Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Заступник керівника\~Ужгородської окружної\~прокуратури Закарпатської\~області в\~інтересах держави\~в особі\~Великодобронської сільської\~ради Ужгородського\~району Закарпатської\~області звернувся\~з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позову посилається на те, що 09.11.2022 [PERSON] у порушення вимог статей 4, 24, 67, 69 Лісового кодексу України, статей 5, 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання та відтворення лісу, незаконно, без спеціального дозволу, перебуваючи в лісі на території природно-заповідного фонду регіонального ландшафтного парку «Притисянський», а саме на межі населених пунктів села Тисаагтелек та села Малі Геївці за координатами системи GPS застосунку «Google Maps» 48.46772, 22.31348, Великодобронської об`єднаної територіальної громади Ужгородського району Закарпатської області, де шляхом повного відокремлення стовбура від кореня у спосіб спилювання, за допомогою бензопили вчинив самовільну вирубку 7 дерев породи «ясен зелений» діаметром пня біля шийки кореня 15 см, 16 см, 17 см, 17 см, 17 см, 18 см, 18 см. Вищевказаними незаконними діями [PERSON] проведеним розрахунком згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди заподіяної лісу» та статті 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», завдано майнову шкоду на загальну суму 79541 грн. Слідчим відділенням відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції в Закарпатській області за даним фактом 10.11.2022 внесено відомості про кримінальне правопорушення у кримінальному провадженні №12022071170000637, за результатами розслідування якого відносно [PERSON] за ч. 3 ст. 246 КК України надіслано обвинувальний акт до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для розгляду по суті у порядку статті 291 КПК України. Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.01.2023 у справі №308/17115/22 затверджено угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором, визнано [PERSON] винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України, тобто у незаконній порубці дерев на об`єктах природно-заповідного фонду, та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік. Зазначений вирок 10.02.2023 набрав законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувався. Вищевказаним порушенням законодавства про природно-заповідний фонд та навколишнє природне середовище [PERSON] завдано шкоду на загальну суму 79541 грн. Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся, а в добровільному порядку відповідач не відшкодував завдані збитки. Розрахунок шкоди проведений Державною екологічною інспекцією згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2022 №575 «Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд». На підставі наведеного, просить суд стягнути з [PERSON] на користь місцевого бюджету Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області суму шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням в розмірі 79541 грн, зарахувавши на р/р UА628999980314121968000007475, отримувач Головне управління Казначейства у Закарпатській області, код отримувача (ЄДРПОУ) 37975895, код платежу 24061600, для подальшого перерозподілу згідно вимог бюджетного законодавства. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2023 головуючою суддею визначено Лемак О.В. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Лемак О.В. від 30.05.2023 постановлено прийняти до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Відповідно до розпорядження керівника апарату суду №356 від 09.12.2024 призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи №308/8218/23 у зв`язку з тим, що суддя Лемак О.В. відрахована зі штату суду у зв`язку з поданням заяви про відставку згідно з наказом Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2024 №37/02-06. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2024 головуючою суддею визначено Світлик О.М. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М. від 11.12.2024 прийнято до свого провадження матеріали цивільної справи №308/8218/23 за вказаною позовною заявою та призначено підготовче засідання. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даною позовною заявою до судового розгляду по суті. Представник позивача прокурор Романець О.П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.01.2023 у справі №308/17115/22 [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України\~та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеною основного покарання з випробуванням строком на один рік та покладено на нього у відповідності до ст. 76 КК України відповідні обов`язки. Судом у вироку встановлено, що 09.11.2022, приблизно о 17 год. 00 хв., [PERSON] у порушення вимог статей 4, 24, 67, 69 Лісового кодексу України, статей 5, 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання та відтворення лісу, незаконно, без спеціального дозволу, який посвідчується відповідним документом (лісорубним квитком, ордером), виданим уповноваженим органом, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, перебуваючи в лісі на території природно-заповідного фонду регіонального ландшафтного парку «Притисянський», а саме на межі населених пунктів села Тисаагтелек та села Малі Геївці за координатами системи GPS застосунку «Goodle Марs» 48.46772, 22.31348, Великодобронської об`єднаної територіальної громади Ужгородського району Закарпатської області, де шляхом повного відокремлення стовбура від кореня у спосіб спилювання, за допомогою бензопили вчинив самовільну вирубку 7 дерев породи «ясен зелений», діаметром пня біля шийки кореня 15 см, 16 см, 17 см, 17 см, 17 см, 18 см, 18 см, який у подальшому за допомогою встановлених осіб, яких останній попросив допомогти, попередньо повідомивши, що дана вирубка вище вказаних дерев є законною, погрузили на транспортний засіб марки «IVEKO», моделі «31.10» з д.н.з. [NUMBER] , де по дорозі в сторону населеного пункту села Тисаагтелек були виявлені працівниками поліції, внаслідок чого незаконними діями [PERSON] , проведеним розрахунком згідно з постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди заподіяної лісу» та статті 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», завдано майнову шкоду на загальну суму 79541 грн. До позову долучено копію протоколу додаткового огляду місця події від 14.11.2022 та ілюстративну таблицю до даного протоколу, яким зафіксовано місце з відповідним координатами системи GPS застосунку «Goodle Марs» 48.46772, 22.31348, де вчинено вирубку 7 дерев породи «ясен зелений», діаметром пня біля шийки кореня 15 см, 16 см, 17 см, 17 см, 17 см, 18 см, 18 см. Відповідно до проведеного розрахунку згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди заподіяної лісу» та статті 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» загальний розмір завданої майнової шкоди становить 79541 грн. Ужгородська окружна прокуратура звернулася до Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області з повідомленням в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 23.02.2023 за №07.53-107-1401ВИХ-23, у якому проінформовано про обставини, встановлені вироком Ужгородського міськрайонного суду від 10.01.2023 у справі №308/17115/22 та просила у строк до 10.03.2023 повідомити про те, чи вживалися та чи будуть вживатися заходи захисту вказаних у повідомленні порушених інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища, направити розрахунковий рахунок органу місцевого самоврядування, на який підлягає стягненню відповідна сума шкоди. Також зазначено, що невжиття у розумний строк уповноваженим органом заходів позовного характеру для відшкодування вказаної суми коштів слугуватиме підставою для звернення прокурора з таким позовом до суду. Відповідно до листа Великодобронської сільської ради від 07.03.2023 за №131 проінформовано заступника керівника Ужгородської окружної прокуратури про те, що регіональний ландшафтний парк «Притисянський» створений рішенням Закарпатської обласної ради №908 від 07.08.2009. Попри це, з часу його створення і дотепер, землі парку перебувають у державній власності і під охороною Великодобронської сільської ради, у зв`язку з відсутністю коштів, запланованих на забезпечення належної охорони не перебувають. У зв`язку з чим, заходи захисту вказаних у повідомленні порушених інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища Великодобронською сільською радою не вживалися. Також надано відомості про розрахунковий рахунок сільської ради, на який підлягає стягненню відповідна сума шкоди. Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Згідно зі статтею 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави. Положеннями статті 66 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України). У частині першій статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом. Статтею 1 Лісового кодексу України встановлено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Згідно зі статтею 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень. Спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно (стаття 69 ЛК України). Відповідно до частини другої статті 24 Лісового кодексу України збитки, завдані внаслідок порушення прав власників лісів, лісокористувачів та громадян, підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідно до закону. Порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону (частини перша статті 105 Лісового кодексу України). Пунктом 1 частини другої статті 105 Лісового кодексу України передбачено, що відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Відповідно до статті 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. За змістом статей 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Згідно з положеннями частини першої та другої статті 22ЦК України особа,якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина третя статті 22 ЦК України). Загальні підстави відшкодування майнової шкоди визначені частинами першою та другою статті 1166 ЦК України, за змістом яких майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.01.2023 у справі №308/17115/22, встановлено, що відповідач [PERSON] у порушення вимог статей 4, 24, 67, 69 Лісового кодексу України, статей 5, 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», перебуваючи в лісі на території природно-заповідного фонду регіонального ландшафтного парку «Притисянський», а саме на межі населених пунктів села Тисаагтелек та села Малі Геївці за координатами системи GPS застосунку «Goodle Марs» 48.46772, 22.31348, Великодобронської об`єднаної територіальної громади Ужгородського району Закарпатської області, за допомогою бензопили вчинив самовільну вирубку 7 дерев породи «ясен зелений», діаметром пня біля шийки кореня 15 см, 16 см, 17 см, 17 см, 17 см, 18 см, 18 см, та проведеним розрахунком згідно з постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди заподіяної лісу» та статті 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», завдав майнову шкоду на загальну суму 79541 грн. Частинами першою та сьомою статті 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Із матеріалів справи вбачається, що цивільний позов про відшкодування вказаної шкоди, завданою незаконною порубкою дерев, до обвинуваченого у кримінальному провадженні не пред`являвся. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, та вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Відтак, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, та одночасно передбачає презумпцію вини, як то, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, у деліктних правовідносинах саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини, якщо позивачем доведено завдання йому шкоди. Прокурором, шляхом надання суду належних, допустимих і достовірних доказів у їх сукупності, доведено факт незаконної порубки відповідачем дерев на території природно-заповідного фонду регіонального ландшафтного парку «Притиснянський», а саме на межі населених пунктів села Тисаагтелек та села Малі Геївці за координатами системи GPS застосунку «Goodle Марs» 48.46772, 22.31348, Великодобронської об`єднаної територіальної громади Ужгородського району Закарпатської області, та доведено, що такими діями заподіяно шкоду у розмірі 79541 грн. Відповідач своєї вини у заподіянні шкоди не спростував, при цьому, його вина встановлена у вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.01.2023 у справі №308/17115/22, що набрав законної сили. Завдані державі збитки у розмірі 79541 грн [PERSON] в добровільному порядку не відшкодовано, доказів на спростування наведеного суду надано. Відповідно до статті 13 Конституції України, статті 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (стаття 142 Конституції України, частина перша статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Згідно з пунктом «ї» частини першої статті 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Пунктом «г» частиною четвертої статті 47 цього Закону передбачено утворення місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, зокрема частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством. Згідно з частиною першою статті 29 Бюджетного кодексу України до доходів Державного бюджету України включаються доходи бюджету, за винятком тих, що згідно із статтями 64, 66, 69, 69-1 та 71 цього Кодексу закріплені за місцевими бюджетами. Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67-1 цього Кодексу) є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. Відповідно до пунктом 4 частини першої статті 69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя 70 відсотків. Таким чином, шкода, заподіяна порушенням природоохоронного законодавства, відшкодовується шляхом перерахування коштів на рахунок відповідної місцевої ради, на адміністративній території якої вчинено правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вказаному вище співвідношенні. За приписами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що матеріалами справи доведено, що відповідачем внаслідок незаконної порубки дерев було завдану навколишньому природному середовищу шкоду в розмірі 79541 грн, між неправомірними діями відповідача та завданою шкодою існує причинний зв`язок, доказів на спростування вини,та спростування заподіяння шкоди на заявлену суму відповідачем суду не надано, відомостей про те, що вказана сума відшкодована відповідачем надано не було, у зв`язку із чим суд вважає, що позов є обґрунтований та підлягає до задоволення. Згідно з частиною шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач на підставі пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved