Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

У вересні 2024 року позивач звернувся з даним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що Служба у справах дітей Боярської міської ради розглянула питання про неналежне виконання батьківських обов`язків гр. [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та про доцільність позбавлення гр. [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження, серія [NUMBER] від 13 грудня 2017 року, видане Виконавчим комітетом Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області). Встановлено, що гр. [PERSON] , [INFO] , з березня 2018 року проживає, опікується, утримує, годує, виховую малолітню онуку [PERSON] , [INFO] . Її син, [PERSON] , [INFO] , проживав з гр. [PERSON] у цивільному шлюбі, під час якого [INFO] народилася [PERSON] . Спільне життя Відповідача з матір`ю дитини не склалося. Вже з лютого 2018 року гр. [PERSON] почала зникати з місця проживання з Відповідачем, вести аморальний спосіб життя, уникати батьківських обов`язків та жити своїм окремим життям, в якому, а ні Відповідача, а ні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , місця не було. Гр. [PERSON] , мати малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , була позбавлена батьківських прав, що підтверджується заочним рішенням Києво- Святошинського районного суду Київської області від 15.10.2020 року. Відповідач про малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , не піклується, не проявляє заінтересованості, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема - не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , як складову виховання. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної або будь-якої іншої участі у вихованні дочки. Всі питання щодо виховання вирішуються бабою, гр. [PERSON] , [INFO] , самостійно, без участі та підтримки з боку Відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. 10.07.2024 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Боярської міської ради. 10.07. 2024 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Боярської міської ради, куди були запрошені гр. [PERSON] , [INFO] та Відповідач. Члени комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Боярської міської ради та Служба у справах дітей Боярської міської ради, взявши до уваги всі обставини, наміри, заслухавши всіх учасників та вивчивши матеріали справи прийняли рішення № 9/59 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач, покладених законом на батьків своїх обов`язків не виконує, ніяким чином не піклується про дитину, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами доньки, станом здоров`я, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням. Необхідні умови для проживання, розвитку, навчання, лікування й відпочинку дитини створюються гр. [PERSON] , без участі Відповідача. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: Відповідач, [PERSON] , самоусунувся від виховання та утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Гр. [PERSON] веде аморальний спосіб життя, намагається знайти роботу, не спілкується з дитиною, не займається моральним та інтелектуальним розвитком, що підтверджується характеристикою і актом депутата Боярської міської ради та власноручно написаною гр. [PERSON] , заявою. Службою у справах дітей Боярської міської ради проведено обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В результаті обстеження умов проживання встановлено, що житло, загальною площею 117 м2 складається з 3-ох кімнат, кухні, прихожої, санвузлу, коридору. Є окрема кімната для дитини, облаштована всім необхідним для фізичного та морального розвитку. Будинок в належному стані, є водовідведення, в будинку наявне газове опалення. Просили суд: Позбавити гр. [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та не заперечував щодо заочного розгляду справи. Враховуючи те, що судом були використані передбачені чинним законодавством способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, та приймаючи до уваги той факт, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд зі згоди позивача у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.121 права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджуватися свідоцтвом про народження Серіі [NUMBER] від 15.01.2014. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що Служба у справах дітей Боярської міської ради розглянула питання про неналежне виконання батьківських обов`язків гр. [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та про доцільність позбавлення гр. [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження, серія [NUMBER] від 13 грудня 2017 року, видане Виконавчим комітетом Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області). Встановлено, що гр. [PERSON] , [INFO] , з березня 2018 року проживає, опікується, утримує, годує, виховую малолітню онуку [PERSON] , [INFO] . Її син, [PERSON] , [INFO] , проживав з гр. [PERSON] у цивільному шлюбі, під час якого [INFO] народилася [PERSON] . Спільне життя Відповідача з матір`ю дитини не склалося. Вже з лютого 2018 року гр. [PERSON] почала зникати з місця проживання з Відповідачем, вести аморальний спосіб життя, уникати батьківських обов`язків та жити своїм окремим життям, в якому, а ні Відповідача, а ні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , місця не було. Гр. [PERSON] , мати малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , була позбавлена батьківських прав, що підтверджується заочним рішенням Києво- Святошинського районного суду Київської області від 15.10.2020 року. Відповідач про малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , не піклується, не проявляє заінтересованості, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема - не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , як складову виховання. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної або будь-якої іншої участі у вихованні дочки. Всі питання щодо виховання вирішуються бабою, гр. [PERSON] , [INFO] , самостійно, без участі та підтримки з боку Відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. 10.07.2024 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Боярської міської ради. 10.07. 2024 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Боярської міської ради, куди були запрошені гр. [PERSON] , [INFO] та Відповідач. Члени комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Боярської міської ради та Служба у справах дітей Боярської міської ради, взявши до уваги всі обставини, наміри, заслухавши всіх учасників та вивчивши матеріали справи прийняли рішення № 9/59 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач, покладених законом на батьків своїх обов`язків не виконує, ніяким чином не піклується про дитину, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами доньки, станом здоров`я, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням. Необхідні умови для проживання, розвитку, навчання, лікування й відпочинку дитини створюються гр. [PERSON] , без участі Відповідача. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: Відповідач, [PERSON] , самоусунувся від виховання та утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Гр. [PERSON] веде аморальний спосіб життя, намагається знайти роботу, не спілкується з дитиною, не займається моральним та інтелектуальним розвитком, що підтверджується характеристикою і актом депутата Боярської міської ради та власноручно написаною гр. [PERSON] , заявою. Службою у справах дітей Боярської міської ради проведено обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В результаті обстеження умов проживання встановлено, що житло, загальною площею 117 м2 складається з 3-ох кімнат, кухні, прихожої, санвузлу, коридору. Є окрема кімната для дитини, облаштована всім необхідним для фізичного та морального розвитку. Будинок в належному стані, є водовідведення, в будинку наявне газове опалення. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Служби у справах дітей від 10.07.2024 року комісія вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Виходячи з наведеного, враховуючи інтереси дитини, позицію відповідача, та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. До суду відповідач не надав жодного доказу або ж свої заперечення щодо недоцільності позбавлення її батьківських прав та відсутності її вини у невиконанні своїх обов`язків по догляду та вихованню малолітньої дитини, тому суд враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. Неявка відповідача в судові засідання також свідчить про її байдужість до долі дитини. Тому позовні вимоги позбавлення батьківських прав підлягають до задоволення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову.

Outcome: approved