Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Київського районного суду м.Харкова із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , відповідно до якої просить суд : встановити факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та факт прийняття спадщини [PERSON] після своєї матері [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння житловим будинком [ADDRESS] ; визнати за нею, [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. «Д-1» загальною площею 100,9 кв.м., житловою площею 63,4 кв.м. з прибудовами «д», «д1» та «д2» та з наступними господарськими будівлями та спорудами: літня кухня з прибудовою літ. «Е», літня кухня з тамбуром літ. «Е1», сараї літ. «Ж», «Ж1», «З», «И», льох літ. «К» та літ. «Л», вбиральня літ. «М», навіс літ. «Н», огорожа № 3, № 5, № 9, колодязь № 4, ворота № 6, № 7, № 8, вигрібна яма [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що родина [PERSON] з першої половини минулого століття проживає у житловому будинку [ADDRESS] ). Будинок, прибудови до нього та господарські споруди, розташовані за вказаною адресою належали на праві власності [PERSON] , яка померла [INFO] . Зазначає, що після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалася. Єдиним спадкоємцем [PERSON] був її син та дід позивачки [PERSON] , який після смерті своєї матері прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння житловим будинком [ADDRESS] ). Проте, оформити право власності на вказаний будинок за життя він не встиг. Вказує, що [PERSON] помер [INFO] . Спадкова справа після його смерті не відкривалася. Проте, [PERSON] залишив заповіт від 31.01.1995, яким заповів належний йому житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] в рівних частинах своєму сину [PERSON] та своїй доньці [PERSON] . На момент смерті [PERSON] разом з ним були зареєстровані: його донька [PERSON] ; його онука, тобто вона, [PERSON] ; правнук [PERSON] . Оскільки [PERSON] , який є її батьком, помер до смерті свого батька [PERSON] , то відповідно до статті 529 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року вона, [PERSON] та її рідна сестра [PERSON] , є спадкоємцями за правом представлення після свого померлого діда [PERSON] , як після свого батька [PERSON] . Зазначає, що вона як на час смерті її діда, так і на даний час, проживає у будинку, який на праві власності належав [PERSON] , а отже вважається такою, що прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння вказаним житловим будинком. Від імені її сестри [PERSON] заяви про прийняття спадщини подані не були. Іншим спадкоємцем після [PERSON] є його донька [PERSON] , яка є відповідачем у справі. Проте, позивачка оформити належну їй частку у спадщині позбавлена можливості, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 22.05.2024, визначено головуючу суддю у справі Лисиченко С.М. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.05.2024 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 20.08.2024 підготовче провадження у даній справі закрито, призначено справу до розгляду по суті. Позивачка та її представник у судове засідання, призначене 27.02.2025 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представником позивачки - адвокатом Залеською А.С. подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та прохає їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. 20.08.2024 подала заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, прохає розглянути справу за її відсутністю. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заяв, клопотань, відзиву на позов до суду не надходило. Згідно частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на те, що неявка в судове засідання учасників справи, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в справі доказів. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно частини 2 статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, допитавши свідків, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно даних інформаційної довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради №281120237354 від 05.12.2023 право власності на житловий будинок літ «А-1» з надвірними будівлями , що розташований за адресою: [ADDRESS] (колишня назва [ADDRESS] ) станом на 31.12.2012 зареєстровано за « [PERSON] (російською мовою)» на підставі свідоцтва про право особистою власності на будову, виданого 05.08.1959 Виконкомом В-Данилівської селищної ради депутатів трудящих Харківського району Харківської області. Обстеженням від 19.09.1987 встановлено, що житловий будинок літ «А-1» за вищевказаною адресою знесено. Надалі, обстеженням від 05.02.1992 встановлено, що на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] ( колишня назва [ADDRESS] ) було побудовано житловий будинок літ.»Д-1». Станом на 31.12.2012 право власності на новозбудований будинок не оформлено. Назва «[ADDRESS]» уточнена згідно з реєстром назв урбанонімів м.Харкова, затвердженим рішенням 9 сесії Харківської міської ради 24 скликання від 25.12.2002 зі змінами та доповненнями. Згідно даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , виготовлений 14.12.2023 Міським центром нерухомості ПП, реєстраційний номер у будівельній діяльності ТІ01:2597-1738-6639-9026 та інформаційної довідки Міського центру нерухомості, ПП № 2023/15859 від 12.12.2023, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] (колишня назва [ADDRESS] ) після 1987 року було побудовано житловий будинок літ. «Д-1». Прибудова літ. «д» побудована у 1980 році. Тамбур літ. «д-1» побудований у 1990 році. Прибудова літ. «д2» побудована у 1983 році. Літня кухня літ.«Е» побудована у 1980 році. Літня кухня літ.«Е1» побудована у 1991 році. Прибудова літ. «е» побудована у 1980 році. Тамбур літ.«е1» побудовано у 1991 році. Сарай літ.«Ж» побудовано у 1980 році. Сарай літ.«Ж1» побудовано у 1991 році. Сарай літ.«З» побудовано у 1976 році. Сарай літ.«И» побудовано у 1950 році. Льох літ.«К» побудовано у 1970 році. Льох літ.«Л» побудовано у 1970 році. Вбиральня літ.«М» побудована у 1970 році. Навіс літ.«Н» побудовано у 2023 році. Даних у якому році були побудовані : огорожа літ.«3», колодязь літ.«№4», огорожа літ.« №5», ворота літ.« №6», ворота літ.« №7», ворота літ.«№8», огорожа літ.«№9», вигрібна яма літ.« №10», технічний паспорт не містить. У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 №127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема,зазначено, що самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992. Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Отже, до 05.08.1992 закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформлені права власності. Законодавств, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них з державною реєстрацією такого права. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Відповідно даних інформаційної довідки Міського центру нерухомості, ПП № 2023/15859 від 12.12.2023, на земельній ділянці 1500 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (колишня назва [ADDRESS] ) будівлі, які побудовано (переплановано\\реконструйовано) самочинно, відсутні. У зв`язку з уточненнями при поточній інвентаризації (до технічної інвентаризації від 22.06.1999) змінено житлову площу будинку літ.»Д-1» з 61.6 кв.м. на 63.4 кв.м., загальну площу змінено з 100,00 кв.м на 100,9 кв.м. Житловий будинок літ. «Д-1» з прибудовами літ. «д», «д1», «д2», літні кухні літ. «Е» з прибудовою літ. «е», літ. «Е1» з тамбуром літ. «е1», сарай літ. «Ж», «Ж1», «3», «И» побудовані до 05.08.1992 та не відносяться до самочинного будівництва. Льохи літ «К», «Л», вбиральня літ. «М», навіс літ. «Н», споруди №3-:10 не є самочинно побудованими згідно Постанови Кабінету Міністрів України №406 від 07.06.2017. [PERSON] померла [INFO] . Зазначений факт підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 29.01.1990. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, яке їй належало на час смерті, зокрема, нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , а саме: житловий будинок літ. «Д-1»; прибудова літ. «д»; тамбур літ. «д-1»; прибудова літ. «д2»; літня кухня літ.«Е»; прибудова літ.«е»; сарай літ.«Ж»; сарай літ.«З»;. сарай літ.«И»;. льох літ.«К»; льох літ.«Л»;вбиральня літ.«М». Відповідно даних Витягу зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №75552261 та75552244 від 24.01.2024, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] станом на 29.01.1990 були зареєстровані наступні особи: [PERSON] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Зазначений факт підтверджується даними, що міститься в картках з питань реєстрації фізичних осіб, переданих до Департаменту реєстрації Харківської міської ради відповідно до абзацу1 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №888. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є рідним сином [PERSON] . Зазначений факт не заперечується відповідачкою [PERSON] , яка є онукою [PERSON] , а також показаннями свідків, які були безпосередньо допитані судом: [PERSON] та [PERSON] , які були сусідами [PERSON] та [PERSON] ; [PERSON] , яка є невісткою [PERSON] . Згідно даних свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , видане 14.12.1998 Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, [PERSON] помер [INFO] . Відповідно даних Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова № 12-0000432-2024 від 09.02.2024, а також картки з питань реєстрації фізичних осіб, переданих до Департаменту реєстрації Харківської міської ради відповідно до абзацу1 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №888, за адресою: м.Харків, Колосистий провулок,11 станом на 13.12.1998 були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Згідно даних заповіту, складеного [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , та 31.01.1995 посвідчений державним нотаріусом 8 Харківської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 4-1334, [PERSON] заповів належний йому житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] в рівних частках кожному: сину [PERSON] та доньці [PERSON] . Факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] підтверджується даними Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадянин про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України №00043297951 від 26.01.2024. Після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалася. Зазначений факт підтверджується даними Витягу зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №77881829 від 05.08.2024. Відповідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 01.04.1996 Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, [PERSON] помер [INFO] , тобто до часу смерті його батька [PERSON] . Згідно даних свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 22.08.1978, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є: [PERSON] та [PERSON] . Згідно даних свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 13.06.1984, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно даних Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00042747273 від 15.12.2023, [PERSON] , 01.07.1978 року змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно даних Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м.Харкова від 23.05.2024 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: з16.04.1996 року [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] ( інформація щодо дати реєстрації відсутня); з 03.12.2005 [PERSON] , [INFO] . Відповідно даних листа приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу №6/01-16 від 15.05.2024 наданого на усне звернення [PERSON] вбачається, що оформити її спадкові права за правом представлення після смерті [INFO] її батька [PERSON] , який був спадкоємцем батька [PERSON] , померлого [INFO] в нотаріальному, позасудовому порядку немає можливості, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок [ADDRESS] , які б підтверджували право власності [PERSON] на вказаний житловий будинок. Інформація про відкриту спадкову справу після смерті [INFO] [PERSON] відсутня. Даних про те, що після смерті [PERSON] спадкова справа відкривалася, матеріали справи не містять. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права. При вирішенні спору суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до пункту 4, абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи, що правовідносини щодо спадкування спірного майна виникли до набрання чинності ЦК України, тому до вказаних спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР. Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини. Статтею 548 ЦК Української РСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Спадкування за правом представлення ЦК Української РСР не передбачав (постанова Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі №282/143/22). Згідно із статтею 553 ЦК Української РСР вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчиняв жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини, передбачені статтею 549 цього Кодексу. Судом встановлено, оскільки не спростовано сторонами, що єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] є її син [PERSON] , який на час смерті [PERSON] проживав з останньою за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] у встановлені законом строку не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, разом з цим спадщину прийняв шляхом фактичного вступу в управління та володіння житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , які належали на праві власності його матері [PERSON] . Зазначений факт сторонами не заперечується та підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а також показаннями свідків, які були безпосередньо допитані судом: [PERSON] та [PERSON] , які були сусідами [PERSON] та [PERSON] ; [PERSON] , яка є невісткою [PERSON] та тривалий час проживала з останнім. Отже, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки вчинив дії, передбачені статтею 549 ЦК України РСР. Як було встановлено судом, [PERSON] помер [INFO] . За життя не оформив право власності на нерухоме майно, яке успадкував після смерті його матері [PERSON] . [PERSON] до дня своєї смерті проживав за адресою: [ADDRESS] ). За вказаною адресою після смерті [PERSON] та до 05.08.1992 були побудовані її сином [PERSON] наступне нерухоме майно: літня кухня літ.«Е1»; тамбур літ.«е1»; сарай літ.«Ж1»; огорожа літ.«3», колодязь літ.«№4», огорожа літ.«№5», ворота літ.« №6», ворота літ.«№7», ворота літ.«№8», огорожа літ.«№9», вигрібна яма літ.« №10» Належність вказаного нерухомого майна на праві власності [PERSON] сторонами не оспорюється та підтверджується технічним паспортом на такі об`єкти, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Судом також враховується, що до 05.08.1992 закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт, виготовлений за результатом технічної інвентаризації нерухомого майна. Отже, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, яке йому належало на час смерті, зокрема, нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] ), а саме: житловий будинок літ. «Д-1»; прибудова літ. «д»; тамбур літ. «д-1»; прибудова літ. «д2»; літня кухня літ.