Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

У квітні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що між АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого у подальшому стало АТ « Сенс Банк», та відповідачем\~була укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.\~Банк належним чином виконав зобов`язання і надав відповідачу кредитні кошти. Відповідач\~ свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість в розмірі 32\~960,60 грн. На адресу відповідача направлялась досудова вимога щодо виконання договірних зобов`язань, яка залишилася без реагування з боку відповідача. Просить стягнути з відповідача вказану суму боргу. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначила, що кредитний договір не підписаний нею електронним підписом, матеріали справи не містять доказів акцептування банком пропозиції [PERSON] на укладення договору, довідка про ідентифікацію не містить дати її складання та інформації про договір. Вимоги про стягнення відсотків та комісії не грунтуються на письмовому правочині. Загальна сума отриманих відповідачкою коштів становить 29\~562,00 грн., повернених 22\~950,54 грн., різниця між безпідставно набутою та повернутою сумою становить 6\~611,46 грн. Просить відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала із зазначених підстав. Додатково пояснила, що незважаючи на часткове погашення боргу, сума боргу, яка підлягає стягненню, залишилась незмінною, оскільки сплачені кошти були спрямовані в рахунок погашення заборгованості за інші періоди. У судовому засіданні відповідачка заперечувала проти позову з підстав, зазначених у відзиві та додатково пояснила, що після звернення до суду з позовом вона частково погашала заборгованість. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 29.12.2021 між АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та відповідачем укладено кредитний договір шляхом акцептування пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну карту у сумі 30 000 грн, на строк 12 місяців з можливістю пролонгації, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% для торгових операцій, 37% для операцій зняття готівки % річних. Договір підписаний одноразовим цифровим ідентифікатором (а.с. 4-6). Відповідно до наданого позивачем розрахунку за кредитним договором № станом на 22.01.2023 року відповідач має заборгованість за кредитним договором №631878082 в загальній сумі 32960,60 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 14822,35 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 308,22 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 15806,21 грн., заборгованості за неустойкою (комісія, штраф) в сумі 2023,82 грн. (а.с. 9, 10-12). Як вбачається з наданих відповідачем виписок за рахунком, нею після відкриття провадження у даній справі було сплачено в рахунок погашення заборгованості такі суми: 26.04.2024 сплачено 950,00 грн, 28.05.2024 сплачено 900 грн., 27.06.2024 сплачено 900 грн., 04.07.2024 сплачено 900 грн., 15.08.2024 сплачено 900 грн., 14.09.2024 сплачено 1000 грн., 08.10.2024 сплачено 1300 грн. (а.с. 119), у січні 2025 року сплачено 6612,00 грн. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено,\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідач не заперечує факту отримання від банку кредитних коштів на умовах повернення однак заперечує правомірність нарахування плати за розрахунково-касове обслуговування та сплату комісій за обслуговування картки. З виписки по рахунку вбачається, що відповідачем 16.01.2022 було здійснено останню операцію з використання кредитних коштів. У подальшому жодних операцій із зняття відповідачем кредитним коштів здійснено не було. Проте, згідно з розрахунку заборгованості починаючи з лютого 2022 року розмір боргу за простроченим тілом кредиту постійно збільшувалося незважаючи на періодичне погашення боргу відповідачем. Отже, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитом не узгоджується з випискою по рахунку, що є первинним документом, а тому не є належним та допустимим доказом розміру заборгованості відповідача за кредитним договором. З виписки також вбачається, що відповідачем збільшувався розмір заборгованості за тілом кредиту за рахунок стягнення плати за розрахунково-касове обслуговування основної карти та сплати комісії за обслуговування основної карти. Такі платежі не передбачені умовами заяви анкети та оферти, копії яких було надано позивачем, тому неправомірно нараховувались позивачем. З наданої виписки неможливо достовірно встановити розмір відсотків, які нараховувались на тіло кредиту, тобто фактично використані відповідачем кредитні кошти. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними доказами наявність заборгованості у відповідача у визначеному у позовній заяві розмірі. Разом з тим, як установлено судом відповідач користувався кредитними коштами, які мав повернути позивачу. Як установлено з виписки по рахунку, відповідач витратив кредитні кошти в сумі 29562,00 грн. та здійснив платежі (з урахуванням періоду, поки справа була у провадженні суду) на загальну суму 29\~562,54 грн. Враховуючи, що позивачем повернуто банку коштів більше, ніж отримано, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed