б класу. Вихованням [PERSON] займається його батько , який цікавиться життям дитини, відвідує батьківські збори, цікавиться його успіхами у навчанні та матеріально забезпечує Теодора. Мати [PERSON] контакту із закладом освіти не підтримує , із вчителями не спілкується. ( а.с. 14). Згідно інформації про результати психологічного обстеження, [PERSON] прихильний до батька, який піклується про нього. Також письмовими поясненнями [PERSON] , [PERSON] підтверджується факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] свого малолітнього сина [PERSON] . Крім того , згідно вказаних пояснень , відповідачка по справі не проявляла інтересу до продовження спільного життя з позивачем та проживає окремо від чоловіка та сина . Згідно характеризуючи даних [PERSON] на обліку у лікаря психіатра не перебуває. Згідно акту про фактичне місце проживання , також підтверджено факт проживання [PERSON] спільно із своїм сином [PERSON] . Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з п. 2 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідноч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суд враховує об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики, поведінки батьків щодо дитини . Судом вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved