Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Представник позивача адвокат Ткаченко С.В. звернулася до Ленінського районного суду м. Полтави з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія «АЛАНД»», в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №37834 від 08.09.2020 .вчинений приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О.С. про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» заборгованості в розмірі 28226,72 грн. та стягнути з відповідача 7411,20 грн судових витрат. В обґрунтування позову зазначила, що у листопаді 2024 року банківські рахунки [PERSON] було арештовані та їй стало відомо про те, що арешт накладено на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. у виконавчому провадженні №63553034 з примусового виконання виконавчого напису №37834 від 08.09.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за договором від 27.12.2013 в сумі 28226,72 грн., що укладений між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк». Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис було вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином в безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, оскільки договір між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» припинив свою дію з 26.12.2014, у зв`язку з повним виконанням позичальником зобов`язань. Оспорюваний виконавчий напис вчинено з пропуском звернення стягнення, оскільки, спірний виконавчий напис вчинено 08.09.2020 а заяву-оферту було підписано 27.12.2013, тобто з пропуском трирічного строку. Заява-оферта не була нотаріально посвідчена. Вважає, що відсутні будь-які підстави для стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за виконавчим написом, тому звернулась до суду за захистом прав Ткаченко І.В. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 03.01.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача надала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без їх участі. Також зазначила, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзив на позовну заяву не надав. Третя особа Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, правом на подання до суду письмових пояснень по справі не скористався. Представник Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, правом на подання до суду письмових пояснень по справі не скористався. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та, відповідно до приписів ст. 280 ЦПК України, - ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з копією виконавчого напису № 37834 від 08.09.2020, приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., на підставі ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку Документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 №1172, стягнуто з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 006-16041-271213 від 27.12.2013 укладеного з ПАТ «Дельта Банк» правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором відступлення права вимоги за кредитними договорами №11/08/2020-ФА від 11.08.2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД», заборгованість за Кредитним договором № 006-16041-271213 від 27.12.2013. Стягнення заборгованості провадиться в період з 11.08.2020 по 17.08.2020. Сума заборгованості становить 27726,72 грн., що складається з: -простроченої заборгованості за сумою кредиту 19824,33 грн; -простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 7902,39 грн; -плати за вчинення виконавчого напису 500,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 28226,72 грн. (а.с. 11). Згідно з копією постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В., 10.11.2020 було відкрито виконавче провадження №63553034, щодо виконання виконавчого напису №37834 від 08.09.2020, винесеного приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., за яким стягнуто з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованість в розмірі 28226,72 грн. (а.с. 7). Відповідно до довідки наданої ПАТ «Дельта Банк» від 29.12.2014 №11-468683 кредитний договір №005-16041-271213 від 27.12.2013 припинив свою дію з 26.12.2014 у зв`язку з повним виконанням позичальником зобов`язань за вказаним договором (а.с. 12). Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із змінами та доповненнями (надалі - Порядок). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, пунктом 2 Переліку документів, передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, пункт 2 вказаного переліку був визнаний незаконним та нечинним у повному обсязі згідно із постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14. Вказана постанова суду є чинною. В пункті 1 вищевказаного Переліку документів визначено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Таким чином, з 22.02.2017 кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Суд звертає увагу на те, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що відповідно виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж беззаперечно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі та саме за цей період. Законодавством не визначений вичерпний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відповідачем не було надано доказів того, що ним до нотаріуса були надані будь-які документи, що підтверджують безспірність заборгованості у вказаний у виконавчому написі період. Зокрема, відповідачем не було надано доказів подання ним нотаріусу виписки з рахунку позивача, яка б містила обов`язкові реквізити, що повинні бути вказані у ній згідно п. 61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України (дата здійснення останніх (попередніх) операцій по рахунку, код валюти, суми операцій (відповідно за дебетом або кредитом) тощо). Без цих відомостей з виписки абсолютно неможливо з`ясувати коли і які саме суми були отримані позивачем від банку, коли були нараховані відсотки, в якому розмірі та за який період було нараховано відсотки, яким є розмір заборгованості та чи існує заборгованість взагалі. Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Більш того, суду не надано доказів того, що виконавчий напис вчинено на підставі договору, який був нотаріально посвідченим. З урахуванням визнання судом з 22.02.2017 нечинним пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, видача таких виконавчих написів після 22.07.2017 можлива лише за умови пред`явлення оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів). Отже, оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону, в той час як заборгованість, яка вказана у цьому написі, не є безспірною. Факт наявності цього виконавчого напису суттєво порушує права позивача. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання вищенаведеного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. При зверненні до суду із позовом позивачем був сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 грн. (платіжна інструкція №0.0.4094568767.1 від 26.12.2024) Тож з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сума судового збору за подання позову у розмірі 1211,20 грн. Щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу суд зазначає таке. Відповідно до ст.\~59\~Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. ч. 1,3\~ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.\~3\~ст.\~141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Отже, у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України). Тобто, саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до ч.\~1\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.\~6\~ст.\~137\~ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідний правовий висновок викладений у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивачем, зокрема, вказано розмір витрат на правничу допомогу у сумі\~6200,00 грн. На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи позивачем, зокрема, долучені: Договір про надання правової допомоги від 19.12.2024 № 106, укладений між [PERSON] та адвокатом Ткаченко С.В., Додатковою угодою № 1 до Договору про надання правової допомоги від 19.12.2024 з детальним описом виконаних робіт (наданих послуг), в тому числі: подання адвокатського запиту, підготовка та написання позовної заяви, отримання та передання клієнтові рішення суду, квитанції до прибуткового касового ордера про сплату [PERSON] адвокату Ткаченко С.В. послуг за надання правової допомоги за Договором № 106 від 19.12.2024 у розмірі 5000,00 грн. та від 21.11.2024 за подання адвокатського запиту у розмірі 1200,00 грн., ордер серії ВІ № 1268369, виданий 26.12.2024. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями ч. ч. 5, 6, 9\~ст. 141 ЦПК України. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з вимог розумності, справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку, що зазначені заявником витрати на правничу допомогу є співмірними наданій послузі. Тому, суд дійшов висновку про те, що в даній справі витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню на користь позивача в сумі 6200 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved