Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

В червні 2024р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 49-55) до відповідача [PERSON] , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України, в якому просила суд: - стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди 174660,0 грн.; витрати за проведення транспортно-товарознавчої експертизи в розмірі 8000,0 грн.; витрати за послуги евакуатора - 1500,0 грн.; у відшкодування моральної шкоди 10000,0 грн.; судовий збір в розмірі 1941,6 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 16 червня 2021р. об 14:10 год. на 7 км а/д М-01 Київ-Чернігів мала місце дорожньо - транспортна пригода (далі по тексту - ДТП) за участі автомобілів: «Peugeot 307» д.н.з. [NUMBER] (належного позивачці на праві приватної власності), під керуванням водія [PERSON] та «BMW» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача. В подальшому інерційно відбулося зіткнення автомобіля «BMW» д.н.з. [NUMBER] , з автомобілем «Toyota» д.н.з. [NUMBER] , який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем «Chevrolet» д.н.з. [NUMBER] . Зазначена ДТП мала місце з вини відповідача, що встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2023р. по справі № 761/21614/23. В результаті ДТП належний позивачці автомобіль отримав механічні пошкодження. Згідно з Висновком експерта № 495 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 06 березня 2024р., матеріальний збиток завданий власникові автомобіля «Peugeot 307» д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталося 16 липня 2021р. складає 174660,0 грн. До того ж, позивачка вважає, що їй також було спричинено моральну шкоду, внаслідок пошкодження належного майна, а також додаткових зусиль, яких вона вимушена прикласти для відновлення душевного спокою, яку позивачка оцінила в 10000,0 грн. Додатково позивачкою були понесені витрати на евакуацію автомобіля з місця ДТП, в розмірі 1500,0 грн., витрати на проведення транспортно - товарознавчої експертизи, в розмірі 8000,0 грн. Оскільки в позасудовому порядку відповідач відмовляється відшкодувати спричинену матеріальну і моральну шкоду, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 липня 2024р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, та призначено справу в підготовче засідання. 07 жовтня 2024р. на адресу суду надійшов відзив на позов (ас. 78-84), в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що звернення позивачки з вказаним позовом є безпідставним та необґрунтованим, оскільки в діях відповідача відсутня вина заподіяння шкоди стороні позивача. На думку сторони відповідача, під час розгляду судом першої та апеляційної інстанції справ №№ 361/7286/21, 761/21614/23, суди діяли не об`єктивно та упереджено до сторони відповідача, у зв`язку з чим сторона вимушена була звернутись до Європейського суду з прав людини, з відповідною скаргою. Також, на думку сторони відповідача, під час розгляду справи № 759/17396/23 Святошинський районний суд м. Києва та Київський апеляційний суд, безпідставно відмовили у задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої ДТП. Оскільки позивачкою до позову, не надано жодного належного і допустимого доказу, на підтвердження наявності вини відповідача, у скоєнні зазначеної вище ДТП, позов слід залишити без задоволення. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 18 жовтня 2024р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 164-167), в якій сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав наведених у позові, зазначивши, що доводи та аргументи сторони відповідача, наведені у відзиві на позов є безпідставними та необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи. Крім того, стороною відповідача не враховані положення ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України. Заперечення на відповідь на відзив стороною відповідача не подавались. В судовому засіданні позивачка та її представник, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав наведених у позові, просили суд позов задовольнити. Представник позивача звертав увагу суду, що здійснити відновлювальний ремонт належного позивачці автомобіля є недоцільним, оскільки вартість відновлювального ремонту та запасних частин коштує більше, ніж вартість автомобіля перед ДТП. Звертав увагу суду, що вартість залишків автомобіля позивачки після ДТП становить - 30620,5 грн. Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, наведених у відзиві на позов. Третя особа, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, клопотала перед судом про розгляд справи, у відсутність свого представника. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, та не оспорювалося сторонами, що 16 червня 2021р. об 14:10 год. на 7 км а/д М-01 Київ-Чернігів мала місце ДТП, за участі автомобілів: «Peugeot 307» д.н.з. [NUMBER] (належного позивачці на праві приватної власності), під керуванням водія [PERSON] та «BMW» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача. В подальшому інерційно відбулося зіткнення автомобіля «BMW» д.н.з. [NUMBER] , з автомобілем «Toyota» д.н.з. [NUMBER] , який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем «Chevrolet» д.н.з. [NUMBER] . Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2021р. по справі № 361/7286/21, яка набрала законної сили, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] (водія автомобіля «Peugeot 307» д.н.з. [NUMBER] ) закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2023р. по справі № 761/21614/23, яка набрала законної сили, визнано [PERSON] (водія автомобіля «BMW» д.н.з. [NUMBER] ), винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження по справі у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення. Таким чином, зазначена ДТП мала місце з вини відповідача, що встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2023р. по справі № 761/21614/23. Станом на час ДТП, цивільно - правова відповідальність відповідача, не була застрахована. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а п. 1) ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За змістом ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що в позасудовому порядку, позивачка зверталася до сторони відповідача для відшкодування завданої їй шкоди. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що внаслідок зазначеної вище ДТП, їй була спричинена матеріальна шкода, у вигляді пошкодження належного їй автомобіля «Peugeot 307» д.н.з. [NUMBER] , було понесено додаткові витрати з евакуації автомобіля з місця ДТП. Згідно з Висновком експерта № 495 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 06 березня 2024р., матеріальний збиток завданий власникові автомобіля «Peugeot 307» д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталося 16 липня 2021р. складає 174660,0 грн. Відповідно до висновку експерта № 544 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 30 січня 2025р., ринкова вартість автомобіля «Peugeot 307» д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталося 16 липня 2021р. після даної пригоди становить 30620,5 грн. Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в п.п. 14, 15 Постанови від 01 березня 2013р. за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). У разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до правових позицій Верховного Суду, висловлених в постанові від 17 лютого 2021р. по справі № 753/11069/16-ц, задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля до ДТП, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу, і одночасне залишення у власності позивача цього автомобіля, не можна визнати обґрунтованим. Відповідно до ч 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а п. 1) ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За змістом ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням того, що матеріальний збиток завданий власникові автомобіля «Peugeot 307» д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталося 16 липня 2021р. складає 174660,0 грн. та ринкова вартість залишків цього автомобіля «Peugeot 307» після ДТП становить 30620,5 грн., які залишилися у стороні позивача, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню, у відшкодування матеріальної шкоди 144039,5 грн. (174660,0 грн. - 30620,5 грн.). Крім того, з відповідача на користь позивачки також підлягають стягненню витрати за послуги евакуатора автомобіля позивачки з місця ДТП у розмірі 1500,0 грн. Доводи сторони відповідача, що стороною позивача не доведено належними і допустимими доказами факту наявності вини в діях відповідача щодо настання даної ДТП судом оцінюються критично. Так, Верховний Суд, в постанові від 05 вересня 2019р. по справі № 234/16272/15-ц, зазначив, що преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Верховний Суд вказав, що постанова суду про відсутність в діях водія складу відповідного адміністративного правопорушення звільняє такого водія від відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. за № 4, суд при визначенні розміру завданої позивачці моральної шкоди враховує, що внаслідок скоєння відповідачем 2 адміністративного правопорушення позивач, зазнав майнових втрат внаслідок пошкодження його автомобіля та душевних страждань, було змінено його звичайний спосіб життя. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що діями відповідача позивачці було завдано моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, які вимагають від останньої, додаткових зусиль для організації свого життя, відчуття нею негативних емоцій, перебування у стресовій ситуації, неможливість користуватися автомобілем значний проміжок часу, тому суд вважає вірним, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди - 8000,0 грн. Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю (пункт 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). У частині 6 ст. 141 ЦПК України вказано, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз матеріалів справи свідчить, що згідно з посвідчення № [NUMBER] від 05 червня 2000р. (а.с. 138) відповідач [PERSON] , є особою із інвалідністю І групи. Оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір за подання позову до суду, який понесла сторона позивача, пропорційно до частини задоволених вимог, у розмірі 1535,4 грн. необхідно компенсувати позивачці, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, при цьому судом враховано висновки Верховного Суду в постанові від 17 січня 2025р. по справі № 462/4550/22. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню витрати позивачки на проведення транспортно - товарознавчої експертизи у розмірі 8000,0 грн.

Outcome: partial