Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що в січні 2014 року купив квартиру [ADDRESS] , разом із дерев`яним гаражем. Продавець квартири передав йому витяг з рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради від 25.03.2009 року №104 «Про надання дозволу на прибудову, надбудову, будівництво гаражу, переобладнання», яким було надано дозвіл на перебудову існуючого гаражу, що знаходиться у дворі будинку по [ADDRESS] , на цегляний з доведенням до розмірів 5,0 х 6,0м [PERSON] . На даний час гараж розміром 3,70 х 5,40м знаходиться в справному стані. Він звертався до відділу архітектури та містобудуванняв м.Самборі щоб переоформити на нього документи на гараж, однак йому там сказали що треба підтвердити право на гараж тільки через суд. 1.11.2024 на адресу Самбірського міськрайонного суду Львівської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, заперечує проти задоволення позову, просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не є власником земельної ділянки на якій знаходиться дерев`яний гараж і яка є комунальною власністю, прибудинковою територією буд. [ADDRESS] , і ніколи не виділялася нікому для будівництва на ній гаражу. У позивача відсутні документи про прийняття вказаного гаражу в експлуатацію, дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проєкт (будівельний паспорт), у зв`язку з чим це будівництво є самочинним. Позивач ніколи не був власником даного гаражу, тому немає що підтверджувати(а.с.31-33). 12.11.2024 на адресу суду позивач надав відповідь на відзив вказуючи, що він заперечує відзив відповідача з наступних підстав: дерев`яний гараж збудований в 90-х роках минулого століття; гараж йому проданий на підставі розписки, завіреної в ЖЕК №1 від 07.02.2014 мокрою печаткою; на прибудинковій території будинку [ADDRESS] є гараж котрий отримав землю на якій стоїть, крім того виділена земля, на якій збудовано будинок [ADDRESS] ; на даний гараж має технічний паспорт та звіт про оцінку даного гаражу, рішення Самбірської міської ради на перебудову даного гаражу(а.с.43-44). В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Представники відповідача Самбірської міської\~ради Львівської\~області, Янів М.І. та Пишник Ю.І. в судовому засіданні позов визнали, заперечували проти його задоволення, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Просили в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 13.01.2014 року (реєстр.№244), [PERSON] (продавець), від імені якої діє [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої нотаріально 19.09.2013 року (реєстр.№2618), передала у власність, а [PERSON] (покупець) прийняв та зобов`язався оплатити на узгоджених умовах належну продавцю на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . Квартира, що є предметом цього договору, складається з однієї житлової кімнати та однієї кухні, житловою площею 17,2 кв.м., загальною площею 29,6 кв.м. та належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Самбірською міською радою Львівської області 14.02.1997 року (а.с.6). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний №17055168 від 30.01.2014 року) підтверджується, що [PERSON] на праві приватної власності в частці 1 належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 29,6,кв.м. житловою площею 17,2 кв.м., кімната 1, кухня 1 (а.с.5). Із довіреності від 19.09.2023, посвідченої приватним нотаріусом Самбірського районного територіального округу (реєстр.№2618), відомо, що [PERSON] уповноважила [PERSON] продати за ціною та на умовах на його власний розсуд, найбільш сприятливих для неї, належну їй квартиру [ADDRESS] . Довіреність дійсна до 19.09.2026 року (а.с.10) Із витягу з рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради від 25.03.2009 року №104 «Про надання дозволу на прибудову, надбудову, будівництво гаражу, переобладнання», вбачається, що [PERSON] надано дозвіл на перебудову існуючого гаражу, що знаходиться у дворі будинку по [ADDRESS] , на цегляний з доведенням до розмірів 5,0 х 6,0м. У відповідності до плану гаражу (машино-місця) по [ADDRESS] , який є складовою технічного паспорта та технічного паспорта на вказаний гараж, інформації про технічні інвентаризації, виготовлених ТзОВ «Центр технічної інвентаризації та юридичних послуг» 27.09.2024-30.09.2024 на замовлення [PERSON] , загальна площа гаражу 17,5 кв.м, розмір : 3,35 х 5,35м, фундамент стрічковий (бетон), стіни дошка, дерев`яний каркас, підлога бетон; дах дерев`яний, покрівля профлист, зовнішні двері дерев`яні (а.с.19-25). Аналізуючи дані докази, суд прийшов до висновку, що гараж із моменту його створення по даний час на підставірішення виконавчого комітету Самбірської міської ради від 25.03.2009 року №104 «Про надання дозволу на прибудову, надбудову, будівництво гаражу», [PERSON] не перебудовувався із дерев`яного на цегляний, розміри його теж до розмірів 5,0 х 6,0м не змінювалися. Із розписки від 30.01.2014, посвідченої в.о.начальника ЖЕК №1 від 07.02.2014, відомо, що [PERSON] підтверджує, що одночасно із продажею квартири [ADDRESS] (договір купівлі продажу від 30 січня 2014 року) передав покупцю [PERSON] дерев`яний гараж, який розташований у дворі будинку [ADDRESS] для подальшої перебудови на цегляний розмірами 5,0 х 6,0м (рішення Самбірського міськвиконкому від 25.03.2009 року №104). Претендувати на даний гараж не буде (а.с.4). На підставі ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Враховуючи ті обставини, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що : гараж побудований на земельній ділянці, яка була відведена для цієї мети [PERSON] ; право виконувати будівельні роботи чи належно затверджений проект будівництва гаражу, а також відсутні істотні порушеннябудівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості,суд вважає вищевказаний гараж самочинним будівництвом. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У п. 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 р. №6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не набула права власності на зазначений гараж, відповідно не мала права на його відчуження самостійно чи через уповноважених осіб. Крім того, повноваження на відчуження вказаного гаражу [PERSON] в довіреності від 19.09.2023, посвідченій приватним нотаріусом Самбірського районного територіального округу (реєстр.№2618), [PERSON] не надавалися, він такими наділений не був і, відповідно, не мав права передавати (відчужувати) гараж позивачу одночасно із продажом квартири [ADDRESS] , а також передавати витяг з рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради від 25.03.2009 року №104 «Про надання дозволу на прибудову, надбудову, будівництво гаражу, переобладнання», оскільки такий дозвіл був наданий виключно [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Належні та допустимі докази на підтвердження того, що земельна ділянка була надана [PERSON] чи позивачу у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно, позивачем [PERSON] суду не надано, а тому, на переконання суду, правові підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію. Ч. 5, 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Відповідно до ч.3 ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Оскільки позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували його твердження, що він звертався до відділу архітектури та містобудування в м. Самборі щоб переоформити на нього документи на гараж, однак йому в цьому було відмовлено, суд вважає, що у позивача відсутні правові підстави для захисту свого права про підтвердження (визнання) права власності на гараж. Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27 травня 2015 р. №6?159цс15 та від 2 грудня 2015 р. №6?1328цс15. Враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог. Крім того, суд вважає, що позивачем не надано суду доказів того, що дерев`яний1 гараж, встановлений на стрічковому (бетон)фундаменті у дворі будинку [ADDRESS] , є об`єктом нерухомості у відповідності з вимогами ст.181 ЦК України. Відповідно до ч.1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн, відповідно до\~Закону України "Про судовий збір". Оскільки судом у задоволенні\~позову відмовлено повністю, то судовий збір слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed