Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Представник позивача Балашов В.В. за допомогою підсистеми "Електронний суд", діючи в інтересах свого довірителя, звернувся до Хорольського районного суду з позовною заявою до відповідача про стягнення зборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.10.2019 між Акціонерним товариством ''Креді Агріколь банк" та [PERSON] укладений комплексний договір (далі - договір) № 3/3387495. Відповідно цього договору банк надає позичальнику кредит в сумі 67 801,72 грн строком на 60 місяці з 28.10.2019 до 27.10.2024 (включно), на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно договору та Правил надання споживчого кредиту в ПАТ ''Креді Агріколь банк" та на умовах страхування життя позичальника, які є невід`ємною частиною договору та розміщені на офіційному сайті банку. За користування кредитом позичальник щомісячно сплачує процентну винагороду в розмірі 11.00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2.30% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. договору. Банк свою частину договору виконав, надавши позичальнику кредитні кошти у вказаній сумі. 29.08.2023 між АТ ''Креді Агріколь Банк'' та Товариством з обмеженою відповідальністю ''Глобал Спліт" укладено договір № 4-2023 про відступлення прав вимог в тому числі до боржника [PERSON] за комплексним договором № 3/3387495 від 28.10.2019, про що банком надіслано повідомлення останньому 15.09.2023. 22.10.2024 позивачем надіслано відповідачу вимогу про необхідність сплати заборгованості по кредиту протягом 30 календарних дні в розмірі 76626,12 грн. У зв`язку із неналежним виконанням умов договору відповідачем станом на 13.12.2024 заборгованість останнього по кредитному договору становить 76626,12 грн, з яких: 38250,00 грн - прострочена заборгованість за основним боргом, 7187,19 грн - прострочена заборгованість за відсотками, 31188,80 грн - прострочена заборглованість за комісією, які позивач прохає стягнути із відповідача разом із судовими витратами. Ухвалою судді від 02.01.2025 відкрито провадження у цій справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників. У встановлений судом строк на адресу суду відзив від відповідача не надходив. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивач до суду не подавали. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. П. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, слід вважати відповідача [PERSON] належним чином повідомленим про відкриття провадження у справі, оскільки копію ухвали про відкриття провадження, що повернулася до суду із відміткою про відсутність адресата, надіслано судом безпосередньо за місцем його реєстрації - [ADDRESS] . Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом. 28.10.2019 між Акціонерним товариством ''Креді Агріколь банк" та [PERSON] укладений комплексний договір (далі - договір) № 3/3387495. Відповідно цього договору банк надає позичальнику кредит в сумі 67 801,72 грн строком на 60 місяців з 28.10.2019 до 27.10.2024 (включно), на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно договору та Правил надання споживчого кредиту в ПАТ ''Креді Агріколь банк" та на умовах страхування життя позичальника, які є невід`ємною частиною Договору та розміщені на офіційному сайті банку. За користування кредитом позичальник щомісячно сплачує процентну винагороду в розмірі 11.00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за Договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2.30% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. договору. Відповідно до п.1.2 кредитного договору, кредит надається позичальнику на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно договору та Правил надання споживчого кредиту в ПАТ ''Креді Агріколь банк" та на умовах страхування життя позичальника, які є невід`ємною частиною договору та розміщені на офіційному сайті Банку: зобов`язаний сплачувати Банку: www.credit-agricole.ua. Відповідно до п.п. 1.3.1. та 1.3.2 п. 1.3. договору, за користування кредитом позичальник щомісячно сплачує процентну винагороду, в розмірі 11.00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2.30% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасної сплати платежів тощо. Кредитодавець виконав свій переддоговірний обов`язок та надав всю необхідну інформацію до укладання кредитного договору № 3/3387495 про споживчий кредит в Паспорті споживчого кредиту, де виклав основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача та з якими позичальник погодився, про що свідчить його особистий підпис. Відповідно до п.2.1 кредитного договору, з метою обслуговування кредиту банк відкриває позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості № 29099000547900 в банку. Відповідно до п. 2.2 договору, позичальник зобов`язаний сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків Графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту одночасно з погашенням заборгованості за кредитом (частиною кредиту) на рахунок погашення заборгованості. Відповідно до п. 2.3 договору, підписанням Договору позичальник підтверджує, що він у письмовій формі і повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену ЗУ ''Про споживче кредитування'' та/або іншими нормативно-правовими актами, що регулюють це питання. 29.08.2023 між АТ ''Креді Агріколь Банк'' та Товариством з обмеженою відповідальністю ''Глобал спліт" укладено договір № 4-2023 про відступлення прав вимог, зокрема, до боржника [PERSON] за кредитним договором № 3/3387495 від 28.10.2019, що підтверджується копією додатку № 1 від 15.09.2023 до договору про відступлення права вимоги. 15.09.2023 до [PERSON] АТ ''Креді Агріколь Банк'' було направлено повідомлення про те, що відбулось відступлення прав вимоги за договором № 4-2023 від 29.08.2023 до ТОВ ''Глобал спліт", яке в свою чергу стало новим кредитором та має право вимагати від останнього погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору №8/1320610. На виконання умов договору відступлення прав вимоги, [PERSON] був повідомлений про необхідність перерахувати кошти в сумі 76626,12 грн, що відповідає розміру поточних зобов`язань за договором. У зв`язку із невиконанням умов договору відповідачем станом на 13.12.2024 відповідно до розрахунку заборгованості, складеного позивачем /а.с. 22/, заборгованість останнього по вказаному кредитному договору становить 76626,12 грн, з яких: 38250,00 грн - прострочена заборгованість за основним боргом, 7187,19 грн - прострочена заборгованість за відсотками, 31188,80 грн - прострочена заборгованість за комісією, які позивач прохає стягнути із відповідача разом із судовими витратами. Норми права, застосовані судом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі, якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, заборгованість за яким є предметом спору). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1 та ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Мотивована оцінка аргументів сторін. Факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується копіями досліджених судом: комплексного договору № 3/3387495 від 28.10.2019, укладеного у письмовій формі, підписаного відповідачем у день укладення та копією договору № 4-2023 про відступлення прав вимог від 29.08.2023 з додатками до нього, Правил надання споживчого кредиту в ПАТ ''Креді Агріколь банк", відповідно до назнавих документів позивач набув права вимоги до відповідача за вказаним комплексним договором кредиту. Згідно з умовами вищевказаного договору, між сторонами було чітко визначено строк їхньої дії та терміни, в які відповідач мав би повернути отримані кошти та сплатити відсотки за користування ним та внести інші передбачені договором платежі. Суд вважає, що обставини, на які посилається позивач в частині стягнення із відповідача простроченої заборгованості за основним боргом та відсотками по комплексному договору № 3/3387495 від 28.10.2019 підтверджуються належними та допустимими доказами, дослідженими судом, в той же час відповідачем не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог в цій частині. Судом встановлено, що первісний позичальник - банк свої зобов`язання, передбачені кредитним договором, виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, про що свідчать наявні у справі докази. Доказів на підтвердження визнання зазначеного договору у встановленому законом порядку недійсним матеріали справи не містять та стороною відповідача суду їх надано не було. У порушення умов комплексного договору № 3/3387495 від 28.10.2019 відповідач свої зобов`язання належним чином в повному об`ємі не виконав, допустив виникнення заборгованості зі сплати кредитних коштів та відсотків за користування ним, у зв`язку з чим станом на 13.12.2024 має прострочену заборгованість перед банком на загальну суму 76626,12 грн, з яких: 38250,00 грн - прострочена заборгованість за основним боргом, 7187,19 грн - прострочена заборгованість за відсотками, 31188,80 грн - прострочена заборгованість за комісією, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим стороною позивача та виписками із його рахунку, складених первісним кредитором. Суд зауважує, що з моменту укладення договору № 4-2023 про відступлення прав вимог від 29.08.2023 і переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача, заборгованість [PERSON] була незмінною і подальші нарахування не здійснювалися. Відповідачем не надано суду доказів на спростування зазначеного розрахунку заборгованості, як і не надано доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань. За таких обставин, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором із [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині стягнення 38250,00 грн як простроченої заборгованості за основним боргом та 7187,19 грн як простроченої заборгованість за відсотками, а всього 45437,19 грн. Позивач ТОВ "Глобал Спліт", пред`являючи вимоги про повернення кредиту, просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за комісією - комісійною винагородою за обслуговування кредитної заборгованості, яка становить 31188,80 грн. Вирішуючи питання щодо задоволення позову в цій частині, суд доходить висновку про таке. Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України ''Про захист прав споживачів''. Так, за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України ''Про захист прав споживачів'' (у редакції, чинній станом на 08 травня 2007 року) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Крім того, згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України ''Про захист прав споживачів'' споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України ''Про захист прав споживачів'' нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно зі статтею 55 Закону України ''Про банки і банківську діяльність'' відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною третьою вищезазначеної статті передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Згідно із частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за моніторинг заборгованості, електронне інформування про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості (нагадування) через дистанційні системи обслуговування, інформування про виникнення простроченої заборгованості, консультування щодо погашення заборгованості, своєчасної сплати платежів тощо, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Судом у справі, що розглядається, встановлено, що відповідно до п.п.1.3.2 кредитного договору від 28.10.2019 передбачено комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,30 % від суми кредиту, нарахування якої здійснювалося первісним кредитором до моменту відступлення права вимоги - 29.08.2023 та, як стверджує позивач, розмір простроченої комісії за договором становить 31188,19 грн (письмових доказів розрахунку саме такого розміру заборгованості по простроченій комісії а матеріалах справи немає). Виходячи із вищенаведеного аналізу судової практики та норм цивільного законодавства, нарахування комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості суперечать положенням статей 11, 18 Закону України ''Про захист прав споживачів'' і є нікчемними з моменту укладення договору, тому позовна вимога про стягнення заборгованості в цій частині у розмірі 31188,19 грн задоволенню не підлягає. Водночас, судом встановлено із матеріалів справи (копії виписок з рахунку відповідача [PERSON] , складених первісним кредитором за період з 28.10.2019 по 15.09.2023), що останнім здійснювалися оплати в рахунок погашення комісійної комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості. Суду не надано позивачем та відповідачем інформації щодо загальної суми таких оплат за весь період кредитування. З огляду на встановлені у справі обставини, а також висновки суду щодо нікчемності пункту 1.3.2 комплексного договору № 3/3387495 від 28.10.2019 про нарахування відповідачу комісії за обслуговування кредиту, суд вважає за необхідне зазначити таке. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Умова договору про плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною та не потребує визнання недійсною. Ці висновки повністю узгоджуються з висновками, викладеними в постанові ВП Верховного Суду від 13.07.2022 по справі № 496/3134/19. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу [PERSON] можливість звернення до суду із позовом у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину в частині, що стосується стягнення безпідставно сплачених ним коштів в рахунок комісії за обслуговування кредитної заборгованості за вищевказаним договором. З огляду на наведені вище правові норми та встановлені обставини у справі, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню та стягненню підлягає заборгованість за комплексним договором № 3/3387495 від 28.10.2019 у розмірі 45437,19 грн, що складається із простроченої заборгованості за основним боргом - 38250,13 грн та 7187,19 грн простроченої заборгованості за відсотками. В іншій частині позовних вимог слід відмовити з вищенаведних підстав. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По справі позивачем сплачено 2422,40 грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 3432 від 17.12.2024. Зважаючи на те, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 59,30 % сплаченого позивачем судового збору, тобто 1436,48 грн.

Outcome: partial