Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРВАНЕЦЬКЕ» про усунення перешкод у користуванні майном. Обгрунтовуючи позовні вимоги посилалася на те, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , який був власником земельної ділянки площею 3,2548 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0524580800:01:005:0263 та яку він заповів позивачці. Вказана земельна ділянка була передана в оренду ТОВ «АГРО-ЕТАЛОН» за договором оренди землі № 160 від 12 жовтня 2006 року, речове право оренди було зареєстроване 27 липня 2018 року № 26847649, державна реєстрація договору оренди землі проведена 12 січня 2007 року. Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 травня 2018 року було визнано за [PERSON] право власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом. На підставі даного рішення суду 19 липня 2018 року за [PERSON] було зареєстровано речове право право власності на вказану ділянку, індексний № 26954133, а 28 грудня 2019 року зареєстровано право оренди відповідача на зазначену земельну ділянку за № 34967786 з строком закінчення дії 28 грудня 2068 року. 24 грудня 2019 року речове право право оренди вказаної земельної ділянки ТОВ «АГРО-ЕТАЛОН» було припинено. В подальшому постановою Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2020 року вищевказане рішення суду від 25 травня 2018 року було скасовано, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. 26 червня 2020 року речове право [PERSON] на земельну ділянку було припинено. 17 липня 2020 року за позивачкою [PERSON] було зареєстровано речове право право власності на вищевказану земельну ділянку внаслідок спадкування за заповітом, запис № 37376148. Таким чином відповідач використовує земельну ділянку належну позивачу незаконно. У зв`язку з наведеним просить суд усунути їй перешкоди у користуванні належною земельною ділянкою площею 3,2548 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0524580800:01:005:0263 шляхом витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРВАНЕЦЬКЕ» вказаної земельної ділянки на її користь з одночасним скасуванням державної реєстрації права оренди за відповідачем, а також стягнути на її користь судові витрати. На розгляд справи до суду позивачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце її розгляду повідомлена в установленому законом порядку. Представник позивача Близнюк В.В. при розгляді справи підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача Лісниченко С.В. позовні вимоги не визнав і заперечував проти їх задоволення. Суд заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 травня 2018 року визнано за [PERSON] право власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом. На підставі даного рішення суду 19 липня 2018 року за [PERSON] було зареєстровано речове право право власності на вказану ділянку, індексний № 26954133, а 28 грудня 2019 року зареєстровано право оренди відповідача на зазначену земельну ділянку за № 34967786 з строком закінчення дії 28 грудня 2068 року. 24 грудня 2019 року речове право право оренди вказаної земельної ділянки ТОВ «АГРО-ЕТАЛОН» було припинено. Постановою Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2020 року вищевказане рішення суду від 25 травня 2018 року було скасовано, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. 26 червня 2020 року речове право [PERSON] на земельну ділянку було припинено. 17 липня 2020 року за позивачкою [PERSON] було зареєстровано речове право право власності на вищевказану земельну ділянку внаслідок спадкування за заповітом, запис № 37376148. Таким чином позивачка [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 3,2548 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0524580800:01:005:0263. Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 13.06.2024 року, земельна ділянка площею 3,2548 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0524580800:01:005:0263 перебуває в оренді ТОВ «ЗАРВАНЕЦЬКЕ», право оренди земельної ділянки зареєстровано 28 грудня 2019 року за № 34967786 (а.с.21). Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з частиною першою\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 387 ЦК України\~встановлено, що лише власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі\~статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388 цього Кодексу\~майно не може бути витребуване у нього. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі\~статті 388 ЦК України\~залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Відповідно до частини першої\~статті 388 ЦК України\~якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже однією з виключних підстав для витребування майна від добросовісного набувача є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно не з їхньої волі іншим шляхом, на що посилається позивачка. Положення\~статті 388 ЦК України\~застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 зроблено висновок, що: «власник з дотриманням вимог\~статті 388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача». Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша\~статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини третьої\~статті 12 ЦПК України, частин першої та шостої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи, що право власника захищено безпосередньо законом та має на меті повернення у попереднє становище, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця), з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей, з огляду на вищенаведене суд вважає обгрунтованою та доведеною вимогу позивачки про витребування у відповідача земельної ділянки площею 3,2548 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0524580800:01:005:0263, тому така вимога підлягає задоволенню. Вимога позивачки про скасування рішення державного реєстратора є неефективним способом захисту її прав як власника земельної ділянки, тому підстави для її задоволення відсутні. На підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог, із відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1\~211 грн. 20 коп.

Outcome: partial