Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (далі - АТ «Укрсиббанк»), товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс Фінанс»), правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання договору факторингу недійсним. Зазначав, що 18.07.2008 між ним і ПАТ «Укрсиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11373703000, відповідно до якого банк надав йому кредит у розмірі 27 000 доларів США. Ним не було виконано зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим, він добровільно передав предмет застави ТОВ «Кредекс Фінанс» у зв`язку з відступленням права вимоги за договором факторингу між відповідачами. На даний момент TOB «Кредекс Фінанс» змінило назву та діючим є ТОВ «Вердикт Капітал». Згідно до умов вищезазначеного кредитного договору, за згодою сторін було здійснено стягнення на предмет застави, а саме на транспортний засіб Skoda Oktavia, про що 15.12.2012 було складено Акт прийому-передачі автомобіля. Автомобіль було передано уповноваженому представнику ТОВ «Кредекс Фінанс». У зв`язку з такими обставинами ПАТ «УкрСиббанк» було надано довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором. Отже банк визнав зобов`язання виконаними. Згідно до умов кредитного договору, всі грошові зобов`язання забезпечуються предметом застави, вартість якого становила 136240,00 грн. Вимоги за Договором Факторингу №05/12 від 20.04.2012 виходять з кредитного договору, отже є вже погашеними у повному обсязі. 15.11.2017 року АТ «УкрСиббанк» надав у якості відповіді на адвокатський запит Павлік О.Б. завірену належним чином копію акту приймання-передачі та завірену виписку з реєстру заборгованості, з даних документів випливає що ТОВ «Кредекс Фінанс» не вносив на користь АТ «УкрСиббанк» грошових коштів щодо предмету застави, а саме транспортного засобу Skoda Oktavia, також не було надано інших документів, які б підтвердили факт передачі грошових коштів ТОВ «Кредекс Фінанс» на користь АТ «УкрСиббанк» оскільки у відповідачів відсутні документи, які підтверджують виконання договору факторингу між ними договір факторингу є недійсним. Оскільки ТОВ «Кредекс Фінанс» не було виконано зобов`язань щодо АТ «УкрСиббанк», тобто правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, то відповідно договір факторингу є недійсним з підстав того, що при укладенні даного договору наміри сторін не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що суперечить чинному законодавству України. Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати недійсним договір факторингу № 05/12 від 20.04.2012, укладений між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» в частині пункту № 2629 Додатку № 1 до Договору факторингу. Заперечуючи проти позову, представник АТ «Укрсиббанк» у відзиві на позов вказав на те, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника. Позивач не є стороною оспорюваного договору. У позовній заяві позивач мав вказати, яке його цивільне право було порушено укладенням договору факторингу, що є безумовною підставою для відмови в позові. Крім того, вказав на те, що 18.07.2008 між позивачем та АТ «Укрсиббанк» укладено договір споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11373703000. На підставі даного договору позивачем отримано кредитні кошти в розмірі 27 000,00 доларів США. Згідно пп.1.2.2. п.1.2 Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11373703000 від 18.07.2008 позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 20.07.2015. 20.04.2012 року між AT «Укрсиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до якого останньому перейшло право вимоги до боржника щодо виконання умов за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11373703000 від 18.07.2008. 14.05.2012 між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 було укладено Акт приймання-передачі, відповідно до якого Відповідач 1 передав Відповідачу 2 передав права вимоги за кредитами. 14.05.2012 між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 було укладено договір про внесення змін до договору факторингу №05/12 від 20.04.2015. 11.06.2012 між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 було укладено Акт приймання-передачі, відповідно до якого Відповідач 1 передав Відповідачу 2 передав права вимоги за кредитами. Відповідно до реєстру заборгованості боржників в новій редакції до договору від 14.05.2012 про внесення змін до Договору факторингу №05/12 від 20.04.2012 року сукупний розмір вимог за кредитним договором №11373703000 від 18.07.2008 року у гривневому еквіваленті станом на 14.05.2012 року складає 260 667,77 грн. Відповідно до п. 2.1 Договору Клієнт (Відповідач 1) зобов`язується відступити Фактору (Відповідач 2) право вимоги за кредитами, а Фактор зобов`язується придбати Права вимоги за кредитами, прийняти їх і сплатити цінй продажу, передбачену цим Договором. Згідно до п.3.1. цього Договору у Дату підписання цього Договору Фактор зобов`язаний сплатити клієнту гривневий еквівалент суми 1 180 000.00 доларів США, що розраховується на підставі Міжбанківського валютного курс. Відповідач 2 на виконання умови вказаного Договору направив Відповідачу 1 20.04.2012 9407208,00 грн. та 63 000,00 грн. Відповідно до п.3.3. Договору Відповідач 2 повинен сплатити Відповідачу 1 платіж закриття (гривневий еквівалент суми, що дорівнює Розрахунковій сумі в доларах США мінус 1 180 000,00 доларів США, що розраховується на підставі Міжбанківського валютного курсу). Таким чином, Відповідач 2 виконав умови Договору, сплатив суму, що дорівнює ціни продажу, прийняв права вимоги за кредитами, в тому числі і за кредитним договором №11373703000 від 18.07.2008. Як установлено рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.09.2018 між Позивачем та відповідачем 2 ТОВ «Кредекс Фінанс» як новим кредитором, було укладено Договір про погашення заборгованості (ТЗ) за Кредитним договором №11373703000 від 18.07.2008. Згідно п. 2.1 зазначеного договору від 14.12.2012 сторони домовились, що боржник в якості погашення заборгованості перед ТОВ «Кредекс Фінанс» за Кредитним договором передає у власність кредитору транспортний засіб «Шкода Октавія» (Предмет застави), який за взаємною згодою сторін оцінений в сумі 98 400,00 грн. У пункті 2.5 договору передбачено, що сума заборгованості, що залишилась не погашеною після передачі у власність Предмету застави, складає 116 555,66 грн. Зі змісту вказаного вище Договору про погашення заборгованості (ТЗ) за Кредитним договором судом встановлено, що позивач самостійно визнав суму заборгованості та підписав вказаний договір. Своїми підписами позивач підтверджує, що ознайомлений з умовами договору та погодився на них. За думкою Позивача, Відповідач 2 мав суму, отриману від реалізації авто, направити Відповідач у 1, а оскільки відповідач 2 не виконав цієї умови, договір факторингу є недійсним. Таке твердження Позивача помилкове. Відповідач 2 отримав права вимоги від Відповідача 1 та сплатив за них відповідно до наведеного вище. В момент відступлення Прав вимоги Відповідач 1 втратив права кредитора відносно прав вимоги за Кредитним договором №11373703000 від 18.07.2008. Посилаючись на зазначені обставини, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заперечуючи проти позову, представник ТОВ «Вердикт Капітал» у відзиві на позов вказав на те, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника. Позивач не є стороною оспорюваного договору. У позовній заяві позивач мав вказати, яке його цивільне право було порушено укладенням договору факторингу, що є безумовною підставою для відмови в позові. Крім того, просив застосувати строк позовної давності. Посилаючись на зазначені обставини, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судове засіданні сторони не з`явилися, їх представник подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за їх відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 20.04.20121 між ПАТ «Укрсиббанк» і ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/12 відповідно до якого ПАТ «Укрсиббанк» зобов`язалося відступило ТОВ «Кредекс Фінанс» права вимоги за кредитами, а фактор зобов`язався придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх і сплатити ціну продажу, передбачену цим договором. Пунктами 3.1., 3.2. договору факторингу передбачено, що розмір заборгованості визначається на підстав даних клієнта в робочий день, що передує даті передачі та вказується в реєстрі заборгованості боржників. У дату підписання цього договору фактор зобов`язаний сплатити клієнту гривневий еквівалент суми у розмірі 1 800 000 дол. США, що розраховується на підставі міжбанківського валютного курсу. На підтвердження сплати ТОВ «Кредекс Фінанс» коштів за договором факторингу, АТ «Укрсиббанк» надано меморіальні ордери (а.с. 164-166 т. 1). Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України передбачено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Обґрунтовуючи позов про визнання договору факторингу недійсним, позивач посилалася на те, що ТОВ «Кредекс Фінанс» не виконало зобов`язань перед АТ «УкрСиббанк» за договором факторингу, а саме товариство не перерахувало банку суму грошових коштів за реалізований автомобіль. Як установлено судом, відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04.09.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06.12.2018, у справі № 756/3010/26ц за позовом [PERSON] до АТ «Укрсиббанк», ТОВ «Кредекс Фінанс» про визнання договору недійсним, з застосуванням наслідків недійсності правочину, визнання дій такими, що є нечесною підприємницькою діяльністю, визнання виконаними зобов`язання, стягнення моральної шкоди установлено, що 18.07.2008 між позивачем та АТ «Укрсиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11373703000. На підставі даного договору позивачем отримано кредитні кошти в розмірі 27 000,00 доларів США. Згідно пп. 1.2.2. п. 1.2 Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11373703000 від 18.07.2008 позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 20.07.2015. 20.04.2012 між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено Договір факторингу №05/12, відповідно до якого останньому перейшло право вимоги до боржника (позивача у справі) щодо виконання умов за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11373703000 від 18.07.2008. Крім того, судом було встановлено, що внаслідок укладення 20.04.2012 Договору факторингу №05/12 обсяг прав та обов`язків позивача щодо сплати кредитної заборгованості не погіршився та не змінився. Згідно вимог ст. 1077, 1078 ЦК України змінився лише в існуючих зобов`язаннях кредитор з АТ «Укрсиббанк» на ТОВ «Кредекс Фінанс», у зв`язку з чим внаслідок укладення вказаного договору права позивача як боржника за кредитним договором не були порушені. 14.12.2012 між [PERSON] та ТОВ «Кредекс Фінанс», як новим кредитором, було укладено Договір про погашення заборгованості (ТЗ) за Кредитним договором №11373703000 від 18.07.2008 (. Згідно п. 2.1 зазначеного договору від 14.12.2012 сторони домовились, що боржник в якості погашення заборгованості перед ТОВ «Кредекс Фінанс» за Кредитним договором передає у власність кредитору транспортний засіб «Skoda Oktavia» (Предмет застави), який за взаємною згодою сторін оцінений в сумі 98 400,00 грн. У пункті 2.5 договору передбачено, що сума заборгованості, що залишилась не погашеною після передачі у власність Предмету застави, складає 116 555,66 грн. Зі змісту вказаного вище Договору про погашення заборгованості (ТЗ) за Кредитним договором №11373703000 від 18.07.2008 судом встановлено, що позивач самостійно визнав суму заборгованості та підписав вказаний договір. Своїми підписами позивач підтверджує, що ознайомлений з умовами договору та погодився на них. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). У порушення зазначених вимог ЦПК України у позові позивачем не вказано, які вимоги, встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України були порушені сторонами договору факторингу в момент його вчинення та які права та інтереси позивача були порушені, укладеним між ПАТ «Укрсиббанк» і ТОВ «Кредекс Фінанс» договором факторингу. На підтвердження сплати ТОВ «Кредекс Фінанс» коштів за договором факторингу, АТ «Укрсиббанк» надано меморіальні ордери (а.с. 164-166 т. 1). Доказів того, що оспорюваний договір на момент його укладення суперечив вимогам чинного законодавства позивачем суду не надано. Виходячи з наведеного та враховуючи те, що на момент вчинення оспорюваного правочину судом не було встановлено недодержання сторонами вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, правових підстав для визнання договору факторингу недійсним немає. Представником ТОВ «Вердикт Капітал» було подано заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до статей 256 і 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності, згідно вимог частини 1 статті 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спору, є підставою для відмови у позові (ч. 4, 3 ст. 267 ЦК України). Верховний Суд України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року роз`яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки судом не встановлено порушених прав або охоронюваних законом інтересів позивача [PERSON] , внаслідок укладення відповідачами оспорюваного договору, за захистом якого він звернувся до суду, суд не вбачає підстав для вирішення питання про застосування строків позовної давності.

Outcome: dismissed