Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У жовтні 2024 року позивач звернулася до суду з позовом про встановлення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів. Позовну заяву мотивує тим, що шлюб між сторонами укладено 09.09.2022 року. Від шлюбу з Відповідачем Позивачка має малолітню доньку [PERSON] ( [INFO] ) Спільне життя з Відповідачем не склалося, і ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27 серпня 2024 року у справі № 759/17275/24 відкрите судове провадження про розірвання шлюбу. Родина спільно не проживає вже понад рік. Позивачка разом із донькою проживає в м. Києві за адресою реєстрації з батьками Позивачки, де створені всі умови для проживання дитини. Дитина перебуває під опікою матері та потребує спеціального догляду. Дитина має певні проблеми зі станом здоров`я. Дитина перебуває на обліку в Центрі катамнестичного спостереження при Інституті педіатрії, акушерства і гінекології імені Академіка О. М. Лук`янової Національної академії медичних наук України у зв`язку із зазначеними діагнозами, де проходить постійні курси масажу, ЛФК, корекційні заняття, що потребує її постійного перебування в Україні. Дитина перебуває на грудному вигодовуванні. Відповідач проживає в Австрійській Республіці в тимчасово найманому житлі та є громадянином Туреччини. Родина не веде спільного господарства, тому про систематичний дохід батька Позивачка на даний момент не обізнана. За останній рік Відповідач двічі відвідав дитину. Незважаючи на важкий стан здоров`я дитини та її госпіталізацію, Відповідач надавав недостатню фінансову допомогу, і щоразу лише на вимогу матері. Окрім цього, Відповідач намагається відібрати дитину для перевезення до Туреччини та зміни її віросповідання на мусульманство з метою виховання за своїми традиціями. Водночас Позивачка забезпечує спілкування батька та його родини з дитиною щоденно за допомогою сучасних технічних засобів. Під час візитів Відповідача вони проводять спільно час, проте можливості вести постійний догляд за дитиною у батька немає, оскільки за їхніми традиціями цим займаються жінки в родині. З моменту народження дитини Відповідач проявляв недбале та байдуже ставлення до її потреб і стану здоров`я, ігнорував необхідність обстежень та лікування. Наразі дитина знаходиться на диспансерному обліку з приводу затримки розвитку. Позивачка працює в Україні як фізична особа-підприємець та має стабільний дохід. Вона не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, має задовільний стан здоров`я. Просить позов задовольнити. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 03 лютого 2025 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце повідомлена належним чином. Позивач надала до суду заяву про розгляд без участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час повідомдений належним чином. Представником третьої особи подано до суду висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 09.09.2022 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Об`єднанні відділів РАЦС та громадянства Бад-Феслау, Австрійська Республіка, що підтверджується витягом з запису про реєстрацію шлюбу № 002859/2022. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується витягом з киниги реєстрації народження № 021649/2023. Відповідно до довідки про реєстрацію особи громадянкою України № 6121/536-311/ГР від 13.09.2023 року [PERSON] набула громалянства України, відповідно до закону є громадянкою України з 03.08.2023 року. Відповідно до інформаційної додвідки № 103309748 від 01.12.2023 року [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] Відповідно до акту обстеження умов проживання від 12.11.2024 року дитина проживає разом з матір`ю та її батьками. Умови проживання задовільні. Для дитини створені всі необхідні умови для повноцінного розвитку та виховання. Позивачка працює в Україні як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ та має дохід. Відповідно до висновку про стан здоров`я позивач має задовільний стан здоров`я. Представником третьої особи подано до суду висновок щодо доцільності визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Відповідно до акту обстеження умов проживання для виховання та розвитку дитини створені задовільні умови проживання. V. Норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК). Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно положень ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що одним із основних батьківських обов`язків є обов`язок по належному вихованню дитини, прищеплення їй моральних цінностей, духовності, культури своєї нації. Саме батьки повинні навчити дитину формувати систему пріоритетів та ні в якому разі не дати їй спотворити існуюче світосприйняття. Батьки повинні виховувати особистість, яка б із повагою ставилася б до прав та свобод інших людей, любила б свою сім`ю та родину. Принципом Конвенції існує принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 1 та 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно стст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її для самостійного життя та праці. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» конкретизує, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що більш стабільні та звичні матеріально-побутові умови та рівень комфорту для дитини забезпечує матір дитини. Позивач та відповідач виконують свої батьківські обов`язки, піклуються про дитину та її майбутнє. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач не чинить перешкоди та не має наміру чинити перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України). Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до частин 5, 6 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З висновку Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської райнної в мімті Києві державної адміністрації вбачається, що з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Вказаний висновок суд вважає обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини. Враховуючи інтереси дитини, її вік дитини, суд приходить до висновку, що дитина має проживати разом з матір`ю. Суд зазначає при цьому, що визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого його батьківських прав у вихованні, утриманні та спілкуванні з дитиною. При задоволенні позову щодо визначення місця проживання дитини суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, виходячи з обов`язку батьків утримувати дітей, конституційного права особи на прожитковий мінімум, суд вважає, що є підстави для призначення аліментів у заявленому розмірі з дати пред`явлення позову згідно вимог ч. 1 ст. 191 СК України. Враховуючи викладене, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] які підлягають задоволенню. Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення. За частиною другоюстатті 185 СК Українирозмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 201/15248/16-ц. Позивач просить стягнути додаткові витрати на лікування дитини одноразово у розмірі фактично понесених витрат. Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування, виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Проте позивачем не надано суду доказів на підтвердження понесених додаткових витрат на лікування та утримання дитини. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину слід залишити без задоволення. Крім того, у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1 211,20 грн за вимогу про стягнення аліментів та стягнути судовий збір на користь позивача за вимогу щодо визначення місця проживання дитини.

Outcome: partial