Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

АТ "Юнекс Банк" звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 10.01.2024 відповідач звернувся до АТ "Юнекс Банк" з анкетою-заявою № [NUMBER] . Відповідно до підписаної анкети-заяви, відповідач підтвердив, що ознайомився і погодився з публічною пропозицією Банку на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, з умовами та правилами надання банківських послуг. При цьому, відповідач отримав банківську платіжну картку та надав банку розписку про отримання картки та про ознайомлення з правилами користування карткою визначених у Публічній пропозиції АТ "Юнекс Банк" на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Зазначена Публічна пропозиція АТ "Юнекс Банк" оприлюднена на офіційній інтернет-сторінці Банку за адресою: www.unexbank.ua. Таким чином, відповідно до Анкети-Заяви відповідач акцептував та приєднався до Публічної пропозиції позивача на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, що оприлюднена на офіційній інтернет сторінці Банку. Проте, відповідачем не виконані умови договору та станом на 07.10.2024 утворилась заборгованість у розмірі 23973,35 грн, яка складається з 19998,95 грн - заборгованість за кредитом та 3974,40 грн - заборгованість за процентами. З огляду на вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 23973,35 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, явки свого представника в судове засідання не забезпечив, у позовній заяві зазначив, що просить розглянути справу за відсутності представника. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Відповідачем надано відзив, за змістом якого просить врахувати, що ним систематично вносилися платежі для погашення заборгованості, але сума тіла кредиту залишилася незмінною. Заявлена позивачем сума до стягнення не ґрутнується на умовах кредитного договору і наданому позивачем розрахунку заборгованості, тому не підлягає задоволенню. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначених в розрахунку заборгованості та довідці є правильними. Також позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами, та відповідно отримання позичальником умов та правил надання банківських послуг, пам`ятки клієнта і тарифів, що в сукупності із заявою свідчило б про укладений у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг. Крім цього, позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, з якого суд мав би встановити, який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником, а додана до матеріалів справи довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки не містить відомостей про отримання вказаних документів з боку позичальника, ознайомлення його з вказаною довідкою та прикладами використання кредитних коштів. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані позивачем та відповідачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10 січня 2024 року між Акціонерним товариством "Юнекс Банк" та [PERSON] було підписано анкету-заяву № UA383225390000026205161973001 (а.с. 13-16). [PERSON] , підписавши анкету-заяву, акцептував та приєднався до Публічної пропозиції банку на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та погодився, що анкета-заява разом з Публічною пропозицією та Переліком комісій за послуги та операції тарифного плану "Кредитна картка UNEX CARD-2" складають Договір про відкриття поточного рахунку з випуском платіжної картки. Банком було відкрито поточний рахунок та встановлено кредитну лінію у розмірі 20000 грн, відповідачу видано платіжну картку. Відповідно до анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту, процентна ставка за користування кредитними коштами становить: протягом пільгового періоду - 0,0001 % на рік, поза пільговим періодом - 52 % на рік, при перевищенні витратного ліміту - 60 % на рік, строк кредитування 12 місяців, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 75,6 %, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 287620 грн. Анкета-заява підписана відповідачем за допомогою кваліфікованого електронного підпису. Згідно меморіального ордеру № 17 від 10 січня 2024 року вбачається, що [PERSON] отримав від АТ "Юнекс Банк" грошові кошти у розмірі 20000 грн (а.с. 21). Як вбачається з виписки по особовому рахунку за період з 10.01.2024 по 07.10.2024, [PERSON] отримав на свій рахунок кредитні кошти та користувався ними (а.с. 24 - 32) та відповідно до розрахунку заборгованості станом на 07 жовтня 2024 року, загальний розмір заборгованості за договором становить 23973,35 грн та складається з: заборгованості по поверненню кредитних коштів - 19998,95 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями - 3974,40 грн (а.с. 22). Позивачем направлялась відповідачу вимога від 06.08.2024 про дострокове повернення кредитних коштів у розмірі 22382,18 грн (а.с. 33). При вирішення спору суд керується такими нормами права. Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України, договір є підставою для виникнення зобов`язань. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Частинами 2 та 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд встановив, що анкета-заява, підписана [PERSON] 10.01.2024 (а.с. 13-16), не містить умов про те, що складовою невід`ємною частиною Договору про комплексне банківське обслуговування є Паспорт споживчого кредиту (а.с.16-16). Саме тому інформацію та умови, зазначені у ньому, не можна вважати узгодженими між сторонами кредитного договору. Об`єднана палата Верховного Суду в постанові від 23.05.2022 в справі №393/126/20 виснувала, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми. Отже, вирішуючи позовні вимоги по суті, суд приймає до уваги дані що містяться в анкеті-заяві від 10.01.2024 та дані виписки по особовому рахунку [NUMBER] за період з 10.01.2024 по 07.10.2024 до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у АТ "Юнекс Банк". Відповідно до умов анкети-заяви та виписки по особовому рахунку, процентна ставка за користування кредитними коштами становить 52,00 % річних, строком на 12 місяців. Умов щодо продовження строку дії договору виписка по особовому рахунку не містить, як і не містить вказаних умов анкета-заява від 10.01.2024. Розрахунок заборгованості за договором здійснено станом на 07.10.2024 (а.с.22) суд оцінює критично, як такий, що має неточності, а саме відповідачем 01.07.2024 та 01.08.2024 були повернуті кошти позивачу в сумах 598,94 грн та 582 грн відповідно, при цьому в такому розрахунку останні відображені в графі "сума кредиту надано". Вказані неточності встановлені при співставленні останнього із випискою по особовому рахунку (а.с. 24-32), яка є первинним бухгалтерським документом, з огляду на що, суд приймає доводи відповідача про те, що останній здійснював платежі, однак наявні випадки, що сума кредиту не змінювалася в такому розрахунку банку. Разом з тим, такі зміни належно відображені у виписці по особовому рахунку, що судом враховано при перевірці суми кредиту та здійснених відповідачем платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 по справі №723/304/16-ц (провадження N14-360цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі №638/13683/15-ц (провадження N14-680цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 (провадження №12-16гс22), тобто дана судова практика є сталою. Таким чином, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивачем направлялась відповідачу вимога від 06.08.2024 про дострокове повернення кредитних коштів у розмірі 22382,18 грн (а.с. 33). Між тим, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання після пред`явлення 06.08.2024 до позичальника вимоги, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, а саме ст. 625 ЦК України позивач не пред`явив. З виписки по особовому рахунку слідує, що в період з 10.01.2024 по 06.08.2024 позивач, систематично користуючись коштами, мав борг 18818,01 грн. Окрім того, після 06.08.2024 відповідачем було сплачено наступні платежі: 02.09.2024 в сумі 564,54 грн та 01.10.2024 в сумі 564,54 грн, а відтак обгрунтований залишок кредитного боргу відповідача перед позивачем становить 17688,93 грн. Та за цей період було нараховано 2241,16 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, в той час як строк дії кредитного договору був припинений станом на 06.08.2024, тобто на день направлення відповідачу вимоги про дострокове повернення кредитних коштів. Тобто, позивач не мав права нарахування вказаних процентів у період з 07.08.2024 по 07.10.2024, адже це суперечить ч. 1 ст. 1048 ЦК України та вищевказаним правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 по справі №723/304/16-ц (провадження N14-360цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі №638/13683/15-ц (провадження N14-680цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 (провадження №12-16гс22). У зв`язку з встановленим, суд вбачає обгрунтованим часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 17688,93 грн заборгованості за кредитом та 2241,16 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом, а в загальному 19930,09 грн. Суд критично ставиться до доводів відповідача про відсутність документів первинної бухгалтерської документації, що спростовано наявністю дослідженої у судовому засіданні виписки по особовому рахунку [NUMBER] за період з 10.01.2024 по 07.10.2024 до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у АТ "Юнекс Банк" (а.с. 24-32), яка достовірно вказує на користування відповідачем кредитними коштами та сплату коштів на погашення кредиту. Щодо доводів відповідача про відсутність доказів укладення останнім із позивачем договору про надання банківських послуг, суд зазначає, що укладення такого договору підтверджується підписаною відповідачем анкетою-заявою від 10.01.2024, у якій відображено сума кредиту - 20000 грн, строк кредитування 12 місяців з дня підписання - 10.01.2024, відсоткова ставка 52 % (а.с. 13-16), підписанням відповідачем останньої кваліфікованим електронним підписом (а.с. 20), а отримання кредитних коштів меморіальним ордером № 17 від 10.01.2024 про встановлення відповідачу початкового ліміту овердрафта в узгодженому розмірі 20000 грн та випискою про користування таким кредитом, з якої вбачається прийняття умов кредитування відповідачем. Відповідачем будь-яких доказів стосовно відсутності боргу, його погашення суду не надано. Крім того, як слідує з письмових пояснень відповідача він фактично визнає, що уклав фінансові зобов`язання з банком та на виконання умов цього договору отримав кошти у користування, вказує, що систематично вносив платежі з метою погашення заборгованості, тому причини на які посилається відповідач не є підставами для односторонньої відмови ним від виконання зобов`язання. Суд зауважує, що наведені відповідачем обставини у розумінні положень чинного законодавства не звільняють його від відповідальності, встановленої законом та від обов`язку виконання такого зобов`язання. Частинами 2 та 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи наведене, суд доходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 2422,40 грн судового збору, тому з огляду на часткове задоволення позовних вимог в розмірі 19930,09 грн, а ціна позову становила 23973,35 грн, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2013,85 грн (19930,09/23973,35*2422,40).

Outcome: partial