Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Просила поділити спільне майно подружжя автомобіль SKODA Fabia 2011 р.в. сірого кольору VIN [NUMBER] , дата записи віл 25.05.2021р. держномер [NUMBER] та стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію 1/2 вартості автомобіля у розмірі 114\~480 грн. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги та просила про компенсацію вартості автомобіля SKODA Fabia 2011 р.в. сірого кольору VIN [NUMBER] , дата записи віл 25.05.2021р. держномер [NUMBER] у розмірі 80\~000 грн. Відповідач позов з урахуванням уточнень визнав та не заперечував проти його задоволення. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . За час шлюбу придбано автомобіль SKODA Fabia 2011 р.в. сірого кольору VIN [NUMBER] , дата записи віл 25.05.2021р. держномер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Порядок розподілу спільного майна погоджено в судовому засіданні. Позивач просила про компенсацію вартості автомобіля SKODA Fabia 2011 р.в. сірого кольору VIN [NUMBER] , дата записи віл 25.05.2021р. держномер [NUMBER] у розмірі 80\~000 грн. Відповідач позов з урахуванням уточнень визнав та не заперечував проти його задоволення. Згідно з частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється(ст.372 ЦК). Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить статті 206 цього Кодексу.(ч.6ст.263 ЦПК). У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову та продовжує судовий розгляд.(ч.4 ст.206 ЦПК). Зважаючи на викладене, беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе задоволити позовні вимоги. Відповідно до ст.ст.141,142 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути в розмірі 605,60 грн. На підставі ст.ст.2,12,13,76,81,141,258,259,263-265 ЦПК України, суд

Outcome: approved