Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та її примусове виселення. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що сторони з 21.07.2012 по 28.12.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] .. 21.12.2012 року між сторонами було укладено шлюбний договір №4-545, про визначення обов`язків та права власності на майно, зокрема у п.5, шлюбного договору, визначено, що у випадку розірвання шлюбу, майно, придбане одним з подружжя (зареєстроване на одного з подружжя), в період шлюбу продовжує перебувати у його власності. 25.12.2012 року, позивачкою за власні кошти, отримані у наслідок продажу нерухомості у республіці Білорусь 09.10.2012 року та кошти її матері [PERSON] на підставі укладеного договору купівлі-продажу було придбано квартиру за 590 630,00 грн., що розташована за адресою: [ADDRESS] , де з 23.01.2014 року за згодою позивачки, зареєстровано місце проживання відповідача. Після розірвання шлюбу між сторонами існували судові спори щодо вирішення права проживання відповідача у спірній квартирі. Позивачка є одноосібною власницею спірної квартири, відповідач у свою чергу з лютого 2014 року псує майно позивачки у спірній квартирі, без її дозволу змінює замки вхідних дверей, не приймає участі у сплаті комунальних послуг, перешкоджає позивачці належним чином розпоряджатися належною їй на праві власності спірноюквартирою. А відтак з огляду на викладене позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав з вищевказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 25.01.2021 було відкрито провадження та призначено у справі підготовче засідання. У судовому засіданні 06.09.2021 представник позивачки - Адвокат Гончарук А.В. просив зупинити провадження у справі до розгляду Деснянським районним судом м. Києва та набранням законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири в порядку поділу майна подружжя. Ухвалою суду від 06.09.2021 року провадження по вказаній справі було зупинено до розгляду Деснянським районним судом м. Києва та набранням законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири в порядку поділу майна подружжя. За результатом розгляду судом цивільної справи №754/12379/20 за позовною заявою у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири в порядку поділу майна подружжя, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.12.2022, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири в порядку поділу майна подружжя, було відмовлено. Згідно ухвали судді від 24.01.2023 року було поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 18.05.2023 року, закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження в судовому засіданні. У судовому засіданні від 16.01.2024 року ухвалою судді, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання, було витребувано від представника позивача адвоката Гончарука А.В. належним чином посвідчену копію постанови Київського апеляційного суду у справі №754/12379/20. Одночасно судом було визнано явку представника позивача в судове засідання обов`язковою для надання особистих пояснень по справі. Ухвалою судді від 22.02.2024 року, постановлено шляхом внесення до протоколу судового засідання, у зв`язку із наданими поясненнями відповідача, який заперечував проти позовних вимог у повному обсязі, просив суд відмовити у їх задоволенні, суд повторно визнав явку в судове засідання представника позивача обов`язковою з метою з`ясування розбіжностей викладених у позовній заяві та поясненнях відповідача. Позивачка та її представник у судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлені судом належним чином, від представника - адвоката Гончарука А.В. надійшло клопотання, відповідно до якого позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять про їх задоволення, справу розглядати без участі сторони позивача Суд, заслухавши 28.03.2024 пояснення представника позивача - адвоката Гончарука А.В., пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступних висновків. Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з матеріалів справи позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.07.2012 по 28.12.2015, що підтверджується матеріалами справи, а саме рішенням суду Радянського району м. Гомеля Республіки Білорусь. 21.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] у м. Гомель, Республіка Білорусь, було укладено шлюбний договір №4-545, про визначення обов`язків та права власності на майно. Відповідно до умов якого, майно набуте кожним з них до вступу у шлюб, а також будь-яке майно, отримане кожним з них у дарунок або у порядку спадкування того, залишається у власності того, на чиє ім`я воно було придбано; у випадку придбання ними у період шлюбу рухомого або (чи) нерухомого майна, в тому числі такого, що підлягає реєстрації у відповідних органах, це майно вважається власністю того з подружжя, на чиє ім`я воно було придбано, а відносно майна, що підлягає реєстрації - на чиє ім`я воно зареєстровано; у випадку розірвання шлюбу майно, придбане одним із подружжя у період шлюбу, залишається в його власності. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Договору купівлі - продажу від 25.12.2012 року, позивачка [PERSON] є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] . У пункті 11 договору купівлі-продажу квартири визначено, що покупець довела до відома продавців, що укладення договору купівлі-продажу здійснюється покупцем під час перебування в зареєстрованому шлюбі з громадянином Республіки Білорусь [PERSON] , за його згодою, викладеною у формі заяви, справжність підпису на якій, посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бугаренко Т. В., 25 грудня 2012 року, зареєстровано за № 1214 та призначається для зберігання у справах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бугаренко Т. В. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира за адресою: [ADDRESS] , яка складається з 3 кімнат, загальною площею 71,6 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м. належить на праві приватної власності [PERSON] .. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, за вище вказаною адресою спірної квартири зареєстрований позивач [PERSON] [INFO] з 23.01.2014 по теперішній час. Позивачка у справі, посилаючись на те, що вона є одноосібною власницею спірної квартири, а відповідач незаконно там проживає, чим порушує її право на володіння, користування та розпорядження майном, а тому змушена була звернутися до суду із вказаним позовом. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, визначено поняття права власності, що є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно із положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь - який час. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Як вбачається з матеріалів справи, а саме із шлюбного договору №4-545, про визначення обов`язків та права власності на майно, зокрема у п.5, шлюбного договору, визначено, що у випадку розірвання шлюбу, майно, придбане одним з подружжя (зареєстроване на одного з подружжя), в період шлюбу продовжує перебувати у його власності, а відтак, у відповідача відсутні підстави проживати у спірній квартирі. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановлюється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень. Заява про внесення виправлень розглядається протягом десяти днів після її надходження. Ухвала про внесення виправлень надсилається всім особам, яким видавалося чи надсилалося судове рішення, що містить описки чи арифметичні помилки. Під час ухвалення вступної та резолютивної частини рішення, судом у резолютивній частині проголошеного рішення було допущено арифметичну описку, а саме невірно зазначено розмір стягнутого судового збору "840,80 грн." замість "908,00 грн.". Зазначена описка при виготовленні вступної та резолютивної частини судового рішення була допущена внаслідок арифметичної помилки, а відтак підлягає виправленню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved