Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернулося до суду з позовом та просило ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № Р20.22004.004004154 від 06.06.2018 року у розмірі 35453,60 грн, з яких: 14404,10 грн заборгованість за основним боргом; 7098,21 грн заборгованість за відсотками; 13951,29 грн заборгованість за іншими процентними платежами, а також стягнути судові витрати в сумі 2422,40 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 06.06.2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Р20.22004.004004154, згідно якого вона отримала кредит у розмірі 20115 грн. За загальними умовами договору позичальник [PERSON] отримала кредитні кошти на умовах платності користування та зобов`язалася повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. На виконання умов вищевказаного договору АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідної суми кредиту виконало повністю. Однак в подальшому відповідач не виконала свої зобов`язання щодо повернення наданого їй кредиту, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» приймає належні АТ «Ідея Банк» права вимоги до боржника, вказаного у Реєстрі боржників, в тому числі і за кредитним договором № Р20.22004.004004154 від 06.06.2018, укладеного з відповідачем. Таким чином, за вказаним договором факторингу до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перейшло право вимоги за зобов`язанням [PERSON] по вищевказаному договору. Оскільки позичальник не виконав свої зобов`язання добровільно, товариство звернулося до суду за захистом своїх прав. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, у позовній заяві просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Представник відповідача\~у судове\~засідання не\~з`явився,\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання повідомлений\~належним чином. 20 лютого 2025 року представник відповідача подав до суду письмові пояснення в яких зазначив, що у даному випадку положення укладеного між первісним кредитором та відповідачем договору встановлюють сплату позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2,25% щомісячно від початкової суми кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем, що суперечить вимогам ч. 1,2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» та свідчить про нікчемність цієї умови договору. Зокрема, банк не мав права встановлювати до кредитного договору щомісячну комісію за обслуговування кредиту, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Зазначив, що з виписки за Договором № Р20.22004.004004154, що складена за період з 06.06.2018 року по 08.01.2020 року вбачається, що відповідачем сплачено кошти на загальну суму 41102,34 грн., з яких 11058,76 грн. - плата за послуги банку, які з відповідачем узгоджено не було. Встановивши у Договорі № Р20.22004.004004154 комісійну винагороду за обслуговування кредиту в розмірі 2,25 % від суми щомісячно, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються відповідачу, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими та неправомірними. Крім того, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідача заявлено позивачем з порушенням строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, с підставою для відмови у позові. В даному випадку, оспорюваний Договір № Р20.22004.004004154 укладено сторонами - 06.06.2018 року строком на 36 місяців - до 06.06.2021 року. Таким чином, строк позовної давності за вимогами щодо стягнення заборгованості закінчився 06.06.2024 року, тоді як до суду позивач звернувся з позовною заявою лише 19.12.2024 року. Разом із тим, позивач не надав належні та допустимі докази того, що у нього існували об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для звернення з позовом до суду у строк, передбачений ч. 1 ст. 261 ЦК України, в зв`язку з чим просив застосувати позовну давність. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 06.02.2025, яке відкладено на 28.02.2025 у зв`язку з перебуванням судді у щорічній основній відпустці. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами виникли правовідносини щодо заборгованості за кредитним договором, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Судом встановлено, що 06.06.2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Р20.22004.004004154, згідно якого вона отримала кредит у розмірі 20115 грн. Відповідно до п.п. 1.1-1.6 Кредитного договору кредит надано в сумі 20115 грн зі сплатою річної змінюваної процентної ставки за користування кредитом, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5,5%. Станом на день укладення договору змінна частина ставки становить 9,5%, що разом з Маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15%. Приймаючи умови Кредитного Договору, Клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Згідно з п. 2.1 Кредитного договору позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 6дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. Пунктом 1.10 кредитного договору передбачено, що обслуговування кредиту Банком включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контак-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені до Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Підписанням цього кредитного договору відповідач підтверджує, що вона ознайомилася з повною інформацією щодо умов та тарифів на послуги банку, вони їй зрозумілі та їх приймає. За умовами кредитного договору відповідач зобов`язалася повернути отримані грошові кошти у визначений договором строк. АТ «Ідея Банк» виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору, однак позичальник свої зобов`язання за цим договором не виконала та не повернула, отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за вказаним кредитним договором. 