Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача в його користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки від всіх видів її заробітку, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення навчання чи до досягнення дитиною двадцяти трьох років в залежності від того, яка з цих обставин настане першою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі в них народилося троє дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час [PERSON] , [INFO] , є повнолітнім та навчається у Львівському національному університеті ветеринарної медицини та біотехнології імені С.З.Гжицького на факультеті ветеринарної медицини на денній формі навчання. Дата закінчення навчання липень 2026 року. [PERSON] проживає та зареєстрований в його власному будинку за адресою: [ADDRESS] . Навчання сина у м.Львові потребує додаткових, значних витрат, а саме: вартість проїзду з м.Яворова до місця навчання, вартість харчування, вартість посібників для навчання та вартість самого проживання. Відповідач, як матір, також зобов`язана нести витрати по утриманню сина [PERSON] у зв`язку з його навчанням. Він самостійно надає належну, повноцінну матеріальну допомогу, адже витрати по навчанню сина є значними та потребують значних коштів. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити. 09.10.2024 представник відповідача, адвокат Куспись Є.А., скерував до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що для покладання обов`язку на батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, має місце наявність в одного з батьків можливості надання такої допомоги з боку батьків. На даний час відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина, так як через економічний спад ніде не працює. Крім цього, до позовної заяви позивачем не надано жодного доказу понесених витрат у зв`язку із навчанням останнього. Просить в задоволенні позову відмовити. 11.11.2024 [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначає, що йому відомо, що його матір не має доходу, оскільки не працює, у неї відсутні кошти на стягнення аліментів. Вона перебуває в складних життєвих обставинах, пов`язаних із відсутністю постійної роботи, переїздом до іншого міста. Його менші брат з сестрою проживають разом з нею, усі витрати на них здійснює його мати, що робить її здатність до сплати аліментів на нього фактично неможливим. Він повнолітня особа та здатний і має можливість працювати та самостійно забезпечувати себе, має свій самостійних дохід з продажу енергії від сонячних батарей державі. Крім того, має дохід із здачі приміщення в оренду. Тому він не покладається на матеріальну допомогу з боку матері і може підтримувати себе без сторонньої фінансової допомоги. Не підтримує стягнення аліментів з його матері та просить суд врахувати її матеріальну неспроможність та його здатність самостійно забезпечувати себе. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник, адвокат Дзидз А.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав наведених у позові, просили такий задовольнити. Що стосується поданої заяви [PERSON] , то зазначають, що дійсно [PERSON] має у власності приміщення №25 площею 73.3 м.кв., однак таке на даний час не здається в оренду, а тому жодного доходу з наявного приміщення [PERSON] не отримує. Крім цього, [PERSON] здійснює продаж електричної енергії, однак жодного доходу від цього не отримує, оскільки у ТОВ «Львівенергозбут» наявна заборгованість по розрахунку з [PERSON] з травня по вересень 2024 року. Відповідач [PERSON] не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. В судовому засідання представник відповідача, адвокат Куспись Є.А. щодо задоволення позовних вимог заперечив, пояснив що [PERSON] ніде не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Крім цього, просив взяти до уваги заяву [PERSON] , в якій останній підтверджує, що має самостійний дохід та жодної допомоги не потребує. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши думку учасників справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.02.2003 року Яворівським районним управлінням юстиції Львівської області, [PERSON] народився [INFO] в м.Яворові Львівської області. Його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що сторонами не оспорюється. Крім цього, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї №1348 від 18.09.2024 та актом №210 від 18.09.2024, що сторонами не оспорюється. [PERSON] є студентом п`ятого курсу факультету ветеринарної медицини, денної (бюджетної) форми навчання. Закінчує навчання в липня 2026 року, що підтверджується довідкою №268, виданою 12 вересня 2024 року Львівським національним університетом ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького. За положенням статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 16\~Цивільного кодексу\~України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша-друга стаття 5 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини першої статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (частина друга статті 199 Сімейного кодексу України). Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до частини третьої статті 199\~Сімейного кодексу\~України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України), тобто обов`язок доказування покладається на сторони. Аліменти підлягають стягненню з батьків на повнолітніх доньку (сина), які продовжують навчання, на встановлений частиною першою статті 199\~Сімейного кодексу\~України строк - на час навчання. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стягнення аліментів на утримання повнолітніх сина, дочки, яка продовжує навчання є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх сина, дочку, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 Сімейного кодексу України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). Аналогічне правило закладено до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач у позові просив стягнути з відповідача аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання, однак як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] щодо стягнення аліментів з його матері заперечує, оскільки має самостійний дохід, а тому не потребує фінансової допомоги з її сторони. Крім цього, суд враховує думку [PERSON] , який вказує на те, що відповідач ніде не працює, має на утриманні двох дітей, що унеможливлює її здатність до сплати аліментів на його утримання. Суд не бере до уваги докази представника позивача про те, що [PERSON] немає жодних доходів від продажу електроенергії, оскільки, як вбачається з листа №910-2024-в-730 від 18.11.2024, [PERSON] нараховуються кошти за електроенергію, однак станом на 18.11.2024 у ТОВ «Львівенергозбут» перед [PERSON] наявна заборгованість за період травня по вересень 2024 року. Суд звертає увагу, що утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності юридичних фактів: серед яких, - існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявності у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином [PERSON] не зобов`язаний доводити суду обставини щодо отримання самостійного доходу від будь-якої діяльності. Факт відсутності потреби у стягненні аліментів на його утримання є доведеним, з моменту відмови такого від отримання допомоги з боку батьків. Позивач не довів існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 Сімейного кодексу України, що є його процесуальним обов`язком, зокрема, не надав суду будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність потреби в матеріальній допомозі сину саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17. Тому, зважаючи на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання слід відмовити. Відповідно до частини сьомої\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України,\~якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне судовий збір віднести за рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed