Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 2,9366 га, кадастровий номер 1825084400:09:000:0225. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , до складу спадщини після смерті якого увійшло вищевказане майно. Нотаріусом відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку, у зв`язку з тим, що заповідач склав заповіт не щодо усієї належної йому спадщини, а лише щодо свого права на земельну частку (пай) в КСП "Світанок" с. Юрівка Радомишльського району Житомирської області, тому його права мають бути захищені в судовому порядку шляхом визнання за позивачем права власності на спадкове майно, який є ефективним способом захисту прав. Ухвалою судді від 16.12.2024 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 24). Сторони в судове засідання не з`явилися, однак звернулися до суду з клопотаннями, в яких просять справу розглянути без їх участі. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 5). Згідно заповіту від 05.04.2001 [PERSON] на випадок своєї смерті належну на підставі сертифікату ЖТ №0183829 право на земельну частку (пай) у землі, що знаходиться в КСП "Світанок" с. Юрівка Радомишльського району Житомирської області в розмірі 4,29 умовних кадастрових гектарах заповів позивачу (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів справи на ім`я [PERSON] 21.10.2002 видано державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-ЖТ №052026, згідно якого останній набув право власності на земельну ділянку площею 2,9366 га, кадастровий номер 1825084400:09:000:0225 (а.с. 8, 9). З копії спадкової справи №262/2011, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті останнього на підставі рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 25.07.2011 (а.с. 32 зворот-33). Відповідно до матеріалів справи [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель, переданих у колективну власність КСП "Світанок", № ділянки [NUMBER] , площа 2,94 га (а.с. 12, 13, 14, 15, 16). 05.03.2021 державним нотаріусом Радомишльської державної нотаріальної контори відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку у зв`язку з тим, що заповідач склав заповіт не щодо усієї належної йому спадщини, а лише щодо свого права на земельну частку (пай) в КСП "Світанок" с. Юрівка Радомишльського району Житомирської області (а.с. 10-11). Відповідно до\~ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною першої статті 1216\~ЦК України регламентовано, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до частини п`ятої статті 1268\~ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296\~ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припилися внаслідок його смерті. При спадкуванні по заповіту, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу (частина перша та друга ст. 1223 ЦК України). За положеннями статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ним прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини визначається на момент відкриття спадщини. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Відповідно до пункту 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. У постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року, справа № 136/1124/19 зазначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі ( на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Загальноприйнятим є використання «земельний пай» не тільки як земельна ділянка, яка не виділена в натурі, а й земельна ділянка, отримана в результаті розпаювання землі (виділення в натурі). У разі, якщо заповідач реалізував право на земельну частку (пай) та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, і за життя не склав нового заповіту чи не скористався правом на внесення змін до заповіту, то заповіт, у якому заповідач розпорядився правом на земельну частку (пай), не втрачає чинність на підставі частини четвертої статті 1236 ЦК України, а визначення спадкоємців на земельну ділянку має відбуватися згідно з цим заповітом. Враховуючи вищевикладене, оскільки [PERSON] після складання заповіту на користь [PERSON] реалізував право на земельну частку (пай), яке він заповів останньому, і за життя не склав нового заповіту та не скористався правом на внесення змін до заповіту, тому слід вважати, що [PERSON] набув в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9366 га, а право позивача на спадкове майно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на цю земельну ділянку.

Outcome: approved