25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» приймає належні АТ «Ідея Банк» права вимоги до боржника, вказаного у Реєстрі боржників, в тому числі і за кредитним договором № Р20.22004.004004154 від 06.06.2018, укладеного з відповідачем. Таким чином, за вказаним договором факторингу до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перейшло право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] по вищевказаному договору. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № Р20.22004.004004154 від 06.06.2018 року, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» станом на дату подачі позову, становить 35 453,60 грн з яких: заборгованість за основним боргом - 14 404,10 грн; заборгованість за відсотками - 7 098,21 грн; заборгованість за іншими процентними платежами - 13 951,29 грн. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією кредитного договору № Р20.22004.004004154 від 06.06.2018; заявою-анкетою від 06.06.2018; копією паспорта споживчого кредиту від 06.06.2018; копією договору факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023; розрахунком заборгованості за кредитним договором № Р20.22004.004004154 від 06.06.2018 та іншими доказами у справі. 4. Застосовані норми права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 5. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів та наявності в неї боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним договором позики за договорами відступлення прав вимоги. Водночас суд вважає, що вимога про стягнення заборгованості з відповідача на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за іншими процентними платежами у розмірі 13951,29 грн не підлягає задоволенню. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. До цих засад віднесено свободу договору (пункт 3), справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6). Статтею 55 Закону України 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону «Про споживче кредитування» №1734-VІІІ загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. В силу статті 8 Закону №1734-VІІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Як передбачено ч. 5 ст. 12 Закон №1734-VІІІ, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору, в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. Умовами кредитного договору можуть визначатися додаткові (акцесорні) зобов`язання сторін. При цьому правові та організаційні засади споживчого кредитування встановлюють право споживача на справедливі умови кредитного договору. Закон №1734-VІІІ визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 9 грудня 2019 року (справа №524/5152/15-ц), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права. Як виснував Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлена комісія. Сплата позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2,25% щомісячно від початкової суми кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем суперечить вимогам ч. 1,2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» та свідчить про нікчемність цієї умови договору. Відтак, умови кредитного договору про сплату комісії є нікчемними. Статтею 534 ЦК України передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу. З наданої позивачем виписки по рахунку слідує, що [PERSON] сплатила на користь товариства 10964,16 грн, які були віднесені в рахунок оплати за обслуговування кредиту. На підставі ст. 534 ЦК України ці кошти мають бути віднесені на сплату процентів за кредитним договором в першу чергу, а отже заборгованість за відсотками відсутня. Сума залишку сплачених відповідачем грошових коштів 3865,95 грн, повинна бути розподілена на часткове погашення основного боргу. Тобто, якщо заборгованість за основним боргом становить 14404,10 грн, то зарахувавши сплачені грошові кошти в сумі 3865,95 грн на погашення даної заборгованості, заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 10538,15 грн. Враховуючи вищевикладене, вимоги щодо стягнення заборгованості за іншими процентними платежами в сумі 13\~951,29 грн та заборгованість за відсотками в сумі 7098,21 грн задоволенню не підлягають, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути прострочену заборгованість за тілом кредиту у сумі 10538,15 грн. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд враховує таке. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-IX, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) від 11.03.2020 №211 на всій території України з 12.03.2020 установлено карантин. Відмінено на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, якщо закінчення строку позовної давності за вимогами позивача припадає на час дії карантину або воєнного стану, то він продовжується на строк їх дії. Ураховуючи установлення на всій території України карантину, на період дії якого строки позовної давності продовжувалися, та зупинення перебігу строку позовної давності на період дії воєнного стану, введеного в Україні, при зверненні з позовом до суду ТОВ «СВЕА ФІНАНС» не пропустило строк позовної давності. З огляду на наведене, доводи представника відповідача про пропуск строку позовної давності є необґрунтованими. 6. Розподіл судових витрат. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, ціна позову 35453,60 грн, позов задоволено на суму 10538,15 грн, тобто на 29,7 %, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 719,45 грн судового збору (2422,4/100х29,7).

Outcome: partial