Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

[PERSON] 22.07.2024 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на свою користь 200 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] на 287 км станції Чорнопільська перегін Чорноліська-Цибулева в Кіровоградській області потяг скоїв наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] , який від отриманих травм помер. Внаслідок його смерті позивачу, як сину померлого, спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 200 000 грн. Вказує, що завдана моральна шкода полягає в тому, що сам факт загибелі людини під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його рідних, враховуючи те, що згідно з ч.1 ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Крім того, внаслідок смерті батька позивач назавжди позбавлений можливості отримувати від нього як підтримку та допомогу, так і надавати підтримку та допомогу батькові. Позивач не зможе отримати від батька пораду, не зможе розділити радісні події в житті та розраховувати на підтримку в негативних подіях. Сталий життєвий устрій позивача непоправно змінено з незалежних від нього обставин, він втратив можливість тривалого життєвого зв`язку з батьком, а зв`язок з батьками є важливим для будь-якої людини, незалежно від віку. Позивач відчуває біль, страждання та гостре відчуття несправедливості, оскільки батько загинув неприродною смертю внаслідок трагічної випадковості і жодних передумов до його втрати не було. Попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Смерть батька спричиняє страждання для позивача і не може не спричиняти зміну в його психоемоційному стані. Емоції, пов`язані зі смертю, є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь-якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Передчасна смерть батька є різкою психотравматичною подією, страждання позивача, пов`язані зі смертю батька, є не «одномоментними», а «триваючими», тому що його втрата є непоправною подією в житті. Позивач в судове засідання не з`явився, однак його представник - адвокат Таргоній В.М. подав суду заяву про розгляд справи без їх участі, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій пред`явлені позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні у зв`язку з не доведенням вини відповідача. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач є сином [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в с.Богданівка Кропивницького району Кіровоградської області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно з висновком судово-медичної експертизи №26 від 24.04.2023 (розпочатої 10.03.2023), при дослідженні трупа [PERSON] виявлені тілесні ушкодження у вигляді: а) відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, розтрощення кісток черепу і кісток обличчя, розтрощення головного мозку, рани, що проходе від спинки носа через лобно-тім`яно-потиличну ділянку голови та лівої орбітальної ділянки; б) закритого перелому лівої великогомілкової кістки; в) саден лівої щоки, верхньої губи зліва, лівого колінного суглобу, в верхній третині лівої гомілки, синця лівої щоки. Вказані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких, так як являються небезпечними для життя в момент заподіяння. Враховуючи масивність, множинність, механізм та характер утворення тілесних ушкоджень, можна говорити, що вони утворилися в момент залізничної травми. Вони не характерні для утворення при падінні з положення стоячи на плоскість чи виступаючі предмети. Смерть [PERSON] настала від відкритої черепно-мозкової травми з множинними переломами кісток черепу та обличчя, розтрощення головного мозку, що підтверджується даними судово-медичної експертизи трупа та даними судово-гістологічного дослідження. При судово-медичній експертизі [PERSON] яких-небудь хвороб, які б знаходилися в причинному зв`язку з настанням смерті, не встановлено. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа [PERSON] виявлений етиловий спирт в кількості 2,52 г/дм3, що може відповідати сильному ступеню алкогольного сп`яніння по відношенню до живих осіб. Як вбачається зі змісту постанови слідчого СВ відділу поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області Фалько А.К. від 27.03.2023 про закриття кримінального провадження, в провадженні вказаного відділу поліції перебувало кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.03.2023 за №12023121020000272 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, за фактом смерті [PERSON] , [INFO] . Під час досудового розслідування встановлено, що на залізничному полотні 287 км перегону Черноліська-Цибулеве на пікеті №5 потягом збито чоловіка, яким являється [PERSON] , [INFO] , мешканець [ADDRESS] , який повертався від сестри, яка мешкає в с.Богданівка. В ході проведення огляду місця події - відкритої ділянки місцевості, яка розташована на 287 км 5-го пікету перегону Черноліська-Цибулеве в с.Богданівка Кропивницького району Кіровоградської області, було виявлено труп [PERSON] , [INFO] , якого було збито потягом. Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що 09.03.2023 вона перебувала на робочому місці, де працює на переїзді черговою КМ287 пікет 3 с.Богданівка. Приблизно о 18 год 20 хв вона помітила, що рухався резервний локомотив 4477, потяг № [NUMBER] машиніст [PERSON] , де з колісної пари локомотива побачила іскри, після чого вона доповіла про вказану ситуацію черговому по станції. Далі, о 19 год 10 хв, здійснюючи обхід території побачила біля приміщення поста безпеки фрагменти велосипеда, після чого вона пішла дивитися колії та побачила, як на одній з колій знаходиться чоловік без ознаків життя. Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що особу, яку було збито потягом 09.03.2023, вона впізнала та повідомила, що це її брат [PERSON] , [INFO] . З 2008 року він проживає в [ADDRESS] . [PERSON] 09.03.2023 перебував у неї в гостях за адресою: [ADDRESS] , де вони вживали алкогольні напої. Після чого [PERSON] приблизно о 17 год 45 хв зібравшись повідомив, що буде їхати велосипедом до місця свого проживання. Також до відділу поліції надійшли пояснення від помічника машиніста електропотягу [PERSON] , який показав, що 09.03.2023 він прямував потягом №731 сполученням Дніпро-Київ на електротязі HRCS-2-001. Під час здійснення руху потягу сторонніх осіб на колії виявлено не було. Ніяких зауважень та повідомлень після прослідування переїзду на 287 км, жодної інформації не надходило. Опитаний помічник машиніста електропотягу [PERSON] надав аналогічні показання. Враховуючи викладене вище та висновок експерта №26 від 10.03.2023 (закінченої 24.04.2023), досудовим розслідуванням встановлено, що в даному факті формально вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, однак враховуючи, що факт порушення працівником залізничного транспорту правил безпеки руху, який спричинив загибель людей, не знайшов свого підтвердження, тому постановою слідчого СВ відділу поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області Фалько А.К. від 27.03.2023 кримінальне провадження №12023121020000272 від 10.03.2023 закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. Представником позивача до позову долучений адвокатський запит на адресу АТ «Українська залізниця», в якому просив надати інформацію на підтвердження права власності, іншого речового права тощо на поїзд, який 09.03.2023 на 287 км станції Чорнопільська перегін Чорноліська-Цибулева в Кіровоградській області скоїв наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] , який від отриманих травм помер. Також просив надати інформацію щодо наявних трудових відносин між машиністом вказаного потяга і АТ «Укрзалізниця». На запит адвоката АТ «Укрзалізниця» надано відповідь про неможливість надання запитуваної інформації, оскільки потерпілого було травмовано при нез`ясованих обставинах. Представником відповідача до матеріалів справи долучені матеріали та акт службового розслідування від 17.03.2023, складений комісією виробничого підрозділу «Знам`янської дистанції колії». Комісією встановлено, що на даній ділянці колії затримки поїздів не було; номер поїзда, сполучення, локомотив, ПІБ машиніста та помічника машиніста, депо приписки не встановлено; свідки відсутні; екстренне гальмування не застосовувалося. Комісійним оглядом електровозів та вагонів поїздів, що слідували на перегоні Чорноліська-Цибулеве з 14 год 00 хв до 19 год 40 хв слідів травмування (залишків одежі, крові тощо) на рухомому складі не виявлено. Вини працівників залізничного транспорту не встановлено. Причиною випадку вважати порушення потерпілим вимог п.п.2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6, 2.10 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Також судом були досліджені матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.03.2023 за №12023121020000272 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, за фактом смерті [PERSON] , [INFO] , які були надані на виконання ухвали суду. Звертаючись з даним позовом, син померлого, з посиланням зокрема на ч.1 ст.1172 та ч.2 ст.1187 ЦК України, просив стягнути з АТ «Укрзалізниця» на свою користь 200 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди, завданої смертю [PERSON] . Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України). Положеннями ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами першою, другою ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Частиною першою ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків. Згідно з ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В свою чергу, при вирішенні питання про відшкодування шкоди за ст.1187 ЦПК України необхідно встановити, що шкода завдана саме джерелом підвищеної небезпеки, а також встановити особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім того, підлягає встановленню, чи не була завдана шкода внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування. Так, зокрема вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Проте, оскільки сторона позивача в якості доказу посилається на постанову про закриття кримінального провадження, якою кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, тобто з реабілітуючих підстав, а не внаслідок звільнення особи від кримінальної відповідальності, тому вказана постанова не є преюдиційною (ч.6 ст.82 ЦПК України) під час розгляду цієї справи, а отже позивач не звільняється від обов`язку доказування обставин, на які він посилається в позові. З комплексного аналізу вказаних вище норм Закону випливає, що в будь-якому випадку звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, позивач повинен довести факт завдання шкоди конкретним джерелом підвищеної небезпеки, оскільки це прямо пов`язано з правом володільця такого джерела доводити, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим суд вважає, що позивачем не доведено належними, допустимими та беззаперечними доказами, що відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця», як володілець джерела підвищеної небезпеки, повинен відшкодувати йому моральну шкоду в порядку ст.1167, 1187, 1172 ЦК України, спричинену смертю батька [PERSON] . Згідно зі ст.242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язанні забезпечити проведення експертизи щодо встановлення причин смерті, встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень тощо. Водночас, у висновку експерта №26 зазначено, що враховуючи масивність, множинність, механізм та характер утворення тілесних ушкоджень у [PERSON] , можна говорити, що вони утворилися в момент залізничної травми, що є припущенням і не є достатнім доказом для встановлення причин та обставин смерті [PERSON] , в тому числі від залізничного транспорту, володільцем якого є відповідач. Крім того, як уже зазначалося вище, позивач вказує на завдання йому моральної шкоди, завданої смертю батька джерелом підвищеної небезпеки, а саме внаслідок наїзду на останнього потягом, що на думку позивача підтверджується постановою про закриття кримінального провадження №12023121020000272 від 10.03.2023. Разом з тим, як видно з дослідженої судом постанови про закриття кримінального провадження та матеріалів кримінального провадження, в ході досудового розслідування не встановлено конкретного джерела підвищеної небезпеки (рухомого складу залізниці) та особи, яка керувала таким, що підтверджувало б саме наїзд на [PERSON] та обставини такого наїзду. У вказаній постанові слідчий лише припускає збиття потягом [PERSON] , при цьому закриває кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. Жодних порушень потерпілим пунктів Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, слідчим не встановлено. Відомості щодо оскарження постанови слідчого про закриття кримінального провадження в матеріалах справи відсутні. Тобто її фактичні обставини учасниками справи не оспорювалися. Будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували настання смерті [PERSON] саме внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивачем не надано. Позивачем не доведено за яких обставин загинув його батько, в який час відбулася подія, виключено чи ні настання події внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Матеріали справи не містять доказів, яким саме потягом було збито потерпілого [PERSON] , під керуванням кого, коли і за яких обставин. Суд приймає до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди внаслідок смерті батька, однак позивач та його представник не довели, що завдану шкоду було заподіяно джерелом підвищеної небезпеки, власником чи володільцем якого є саме відповідач, не встановлено джерело підвищеної небезпеки - заподіювача шкоди, як і не довели причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями (бездіяльністю) встановленої фізичної особи, що здійснювала діяльність з використання конкретного (встановленого) джерела підвищеної небезпеки та перебуває в трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», тобто, що саме на останньому лежить обов`язок по відшкодуванню шкоди згідно зі ст.1172, 1187 ЦК України. Відсутність будь-яких доказів, які б вказували на обставини події, конкретне джерело підвищеної небезпеки та фізичну особу, яка здійснювала використання (в даному випадку керування) такого джерелом, також позбавляє відповідача можливості доведення, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При цьому, в постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.92 «Про судову практику розгляду судами цивільних справ із позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах, вона була працівником цієї організації. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову. Суд наголошує на тому, що позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядився своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст.13 ЦПК, розглянув дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Враховуючи відмову у задоволенні позову, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed