Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін: позивач просить стягнути з відповідачки на його користь суму заборгованості за кредитним договором № 01.04.2024-100003796 від 01.04.2024 у розмірі 25740,00 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 01.04.2024-100003796, відповідно до якого останній надано кредит у розмірі 13000,00 грн строком на 42 дні. Дата надання кредиту - 01.04.2024.Дата повернення кредиту - 12.05.2024. Первинний період користування кредитом - 14 днів з дня його надання. Черговий період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду. Процентна ставка "Економ" - 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду. Процентна ставка "Стандарт" - 2,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім періоду застосування процентної ставки "Економ". ТОВ "Споживчий центр" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало позичальниці кредит у розмірі 13000 грн. Однак відповідачка [PERSON] свої зобов`язання не виконує, у зв`язку із чим станом на 12.05.2024 у неї утворилась заборгованість у розмірі 25740 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 13000,00 грн та заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 12740 грн. Представниця відповідачки подала відзив на позов, який одночасно направила на електронну адресу позивача, зазначену в позовній заяві, в якому просила в задоволенні позову відмовити. Свою позицію мотивувала тим, що позивач не надав ні суду, ні відповідачці копії кредитного договору, в якому би було зазначено прізвище, ім`я та по батькові її довірительки як особи, яка отримала кредит, а також де були б зазначені реквізити кредитного договору. Крім того позивач у позовній заяві посилається на копію квитанції про видачу коштів від 01.04.2024, однак, яким саме пунктом договору передбачена така передача коштів, не відомо. У матеріалах справи відсутній обгрунтований та підтверджений документально розрахунок, який би підтверджував звідки утворилась сума боргу в розмірі 25740 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту - 13000 грн, по процентам - 12740 грн. Позивач також не надав суду доказів про умови пролонгації кредиту, виписку із особового рахунку за кредитним договором № 01.04.20243-100003796 від 01.04.2024. Звернула увагу суду й на те, що, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивач у системі "Електронний суд" надав відповідь на відзив, у якому вказав на порушення стороною відповідача вимог п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України щодо направлення копії відзиву на позов і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Щодо форми кредитного договору №01.04.2024-100003796 від 01.04.2024, то такий укладений в електронній формі, відповідно до положень ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію". Така форма договору прирівнюється до письмової. Тобто, між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідачки з пропозицією про укладення договору кредитної лінії від 01.04.2024 (оферта); 2) подання відповідачкою заявки №01.04.2024-100003796 від 01.04.2024; 3) надсилання відповідачем відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №01.04.2024-100003796 (кредитної лінії) від 01.04.2024. Документи, що складають кредитний договір, підписані електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилався у смс-повідомленні на номер, вказаний [PERSON] . За інформацією з довідки ТОВ "Старт-мобайл" вих. № 0702/25-6 від 07.02.2025, на номер абонента [NUMBER] 01.04.2024 о 20.07.45 було доставлено SMS-повідомлення з текстом "Код підтвердження: [NUMBER]". Саме його було використано відповідачкою для підписання кредитного договору - 01.04.2024 о 20.08.06. Остання не заперечує належності їй вказаного номера телефону, як і не надає доказів втрати засобів зв`язку на час укладення договору. Підписання договору одноразовим ідентифікатором відповідало вимогам ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Без реєстрації та здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти або смс-повідомлення, кредитний договір не був би підписаний, що відповідає правовим позиціям Верховного Суду. Відтак, відповідачкою та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору) та підписано [PERSON] одноразовим ідентифікатором. Видача кредитних коштів відповідачці підтверджується квитанцією №2444630911 від 01.04.2024, яка є первинним платіжним документом, на її картковий рахунок, номер якого зазначено у кредитному договорі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, безпосередньо в позовній заяві та інших письмових заявах клопотав про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Представниця відповідачки - адвокат Коваленко О.В. у судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити з підстав, указаних у відзиві на позовну заяву. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: згідно з ухвалою від 12.12.2024, суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, призначивши судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 10 січня 2025 року представниця відповідачки - адвокат Коваленко О.В. подала заяву про відкладення розгляду справи. 03 лютого 2025 року представниця відповідачки - адвокат Коваленко О.В. подала відзив на позовну заяву (а.с. 45 - 46), який був направлений на електронну адресу позивача 02.02.2025 та повторно 10.02.2025 (а.с. 59, 60). 10 лютого 2025 року та 27 лютого 2025 року від представниці відповідачки - адвоката Коваленко О.В. на електронну адресу суду поступали клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, які в ці ж дні були розглянуті, про що постановлені відповідні ухвали (а.с. 52, 75). 10 лютого 2025 року представник позивача в системі "Електронний суд" сформував клопотання про розгляд справи у його відсутності, а 11.02.2025 - заяву про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи, які судом задоволені. 13 лютого 2025 року представник позивача в системі "Електронний суд" сформував відповідь на відзив з доказами направлення його відповідачці та доказами на його обгрунтування, які долучені до справи. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: З метою отримання кредиту 01 квітня 2024 року [PERSON] ідентифікувалась в ІТС ТОВ "Споживчий центр", пройшовши ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку України (а.с. 16), та отримала на вказаний нею номер телефону [NUMBER] 01.04.2024 о 20.07.45 SMS-повідомлення з текстом "Код підтвердження: [NUMBER]", про що свідчить довідка ТОВ "Старт-мобайл" вих. № 0702/25-6 від 07.02.2025 (а.с. 72). Відповідачка ознайомилася із основними умовами кредитування у ТОВ "Споживчий центр", у зв`язку з чим за допомогою одноразового ідентифікатора А655 підписала Паспорт споживчого кредиту, в якому визначено порядок кредитування у вказаному Товаристві, умови надання та повернення кредиту, строк дії договору та інші умови (а.с. 5-6). Після ознайомлення з основними умовами кредитування [PERSON] отримала від ТОВ "Споживчий центр" пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), в якій серед іншого зазначено, що електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію" (п. 2.1). Електронний договір складається з таких електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору, яка розміщена на вебсайті роботодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх складення кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодаця та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальниколм в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті (п. 2.2). Зі змісту заявки кредитного договору № 01.04.2024-100003796 (кредитної лінії), яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору, встановлено дані сторін договору, документи, за якими ідентифіковано відповідачку, реквізити належного їй платіжного засобу для надання коштів [NUMBER], а також, що, відповідно до умов кредитного договору № 01.04.2024-100003796 від 01.04.2024, позичальнику надається кредит на таких умовах: дата надання кредиту - 01.04.2024; сума кредиту - 13000,00 грн; строк, на який надається кредит, - 42 дні з дня його надання; дата повернення кредиту - 12.05.2024. Первинний період користування кредитом - 14 днів з дня його надання, черговий період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду. Процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду "Економ"; процентна ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду "Економ". Визначено графік платежів: проценти сплачуються в останній день первинного, чергового періоду відповідно; кількість платежів зі сплати процентів дорівнює кількості періодів, за які вони сплачуються; сума кредиту у розмірі 13000,00 грн сплачується одним платежем в останній день строку, на який надається кредит. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 25740. Загальні витрати за споживчим кредитом 12740 грн. А також визначено порядок та підстави інших нарахувань. Спосіб ідентифікації та верифікації споживача: отримання ідентифікаційних даних через Систему BankID НБУ. Після отримання конкретних умов кредитування, які підписані електронним підписом кредитодавця, [PERSON] підтвердила, що безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 01.04.2024-100003796 від 01.04.2024, з яким вона попередньо уважно ознайомилася. У відповіді позичальника про прийняття пропозиції кредитного договору також вказані вищеописані умови кредитування. Відповідь відповідачка підписала одноразовим ідентифікатором, який був направлений на її фінансовий номер телефона [NUMBER] (а.с. 7-11). В інформаційному повідомленні [PERSON] підтвердила достовірність та правдивість наданої нею інформації (а.с. 12) Вказане свідчить про те, що [PERSON] 01.04.2024 уклала із ТОВ "Споживчий кентр" електронний кредитний договір № 01.04.2024-100003796 (який складається із пропозиції, заявки та відповіді) у порядку, визначеному Законом України "Про електронну комерцію", підписавши його електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора [NUMBER]. Послідовність дій учасників електронної комерції (кредитора та позичальника) щодо укладення описаного вище кредитного договору в ІТС із зазначенням часу та дати відображена у відповідній довідці (LOG FILE) (а.с. 71). Відповідно до квитанції системи LigPay, виданої АТ КБ "ПриватБанк", 01.04.2024 на картку [NUMBER] здійснено переказ на суму 13000 грн, призначення: видача за договором № 01.04.2024-100003796 (а.с. 14). Як вбачається із довідки розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 01.04.2024-100003796 від 01.04.2024, заборгованість [PERSON] складає: 13000,00 грн основний борг, 12740,00 грн - відсотки, разом 25740,00 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 01 квітня 2024 року по 12 травня 2024 року (а.с. 15). На підтвердження вказаного розрахунку позивач долучив картку субконто, в якій відображені здійснені операції за договором, в тому числі щоденні нарахування та поточне сальдо, як на момент таких нарахувань, так і остаточна сума заборгованості станом на 12.05.2024 (а.с. 69 - 70). Отже, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов договору позики, непогашення відповідачкою заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Оцінка суду та норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування: вивчивши зміст письмових заяв сторін, вислухавши представницю відповідачки, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд установив, що 01.04.2024 [PERSON] ідентифікувалась в ІТС шляхом використання системи BankID НБУ та, ознайомившись із основними умовами кредитуваня в ТОВ "Споживчий центр", уклала із указаним Товариством кредитний договір № 01.04.2024-100003796 в електронному вигляді, що відповідає вищеописаним нормам законодавства, копія якого долучена по позовної заяви. У кредитному договорі, який фактично складається із трьох частин (із пропозиції, заявки та відповіді), визначені основні умови кредитування, в тому числі сума кредиту, розмір процентної ставки, дата повернення, орієнтована вартість кредиту для споживача та інше, що спростовує твердження сторони відповідачки про відсутність у матеріалах справи копії кредитного договору та відсутність даних про конкретно запропоновані відповідачці умови кредитування. Кожна частина договору відповідно підписана електронним підписом кредитовця чи електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора, направленого на вказаний нею номер телефону. У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 № 910/5226/17 зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи, в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. На підтвердження факту перерахування відповідачці 01.04.2024 коштів у розмірі 13000 грн позивачем надано квитанцію Liqpay, в якій вказано призначення платежу "видача за договором № 01.04.2024-100003796, який, як встановлено вище, укладено саме зі [PERSON] . Відповідачка ж не була позбавлена можливості надати довідку про відсутність у неї банківської карти [NUMBER] на момент здійснення перерахування коштів. Таким чином, у судовому засіданні належним чином підтверджено факт перерахування 01.04.2024 позивачем кредитних коштів на користь відповідачки на загальну суму 13000 грн, яка обумовлена кредитним договором, що свідчить про те, що ТОВ "Споживчий центр" виконало свої зобов`язання за вказаним договором, надавши [PERSON] кредитні кошти. Доказів на підтвердження повернення таких коштів остання суду не надала. Натомість позивач надав картку субконто по договору № 01.04.2024-100003796, в якій відображені платіжні операції та з якої встановлено відсутність сплат з метою погашення нарахованих процентів у первинний та черговий період відповідно, а також повернення суми кредиту. Оскільки відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, в результаті чого за нею рахується заборгованість в розмірі 25740,00 грн, з яких: 13000,00 грн - заборгованість за кредитом, 12740,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, на підтвердження чого позивачем надано довідку-розрахунок та зазначену вище картку субконто по договору № 01.04.2024-100003796, в якій відображено розмір нарахованих процентів кожного дня протягом визначеного договором строку. В первинний період такий розмір у день становив 260 грн, у черговий - 325 грн. У призмі встановлених у кредитному договорі умов, суд установив, що проценти нараховані за період з 01.04.2024 по 12.05.2024, тобто у межах погодженого сторонами строку кредитування - 42 дні. Згідно з обумовленими сторонами розміром процентної ставки, періоду та порядку її нарахування, за перші 14 днів (з 01.04.2024 до 14.04.2024) повинна була нараховуватися відсоткова ставка у розмірі 2% (13000грн *2% =260 грн) в день, що складає 3640 грн (13000*2%*14 дн або 260*14), за наступні 28 днів (з 15.04.2024 до 21.05.2025) повинна була нараховуватися відсоткова ставка у розмірі 2.5% (13000грн *2,5% = 325 грн) в день, що складає 9100 грн (13000*2,5%*28 або 325*28); загальна сума нарахованих процентів становить 12740 грн. Така ж сума витрат за споживчим кредитом визначена у кредитному договорі та заявлена до стягнення. При цьому не заслуговують на увагу посилання представниці відповідачки на п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, оскільки вказана норма визначає порядок звільнення від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплатити на користь кредитодавця неустойки за таке простроченя, оскільки ні неустойка, ні проценти відповідно ст. 625 ЦК України позивачем до стягнення з відповідачки не заявлялися, хоча такі й обумовлені у кредитному договорі. Безпідставними є покликання сторони відповідачки і на те, що кредитор з метою реалізації свого права на дострокове повернення кредиту повинен в обов`язковому порядку використати процедуру досудового врегулювання спору, враховуючи таке. У ст. 124 Конституції України встановлено принципи здійснення правосуддя виключно судами, неприпустимості делегування функцій судів та їх привласнення іншими органами чи посадовими особами та визначила юрисдикцію судів. Зазначені принципи забезпечують здійснення конституційного права на судовий захист, яке не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України). Із змісту ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб`єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Зазначена норма, як і інші положення Конституції України, не містить застереження щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування. Обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Отже, чинним законодавством України не передбачена заборона звертатись з позовом до суду у випадку порушень договірних зобов`язань стороною без попереднього пред`явлення повідомлення. Направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту. Зазначена правова позиція відображена в судовій практиці Верховного Суду, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 914/2649/17 (провадження № 12/216 гс 18), постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 133/1195/16-ц (провадження № 61-23848 св 18), постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 910/5561/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц та інших. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержавння процентів встановлюються договором. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка порушила умови кредитного договору № 01.04.2024-100003796 від 01.04.2024, у встановленому порядку та строки не погашала заборгованість, доказів належного виконання зобов`язань по поверненню позичкових коштів не надала, не подала й будь-яких доказів на спростування факту отримання нею кредитних коштів, а також наданого позивачем розрахунку заборгованості, суд дійшов висновку, що зі [PERSON] на користь ТОВ "Споживчий центр" слід стягнути заборгованість у розмірі 25740,00, з яких заборгованість за кредитом - 13000,00 гривень, заборгованість за нарахованими відсотками -12740,00 гривень, а позовні вимоги задовольнити. Інші доводи представниці відповідачки не спростовують викладених вище обставин та висновків, до яких дійшов суд. З приводу необхідності їх мотивування суд враховує позицію ЄСПЛ. Так, Європейський суд з прав людини вказує на те, що "пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи" (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" ("Pronina v. Ukraine") від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 17). Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позову, то, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути з відповідачки. На підставі викладеного, ст. 205, 207, 526, 610, 626, 628, 629, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст. 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію",

Outcome: approved