«Е»; прибудова літ.«е»; сарай літ.«Ж»; сарай літ.«З»;. сарай літ.«И»;. льох літ.«К»; льох літ.«Л»;вбиральня літ.«М»; літня кухня літ.«Е1»; тамбур літ.«е1»; сарай літ.«Ж1»; огорожа літ.«3», колодязь літ.«№4», огорожа літ.«№5», ворота літ.« №6», ворота літ.«№7», ворота літ.«№8», огорожа літ.«№9», вигрібна яма літ.« №10» Судом встановлена, що [PERSON] заповів належний йому житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] в рівних частках кожному: сину [PERSON] та доньці [PERSON] . Разом з цим, на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , син останнього [PERSON] помер. Отже, спадкоємцями [PERSON] є його донька [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, а також його онуки: [PERSON] та [PERSON] , які відповідно до статті 529 ЦК України РСР, є спадкоємцями за законом, оскільки мають право на частку у спадщині, яка належала б їх батьку [PERSON] . Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] у встановлений законом строк не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її діда [PERSON] , разом з цим спадщину прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , які належали на праві власності [PERSON] . Зазначений факт сторонами не заперечується та підтверджується: документами, які містяться в матеріалах справи, про проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , як на час смерті її діда [PERSON] , так і на час розгляду даної справи; показаннями свідків, які були безпосередньо допитані судом: [PERSON] та [PERSON] , які були сусідами [PERSON] та [PERSON] , а також на даний час є сусідами [PERSON] ; [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] та невісткою [PERSON] . Отже, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки вчинила дії, передбачені статтею 549 ЦК України РСР. Матеріали справи не містять доказів про вчинення іншими спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] дій, що свідчать про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , передбачених частиною 1 статті 549 ЦК УРСР, у зв`язку з чим, відповідно до вимог частини 2 статті 553 ЦК УРСР вважаються таким, що відмовилися від спадщини. Відповідно до частини 1 статті 554 ЦК УРСР в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Отже, частка [PERSON] , як спадкоємця за законом в спадщині, що відкрилася після смерті [PERSON] , перейшла до [PERSON] . Згідно із частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається з положень частини 1статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В межах розгляду даної справи встановлено, що позивачка, після смерті її діда [PERSON] , на підставі закону успадкувала право власності на частку нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] ), а саме: житловий будинок літ. «Д-1»; прибудову літ. «д»; тамбур літ. «д-1»; прибудову літ. «д2»; літню кухню літ.«Е»; прибудову літ.«е»; сарай літ.«Ж»; сарай літ.«З»;. сарай літ.«И»;. льох літ.«К»; льох літ.«Л»; вбиральню літ.«М»; літню кухню літ.«Е1»; тамбур літ.«е1»; сарай літ.«Ж1»; огорожу літ.«3», колодязь літ.«№4», огорожу літ.«№5», ворота літ.« №6», ворота літ.«№7», ворота літ.«№8», огорожу літ.«№9», вигрібну яму літ.« №10», разом з цим, позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. В межах розгляду даної справи судом встановлено, що до складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] не входило нерухоме майно - навіс літ.«Н», який був побудований у 2023 році за адресою: [ADDRESS] . Крім того, суд зазначає, що при вирішенні справи про визнання в порядку спадкування за законом права власності на нерухоме майно встановлюється факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцями, а також факт прийняття чи не прийняття останніми спадщини, яка відкрилася після смерті спадкодавця. Про наявні вказаних обставин суд вирішує в мотивувальній частині судового рішення, а тому зазначення наявності такого факту в резолютивній частині судового рішення не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимог про визнання права власності за особою в порядку спадкування права власності на нерухоме майно, яке входило до складу спадщини після смерті спадкодавця. З огляду на зазначене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , а саме визнання за останньою право власності на частку нерухомого майна: житлового будинку літ. «Д-1» , прибудови літ. «д», «д-1», «д2» та господарські будівлі і споруди: літню кухню літ.«Е»; прибудову літ.«е»; літню кухню літ.«Е1»; тамбур літ.«е1»; сарай літ.«Ж»; сарай літ.«З»; сарай літ.«И»; сарай літ.«Ж1»; льох літ.«К»; льох літ.«Л»; вбиральню літ.«М»; огорожу літ.«3»; огорожу літ.«№5»; огорожу літ.«№9»; колодязь літ.«№4»; ворота літ.« №6»; ворота літ.«№7», ворота літ.«№8»; вигрібну яму літ.« №10», які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: partial