Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (стаття 32 Конституції України). Статтею 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до частини 1 статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Приписами частини 1 статті 40 ЦК України передбачено, що фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги (частина 1 статті 296 ЦПК України). Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Частиною 3 статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про стійкий психічний розлад, внаслідок якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (стаття 298 ЦПК України). У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» від 28 березня 1972 року роз`яснено, що даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Судом встановлено, що Заявниця є матір`ю [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] ). [PERSON] є інвалідом 1 групи з дитинства, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , а також довідкою до акту огляду МСЕК № 750669. Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта № 808 від 22.11.2024 року, [PERSON] на теперішній час виявляє хронічний, стійкий психічний розлад у формі важкої розумової відсталості. [PERSON] на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У даному висновку також відображено психічний стан [PERSON] , згідно якого мовному контакту він не доступний, при зверненні до нього не реагує, закриває вуха, відвертається, метушливий. З`ясувати орієнтацію в місці, часі, власній особистості, оточуючих особах не уявляється можливим. Мету судово-психіатричної експертизи зрозуміти й оцінити не може. До роз`яснення байдужий, сутність не усвідомлює. [PERSON] відомості зібрати не представляється можливим. Інтелектуально-мнестично виражено нерозвинений. Емоції незрілі, мало диференційовані; під експертний безглуздо, без видимої причини посміхається та періодично безцільно озирається. Непосидючий. До того, що відбувається, байдужий. Не помічає своєї неспроможності. У суду відсутні підстави ставити під сумнів вказаний вище висновок експертів, які згідно покладених на них обов`язків зобов`язані були провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок, при цьому також були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та вивчивши надані суду документи, суд дійшов до висновку, що подана заява про визнання особи недієздатною є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатним. Відповідно до вимог частини 6 статті 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Щодо вимоги про призначення недієздатній особі опікуна, слід зазначити наступне. Правилами статті 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна Відповідно до частини 1 статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно зі статтею 63 ЦК України фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Частиною 4 статті 63 ЦК України передбачено, що опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. В силу приписів частини 1 статті 300 ЦПК України суд ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Як зазначалась вище, судом встановлено, що Заявниця є матір`ю [PERSON] . У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року в справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. Під час внесення подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка. Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Такий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 28 лютого 2024 року в справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23). Відповідно до подання від 15.10.2024 № 1620/0/161-24 опікунська рада вважає можливим, у разі визнання [PERSON] недієздатним, визначити [PERSON] опікуном над ним. Також у даному поданні зазначено, що [PERSON] не працює, здійснює догляд за сином [PERSON] , згідно медичного висновку стан здоров`я [PERSON] задовільний, до кримінальної відповідальності не притягалася. Інші близькі особи, які б виявили бажання стати опікуном над [PERSON] до опікунської ради не зверталися. За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити [PERSON] опікуном [PERSON] . Відповідно до частини 2 статті 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved