Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до відповідачки, в якій просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитними договорами та договором позики на загальну суму 51372,00 грн., а також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 12 вересня 2020 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі за текстом - ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 2913086 (далі за текстом Договір) в електронному вигляді на веб-сайті кредитодавця, розміщеного за адресою: https://creditplus.ua/, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надало кредит у сумі 4800,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 12 жовтня 2020 року, який могло бути продовжено, а [PERSON] отримала кредит у вказаній сумі та зобов`язалась повернути кредит та за користування кредитними коштами сплатити 1,62 % від суми кредиту за кожний день користування ним в межах строку надання кредиту, а у разі невиконання умов в межах обумовленого строку 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування ним. Також, 04 листопада 2020 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» (далі за текстом - ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ») та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 01396-11/2020 у електронному вигляді на веб-сайті кредитодавця, розміщеного за адресою: https://zecredit.com.ua/, згідно з умовами якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» на умовах строковості, зворотності, платності надало кредит у сумі 4500,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 03 грудня 2020 року, а [PERSON] отримала кредит у вказаній сумі та зобов`язалась повернути кредит та за користування кредитом сплатити 730,00 % річних від суми кредиту із розрахунку 2,00 % на добу. Відповідно до заявки на продовження строку дії договору (пролонгацію кредиту) від 04 грудня 2020 року було продовжено строк дії вказаного договору до 03 січня 2021 року. Крім того, 26 грудня 2020 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі за текстом - ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ») та [PERSON] було укладено договір позики № 3966693 в електронному вигляді на веб-сайті кредитодавця, розміщеного за адресою: https://mycredit.ua/, згідно з умовами якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» надало позику у сумі 6000,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 25 січня 2021 року, а [PERSON] отримала позику у вказаній сумі та зобов`язалась повернути її та за користування позикою сплатити 215,35 % річних із розрахунку 1,99 % від суми позики за кожен день користування нею, в межах строку кредитування, а також із розрахунку процентної ставки за понадстрокове користування позикою у розмірі 2,70 %. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» виконали умови вказаних кредитних договорів та договору позики у повному обсязі, надавши [PERSON] обумовлені вказаними кредитними договорами та договором позики суми грошових коштів, однак [PERSON] не здійснила повернення кредитних коштів, а також не сплатила відсотки за користування кредитними коштами, внаслідок чого у [PERSON] виникла заборгованість перед ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» на загальну суму 15744,00 грн., перед ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» на загальну суму 15300,00 грн., та перед ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» - на загальну суму 20328,00 грн. Відповідно до договору факторингу № 30062021 від 30 червня 2021 року, укладеного між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі за текстом ТОВ «ФК «ЄАПБ») та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до [PERSON] за Договором про надання фінансового кредиту № 2913086 від 12 вересня 2020 року на загальну суму заборгованості у розмірі 15744,00 грн. 11 серпня 2021 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» укладено Договір факторингу № 11082021, згідно з умовами якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до [PERSON] за Договором про надання фінансового кредиту № 01396-11/2020 від 04 листопада 2020 року на загальну суму заборгованості у розмірі 15300,00 грн. Згідно з договором факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року та додаткових угод до нього № 2, № 3 від 28 липня 2021 року, укладеними між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до [PERSON] за Договором позики № 3966693 від 26 грудня 2020 року на загальну суму заборгованості у розмірі 20328,00 грн. Враховуючи, що до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за вказаними кредитними договорами та договором позики, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Представниця позивача, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явилась, але до суду від неї надійшло клопотання, в якому просила суд про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, у разі повторної неявки відповідачки у судове засідання не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка про дату, час та місце судового засідання двічі поспіль повідомлялась належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явилась. Так, судом, відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, надсилались судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачки, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовими конвертами з судовими повістками, що повернулись до суду з довідками відділення «Укрпошти» з позначками «адресат відсутній за вказаною адресою», свідчить про неможливість вручення відповідачці судових повісток, та відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судові виклики вручені відповідачці належним чином. Клопотання про розгляд справи за її відсутності, відзив до суду не подала, про причини неявки у судове засідання суд не повідомила. У постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Суд, також, враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже, відповідачка зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідачка надавала суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідачки в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві неявки відповідача в судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідачки, яка з 31 січня 2023 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного рішення жодного разу в судове засідання не з`явилась, станом розгляду справи не цікавилась, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтувала. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачку, яка не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Враховуючи вказані факти, згоду представниці позивача, що викладена у поданому нею до суду клопотанні, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржниці від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12 вересня 2020 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (а. с. 24, 25-27) та [PERSON] , відповідачем у справі, було укладено договір про надання фінансового кредиту № 2913086 (а. с. 8-10), відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надало, а [PERSON] , відповідачка у справі, отримала кредит у сумі 4800,00 грн. Відповідно до пункту 1.4. Договору строк кредиту складає 30 днів, який може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору. Згідно з пунктами 1.5., 1.5.1., 1.5.2. Договору тип процентної ставки фіксована, яка залежить від фактичного виконання Споживачем умов договору та становить: 1,62 % в день від суми кредиту (знижена процентна ставка), яка застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного у пункті 1.4. Договору (без пролонгацій), якщо в цей строк Споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку; 1,90 % в день від суми кредиту (стандартна процентна ставка), яка застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного у пункті 1.4. Договору, якщо Споживач не виконав умови, зазначені у пункті 1.5.1. Договору для застосування зниженої процентної ставки, та у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до пунктів 4.1.-4.6. цього Договору, а також у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення. Відповідно до пункту 5.4.1. Договору відповідачка зобов`язалась у встановлений Договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором. Згідно з пунктом 6.1. Договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів. Відповідно до пункту 9.6 Договору він вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом відповідачки, що відтворений шляхом використання відповідачкою одноразового ідентифікатора. Відповідачка, підписуючи цей Договір, підтвердила, що перед укладенням цього Договору вона була ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС Україна», повністю їх зрозуміла, погодилась із ними та зобов`язалась неухильно їх дотримуватись (пункт 9.8. Договору). Згідно з пунктом 5.1.3. Договору позивач має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідачки. Відповідно до Додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 2913086 від 12 вересня 2020 року, укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , відповідачкою у справі, який містить графік платежів, орієнтовна сукупна вартість кредиту склала 7125,60 грн., з якої: сума кредиту - 4800,00 грн., сума нарахованих процентів 2325,60 грн. (а. с. 11). 04 листопада 2020 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» (а. с. 38, 39, 40-41) та [PERSON] , відповідачкою у справі, було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 01396-11/2020, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» на умовах строковості, зворотності, платності надало, а [PERSON] , відповідачка у справі, отримала кредит у сумі 4500,00 грн. (а. с. 29-30). Згідно з пунктом 1.2. Договору кредит надався строком на 30 днів, тобто до 03 грудня 2020 року; строк дії Договору розпочався з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до пунктів 1.1., 1.3. Договору відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором, а саме 730,00 % річних від суми кредиту із розрахунку 2,00 % на добу (тип процентної ставки фіксована). Договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (пункт 6.1. Договору). Згідно з пунктом 2.1. Договору про надання фінансового кредиту сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до 6.3. Договору сторони домовились, що всі додатки та додаткові угоди, складені Сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатора, є невід`ємними частинами Договору. Згідно з пунктом 3.1.4. Договору позивач має право без згоди відповідачки поступитися своїм правом вимоги за даним Договором третій особі, у зв`язку з чим відбудеться заміна сторони Кредитодавця за цим Договором. Відповідно до Додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 01396-11/2020 від 04 листопада 2020 року, укладеного між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] , відповідачкою у справі, який містить графік розрахунків, орієнтовна сукупна вартість кредиту склала 7200,00 грн., з якої: сума кредиту - 4500,00 грн., сума нарахованих процентів за користування кредитом - 2700,00 грн. (а. с. 31). Згідно з заявкою на продовження строку дії договору (пролонгацію кредиту) від 04 грудня 2020 року сторони погодили продовжити строк дії договору на термін 30 днів, включаючи 1 день прострочення, тобто до 03 січня 2021 року (а. с. 32). Крім того, 26 грудня 2020 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (а. с. 55, 56, 58-59) та [PERSON] , відповідачкою у справі, було укладено договір позики № 3966693, згідно з умовами якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» надало, а [PERSON] , відповідачка у справі, отримала позику у сумі 6000,00 грн. (а. с. 42, 43-47). Згідно з пунктом 4.2. Договору позики відповідачка до моменту підписання Договору вивчила цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (далі за текстом Правила) (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору їй зрозумілі. Відповідно до пунктів 6.1., 6.2. 6.5., 12.3.4., 12.3.5. Правил відповідачка зобов`язалась повернути отриману суму позики та сплатити проценти за Договором позики, а також проценти за понадстрокове користування позикою у визначених у пункті 2. Договору розмірах 1,99 % та 2,7 % відповідно за кожен день користування позикою. Згідно з пунктом 5. Договору позики він укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, та відповідно до закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Відповідно до пункту 12.2.3. Правил позивач має також інші права, передбачені чинним законодавством України, Договором позики, та цими Правилами, а також права, що виникають із зобов`язань позичальника, встановлених Договором позики. Відповідно до пункту 2. Договору позики № 3966693 від 26 грудня 2020 року, укладеного між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] , відповідачкою у справі, який містить графік повернення позики, орієнтовна сукупна вартість позики склала 7062,00 грн., з якої: сума кредиту - 6000,00 грн., сума нарахованих процентів за користування позикою 1062,00 грн. (а. с. 42). Судом встановлено, що вказані кредитні договори та договір позики були укладеними, кредити були надані позичальниці [PERSON] , відповідачці у справі, виключно за допомогою веб-сайтів кредитодавців, а також сторони вказаних договорів узгодили розмір кредитів, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі [PERSON] , відповідачки у справі, для укладення договорів в електронній формі на погоджених умовах шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом положень частин 1, 2 статті 207, пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно із статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідачка у справі, шляхом власноручних введень одноразових ідентифікаторів, отриманих від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», прийняла публічні пропозиції (оферти) та підписала договори (здійснила акцепти пропозицій товариств), тобто договори вважаються укладеними у відповідності до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». [PERSON] , відповідачкою у справі, не спростовано презумпцію правомірності правочинів та не надано будь-яких доказів того, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» отримали її персональні дані та використали їх у власних цілях. Таким чином, сторони Договорів досягли згоди з усіх істотних їх умов, уклали їх у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому Договори про надання фінансового кредиту № 2913086 від 12 вересня 2020 року, № 01396-11/2020 від 04 листопада 2020 року, Договір позики № 3966693 від 26 грудня 2020 року вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону). Вказаними Договорами передбачено порядок та умови отримання кредитів та позики, погашення заборгованості за ними, сплату відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами. [PERSON] , відповідачка у справі, підписавши вказані договори про надання фінансового кредиту № 2913086 від 12 вересня 2020 року, № 01396-11/2020 від 04 листопада 2020 року, договір позики № 3966693 від 26 грудня 2020 року, надала згоду на отримання та повернення кредитів та позики і сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленими вказаними договорами. Судом встановлено, що за змістом позовних вимог та документів, наявних у справі, доказом укладення між [PERSON] , відповідачкою у справі, та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», ТОВ «ФК «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ», ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» кредитних договорів та договору позики слугують: Договори про надання фінансового кредиту № 2913086 від 12 вересня 2020 року, № 01396-11/2020 від 04 листопада 2020 року, та додатки № 1 до них, Договір позики № 3966693 від 26 грудня 2020 року, що підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з умовами Договору факторингу № 30062021 від 30 червня 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а. с. 60-61), позивачем у справі, та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивачу у справі, за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі, право грошової вимоги до [PERSON] , відповідачки у справі, за Договором про надання фінансового кредиту № 2913086 від 12 вересня 2020 року в сумі 15744,00 грн., з якої: 4800,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10944,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, що також підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру боржників, Витягом з Реєстру боржників до вказаного договору факторингу, а також карткою обліку договору (а. с. 12-13, 14, 15, 16-23). Відповідно до Договору факторингу № 11082021 від 11 серпня 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивачем у справі, ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передало (відступило) позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі, право грошової вимоги до [PERSON] , відповідачки у справі, за Договором про надання фінансового кредиту № 01396-11/2020 від 04 листопада 2020 року в сумі 15300,00 грн., з якої: 4500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10800,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, що також підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру боржників № 1, Витягом з Реєстру боржників № 1 до вказаного договору факторингу, а також розрахунком заборгованості (а. с. 33-34, 35, 36). Згідно з Договором факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року та додатковими угодами до нього № 2, № 3 від 28 липня 2021 року, укладеними між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивачем у справі, ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало (відступило) позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі, право грошової вимоги до [PERSON] , відповідачки у справі, за Договором позики № 3966693 від 26 грудня 2020 року в сумі 20328,00 грн., з якої: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 14328,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, що також підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру боржників № 2, Витягом з Реєстру боржників № 2 до вказаного договору факторингу, а також розрахунком заборгованості (а. с. 48-49, 50, 51, 52, 53, 54). Відповідно до пункту 1.2. вказаних договорів факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок також зроблено Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61-10389св21 від 23 лютого 2022 року, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039св21 від 19 січня 2022 року, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14 липня 2021 року. Оскільки, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договорів факторингу № 30062021 від 30 червня 2021 року, № 11082021 від 11 серпня 2021 року, договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року та додаткових угод до нього № 2, № 3 від 28 липня 2021 року, набуло право вимоги за Договорами про надання фінансового кредиту № 2913086 від 12 вересня 2020 року, № 01396-11/2020 від 04 листопада 2020 року, укладеними між [PERSON] , відповідачкою у справі, та первісними кредитодавцями ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», а також за Договором позики № 3966693 від 26 грудня 2020 року, укладеним між первісним кредитодавцем ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] , відповідачкою у справі, то у нього, як у нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредитів та позики та інших передбачених договорами платежів, у зв`язку з неналежним виконанням позичальницею [PERSON] , відповідачкою у справі, взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитними договорами та договором позики. Доказів про визнання договорів факторингу недійсним чи погашення боргу первісному кредитору матеріали справи не містять. Судом встановлено, що згідно з умовами договорів про надання фінансового кредиту № 2913086 від 12 вересня 2020 року, № 01396-11/2020 від 04 листопада 2020 року, договору позики № 3966693 від 26 грудня 2020 року, позичальниця [PERSON] , відповідачка у справі, зобов`язалась повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитними коштами в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених у вказаних договорах, однак не виконала умови вказаних договорів. Після відступлення позивачу прав грошових вимог до відповідачки, остання не здійснювала платежів для погашення кредитної заборгованості на рахунки ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ». Матеріали справи не містять доказів погашення кредитної заборгованості відповідачкою на рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до частин 1, 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Положеннями частини 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві кредиту (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому кредитодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір кредити є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідачкою у справі, не спростовано факт укладення договорів про надання фінансового кредиту № 2913086 від 12 вересня 2020 року, № 01396-11/2020 від 04 листопада 2020 року між нею та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», а також укладення між нею та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» договору позики № 3966693 від 26 грудня 2020 року, та отримання відповідачкою коштів, внаслідок чого суд вважає укладеними кредитні договори та договір позики між сторонами. Відповідно до умов укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , відповідачкою у справі, договору про надання фінансового кредиту № 2913086 від 12 вересня 2020 року, строк, на який надався кредит, становив 30 днів, тобто від 12 вересня 2020 року до 12 жовтня 2020 року. Згідно з умовами укладеного між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] , відповідачкою у справі, договору про надання фінансового кредиту № 01396-11/2020 від 04 листопада 2020 року, строк, на який надався кредит, був продовжений до 03 січня 2021 року. Відповідно до умов укладеного між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] , відповідачкою у справі, договору позики № 3966693 від 26 грудня 2020 року, строк, на який надавалась позика, становила 30 днів, тобто від 26 грудня 2020 року до 25 січня 2021 року. Згідно зі статтею 580 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] , відповідачка у справі, кредитні кошти отримала, якими в подальшому розпорядилась на власний розсуд, однак свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала, тобто кредитні кошти не повернула. Доказів на спростування отримання кредитів та позики у сумі 4800,00 грн., 4500,00 грн., 6000,00 грн. [PERSON] , відповідачкою у справі, суду не надано. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 30062021 від 30 червня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач у справі, набуло право грошової вимоги до [PERSON] , відповідачки у справі, за договором про надання фінансового кредиту № 2913086 від 12 вересня 2020 року в сумі 15744,00 грн., з якої: 4800,00 грн. - сума заборгованості по основному боргу; 10944,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а. с. 15). Згідно з витягом з Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 11082021 від 11 серпня 2021 року, до ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивача у справі, перейшло право вимоги до [PERSON] , відповідачки у справі, за Договором про надання фінансового кредиту № 01396-11/2020 від 04 листопада 2020 року в сумі 15300,00 грн., з якої: 4500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10800,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а. с. 36). Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 2 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, набуло право грошової вимоги до [PERSON] , відповідачки у справі, за договором позики № 3966693 від 26 грудня 2020 року, в сумі 20328,00 грн., з якої: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 14328,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а. с. 53). Загальна сума заборгованості за договорами складає 51372,00 грн. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності розрахунків заборгованості за Договорами про надання фінансового кредиту № 2913086 від 12 вересня 2020 року, № 11082021 від 11 серпня 2021 року, договором позики № 3966693 від 26 грудня 2020 року, [PERSON] , відповідачкою у справі, суду не надано, інші розрахунки заборгованості на іншу дату за вказаними кредитними договорами та договором позики суду також не надано, чим не виконані вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України, тому вказані розрахунки приймаються судом як доказ у вирішенні спору. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» про стягнення з [PERSON] заборгованості на загальну суму 51372,00 грн., оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачкою. У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду, оскільки сплата судового збору підтверджена платіжною інструкцією № 31638 від 06 грудня 2022 року (а. с. 1). Також, суд звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю в Арцизькому районному суді Одеської області суддів (у період з липня 2017 року по вересень 2021 року кількість суддів у суді зменшилася з 5 до 1; у травні, липні 2024 року призначено 2 суддів), щодо яких мало здійснюватися автоматизований розподіл справ, навантаження на одну суддю, яка тривалий час одна замість п`яти суддів у суді здійснювала правосуддя, виходило за межі фізичних можливостей. В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 року), з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом», зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і, зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу. У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст. 6 Конвенції, а також, щоб судді могли ефективно працювати. Отже, у судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал, тому незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, що призвело до надмірного навантаження, яке утворилося на суддю, яка тривалий час одна замість п`яти суддів здійснювала правосуддя в Арцизькому районному суді Одеської області, унеможливило розгляд наявної справи у строки, передбачені ЦПК України.

Outcome: approved