Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з майна. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] . [INFO] її чоловік [PERSON] , помер, про що 26.02.2022 року складено відповідний актовий запис № 478. Після смерті чоловіка, вона як спадкоємець першої черги вирішила оформити спадщину, яка відкрилась після смерті чоловіка та звернулась до приватного нотаріуса Апалькова Є.В. з заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину. Проте, приватний нотаріус повідомив, що під час перевірки на наявність заборон або арешту майна за даними з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено арешт майна покійного, тому, відповідно до вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, вчинення нотаріальних дій затримується до зняття арешту. З питанням звільнення майна з - під арешту вона звернулась до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) і 08.07.2024 року за вих. № 228682 отримала лист, в якому повідомляється, що, відповідно до пошуків в Автоматизованій системі виконавчого провадження Відділу, виявлено, що на виконанні перебувало виконавче провадження № 2619819, яке було відкрито 19.12.2006 року, на підставі виконавчою листа від 03.10.2005 року № 2-715, виданого Томаківським районним судом Дніпропетровської області про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 09.06.2005 року і до досягнення дитини повноліття. Тобто, на даний час виникли такі обставини, які змусили позивачку звернутись до суду про зняття арешту, оскільки в позасудовому порядку вчинити дані дії вона позбавлена можливості. Тому, просить суд зняти арешт з нерухомого майна [PERSON] № 29178303 від 29.11.2018 року, накладений, відповідно до постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 2619819, виданий 29.11.2018 року Томаківським РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2024 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до\~ ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення, своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, не скористався, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надав. Згідно ч.8\~ст.178 ЦПК України,\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, в рамках виконавчого провадження № 2619819, яке було відкрито 19.12.2006 року, на підставі виконавчою листа від 03.10.2005 року № 2-715, виданого Томаківським районним судом Дніпропетровської області, про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 09.06.2005 року і до досягнення дитиною повноліття, на підставі постанови, серія та номер: 2619819, виданої 29.11.2018 року Томаківським РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, було накладено арешт. При цьому, даний факт стороною відповідача не заперечується, оскільки, згідно листа від 08.07.2024 року за вих. № 228682, відділом було повідомлено, що, відповідно до пошуків в Автоматизованій системі виконавчого провадження виявлено, що на виконанні перебувало виконавче провадження № 2619819. Однак, термін зберігання документів в архіві, відповідно до Інструкції з діловодства, становить три роки, у зв`язку з чим отримати копію постанови про накладення арешту і зняття арешту неможливо. Відповідно до ст.391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, судом встановлено, що на майно, яке позивачка має наміри успадкувати, накладено арешт, який свідчить про той факт, що його наявність порушує право позивача щодо своїх спадкових справ та в подальшому здійснити реєстраційні дії щодо нерухомого майна. Відповідно до ч.1, 2, 3\~\~\~ст.60\~\~ЗУ "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.\~\~У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє, на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику ( речове право на чуже майно). Таким чином, враховуючи вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості у повному обсязі користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. З огляду на зазначене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що обґрунтування позивача знайшло своє підтвердження та є такими, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved