Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Свистович Роман Степанович, звернулася в суд з позовом до [PERSON] , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги представник мотивує тим, що 26 травня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тячівського управління юстиції Закарпатської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (прізвище дружини після реєстрації шлюбу: [PERSON] ), про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №73. В подальшому, 27 вересня 2023 року, рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області (справа №307/1435/23, провадження № 2/307/309/23) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Під час перебування сторін у шлюбі, а саме 12 лютого 2019 року, вони придбали автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Touareg 7L» 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Правовстановлюючі документи (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 12.02.2019 року) були оформлені на ім`я відповідача [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] . Надалі, приблизно в серпні 2023 року, відповідач [PERSON] відчужив автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Touareg 7L», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , на користь третьої особи. Відповідач відчужив спірний автомобіль без повідомлення про це позивача [PERSON] та без отримання її згоди. Отже, автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Touareg 7L», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , був придбаний в період часу, протягом якого позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. У такому випадку презюмується, що позивач та відповідач набули право спільної сумісної власності на вищевказаний автомобіль - рухоме майно. Відповідач не подав жодного доказу на спростування вказаної презумпції та підтвердження того, що спірне рухоме майно було придбано за особисті грошові кошти відповідача. Зі змісту вищевикладеного позивачу [PERSON] стало відомо про те, що відповідач [PERSON] у період серпня 2023 року без згоди позивача розпочав відчуження у власність третіх осіб спільного рухомого майна, зокрема автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Touareg 7L». Ця обставина свідчить про те, що в серпні 2023 року [PERSON] дізналась про порушення свого права. На підставі частини 2 статті 72 СК України того ж дня розпочався перебіг позовної давності. Метою, яку позивач [PERSON] прагне досягнути при пред`явленні цього позову в частині, що стосується рухомого майна, зокрема автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Touareg 7L», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , є стягнення з відповідача [PERSON] грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на спірне рухоме майно. Тому, позовна вимога про визнання майна спільною сумісною власністю сторін не є ефективним способом захисту цивільного права. Крім того, відчуження автомобіля марки«Volkswagen» моделі «Touareg 7L», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , у власність інших осіб унеможливлює поширення режиму спільної сумісної власності на вказане рухоме майно. Вартість автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Touareg 7L», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , станом на 06.03.2024 року, згідно інформаційної довідки Міністерства економіки України, становить 609061,30 гривень. Також, представник вказує на те, що під час перебування сторін у шлюбі, а саме у період з 26.05.2007 по 27.09.2023 роки вони за спільні кошти подружжя збудували житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Також, у цьому будинку за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] зробили внутрішньо оздоблювальні ремонтні роботи та придбали нові меблі. 22.10.2009 року складено технічний паспорт на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, 18.11.2009 року, отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на підставі рішення виконавчого комітету Тячівської міської ради від 12.11.2009 року за №447. У вказаному свідоцтві про право власності на нерухоме майно вказано: тип об`єкта: будинок, житловий будинок, адреса об`єкта: [ADDRESS] , власники: [PERSON] (мати [PERSON] ), форма власності приватна спільна сумісна , [PERSON] , форма власності приватна спільна сумісна . 18.11.2009 року Тячівським бюро технічної інвентаризації прийнято рішення про реєстрацію права власності та надано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. У вказаному Витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно вказано: номер витягу: 24493004, реєстраційний номер: 28885975, тип об`єкта: будинок, житловий будинок, адреса об`єкта: [ADDRESS] , номер запису: 548 в книзі 5, власники: [PERSON] (мати [PERSON] ), форма власності приватна спільна сумісна , [PERSON] , форма власності приватна спільна сумісна . Вказаний будинок за адресою: [ADDRESS] , збудований на земельній ділянці, площею 0,1000 га., з кадастровим №2124410100:10:003:0262, з цільовим призначенням 02.01 «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», витяг № НВ-9936071492024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим №2124410100:10:003:0262. \~ \~ \~ \~Просить суд, в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) право власності на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) право власності на частину земельної ділянки, площею 0,1000 га. з кадастровим №2124410100:10:003:0262, з цільовим призначенням 02.01 «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташовану за адресою: [ADDRESS] ; в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідача [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) грошову компенсацію вартості частки позивача [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Touareg 7L», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , в загальному розмірі частини його вартості на час розгляду справи. Представник позивача [PERSON] адвокат Свистович Роман Степанович в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] в судовому засіданні не заперечила щодо часткового задоволення позову в частині поділу будинку та автомобіля. Зазначила, що на даний час спірна земельна ділянка, на якій розташований спірний будинок, ще не приватизована. \~ \~ \~ \~Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. \~ \~ \~ \~Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] в період з 26 травня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 вересня 2023 року в цивільній справі №307/1435/23 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 вересня 2023 року в цивільній справі №307/1435/23 (а.с.18, 19-21). Згідно технічного паспорту на будинок, свідоцтва на нерухоме майно від 18 листопада 2009 року, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 29 лютого 2024 року за №1367923087 власниками житлового будинку, загальною площею 106,82 квадратних метри, житловою площею 52,78 квадратних метра, який знаходиться в [ADDRESS] , є відповідач [PERSON] в частині, та третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] в частині, дата державної реєстрації вказаного нерухомого майна: 18 листопада 2009 року, реєстраційний номер майна 28885975 (а.с.25-31, 33-34). Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що автомобіль марки «Volkswagen Touareg 7L», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , 12 лютого 2019 року був зареєстрований за [PERSON] (а.с.22-23). Згідно даних з офіційного веб-сайту Міністерства економіки України середня ринкова вартість автомобіля марки «Volkswagen Touareg», 2008 року випуску, станом на 6 березня 2024 року, становить 609061 гривня 30 копійок (а.с.24). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05 квітня 2024 року за №НВ-9936067622024 вбачається, що 10 серпня 2021 року Відділом у Хорошковському районі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області проведено державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,1 га., з цільовим призначенням: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS] , присвоєно земельній ділянці кадастровий номер: 2124410100:10:003:0262 (а.с.35-45). Також, з вказаного Витягу вбачається, що приватизація вказаної земельної ділянки не проведена, відсутні відомості про її власника. Згідно Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 5 квітня 2024 року за №НВ-9936071492024 вартість земельної ділянки, кадастровий номер: 2124410100:10:003:0262, становить 154631 гривня 94 копійки (а.с.32). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1\~ст. 68 СК України). Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є о об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 368, 369, 370 Цивільного кодексу України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року за №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Відповідно до вимог ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, згідно із ч. 2\~ст. 372 ЦК України. При розгляді даного спору суд враховує і рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Як встановлено в судовому засіданні під час шлюбу сторонами було добудовано та проведено державну реєстрацію за відповідачем [PERSON] частину житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] , який є їх спільною сумісною власністю подружжя, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині поділу вказаного нерухомого майна житлового будинку підлягають до задоволення шляхом визнання за позивачем [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , права власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 106,82 квадратних метра, житловою площею 52,78 квадратних метра, який знаходиться в [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 28885975). Також, в судовому засіданні встановлено, що під час шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки «Volkswagen Touareg 7L», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , який 2 лютого 2019 року був зареєстрований за відповідачем [PERSON] , та який після розірвання шлюбу вже відчужено без згоди позивача [PERSON] , при цьому остання не отримувала своєї частини вартості проданого автомобіля. А тому,\~суд приходить\~до висновку,\~що впорядку поділу спільного майна подружжя слід стягнути з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , грошову компенсацію вартості частки [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «Volkswagen Touareg 7L», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , в розмірі 304530 (триста чотири тисячі п`ятсот тридцять) гривень 65 копійок. За приписами\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статей\~317,\~319 ЦК України\~саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Згідно з\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини четвертої\~статті 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Аналіз норм\~ЦК України\~вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. На підставі\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 386\~ЦК України\~встановлені гарантії захисту права власності. Так, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 вищезгаданого Закону передбачено, що право власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва підлягають державній реєстрації. Згідно статті 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Відповідно до частин 1 та 2 ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають також усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Згідно положень статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. В судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка, площею 0,1000 га. з кадастровим №2124410100:10:003:0262, з цільовим призначенням 02.01 «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташована за адресою: [ADDRESS] , на якій розмішений спірний житловий будинок, ні за відповідачем [PERSON] , ні за третьою особою [PERSON] , чи іншою особою не зареєстрована, тобто на праві власності їм не належить, а отже є комунальною власністю. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі за №523/9076/14-ц зробила висновок, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Враховуючи, що земельна ділянка, площею 0,1000 га. з кадастровим №2124410100:10:003:0262, з цільовим призначенням 02.01 «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташована за адресою: [ADDRESS] , на даний час є комунальною власністю, при цьому позивачем [PERSON] не залучено до участі в справі в якості відповідача Тячівську міську раду Закарпатської області, та під час розгляду справи позивачем не заявлялося клопотання про його залучення до участі в справі в якості відповідача, суд вважає, що в цій частині позовних вимог відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем, а тому в задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] в частині визнання за нею права власності на частину земельної ділянки, площею 0,1000 га. з кадастровим №2124410100:10:003:0262, з цільовим призначенням 02.01 «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташовану за адресою: [ADDRESS] , слід відмовити. Судові витрати в частині сплати судового збору слід розділити між сторонами, у зв`язку з частковим задоволенням позову.

Outcome: partial