Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У травні 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою. Позовну заяву мотивує тим, що [PERSON] є чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] у місті Києві. [PERSON] та [PERSON] є спадкоємицями за законом [PERSON] відповідно до норм чинного законодавства. Спадкове майно між ними поділено відповідно до Договору про поділ спадкового майна. До складу спадкового майна не включено право вимоги за позикою (розпискою). Враховуючи, що зазначені вище особи є спадкоємцями першої черги, [PERSON] належить право вимоги на 50% від суми, яку Спадкодавцем за життя було передано в позику. 28 квітня 2021 року [PERSON] було передано в борг [PERSON] (надалі - Відповідач) грошові кошти в сумі 20 000 євро 00 центів, що станом на дату розрахунку суми заборгованості 22 квітня 2024 року відповідно до офіційного курсу НБУ (1 євро - 42,3831 грн.) становить 847 662 грн. 00 коп. Позивачу, як спадкоємцю, належить право вимоги на суму 423 831 грн. 00 коп. На підтвердження отримання коштів Відповідачем було надано особисту письмову розписку від 28 квітня 2021 року із зазначенням умов їх повернення. Строк повернення вказаний до 19 травня 2021 року. Незважаючи на досить тривалий час користування позикою Відповідач не повернув отримані кошти. Відповідач, незважаючи на встановлений та погоджений порядок та умови повернення грошових коштів уникає від виконання зобов`язання. Неодноразові звернення з проханням дотримуватися взятого зобов`язання щодо повернення грошових коштів Відповідачем постійно ігноруються. В результаті такої поведінки Відповідача [PERSON] змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить позов задовольнити. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 травня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 10.07.2024р. призначено комплексну судову почеркознавчу та фізико-хімічну експертизу у цивільній справі № 759/9284/24 (2/759/3594/24). На час проведення експертизи провадження по справі було зупинено. 03.10.2024 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз матеріали цивільної справи № 759/9284/24 було повернуто із клопотанням експерта. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.11.2024 року погоджено зміну назви експертизи з "комплексної судової почеркознавчої та фізично-хімічної експертизи" на "комплексну судову почеркознавчу та судово- технічну експертизу документів". 10.01.2025 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз матеріали цивільної справи № 759/9284/24 було повернуто із клопотанням експерта. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.01.2025 року поновлено провадження у справі. 23 січня 2025 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Представник позивача та позивач в судовому засіданні підтримали позовну заяву та просили задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у додаткових поясненнях долучених до матеріалів справи. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] та [PERSON] є спадкоємицями за законом [PERSON] . Спадкове майно між ними поділено відповідно до Договору про поділ спадкового майна До складу спадкового майна не включено право вимоги за позикою (розпискою). Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до частини першої статті 1242 ЦК України заповідач може обумовити виникнення права на спадкування у особи, яка призначена у заповіті, наявністю певної умови, як пов`язаної, так і не пов`язаної з її поведінкою (наявність інших спадкоємців, проживання у певному місці, народження дитини, здобуття освіти тощо). Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України, отже зобов`язання за договором позики входять до складу спадщини. [PERSON] належить право вимоги на 50% від суми, яку Спадкодавцем за життя було передано в позику. Судом встановлено, що 28.04.2021 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 20 000, 00 євро та зобов`язалась їх повернути до 19.05.2021 року, що підтверджується розпискою. Зі змісту вказаного документу боргової розписки, вбачається наявність між сторонами боргових зобов`язань у вигляді договору позики та вбачається факт передачі відповідної суми коштів від позичальника до позикодавця. Позичальник відповідач [PERSON] у добровільному порядку суму боргу не повернула. У відповідності із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно вимог ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві суми боргу, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Представником відповідача жодних доказів на спростування доводів позивача зазначених ним у позові, або ж сплати боргу за договором позики, до суду не подано. Представником відповідача було подано клопотання 09.07.2024 про проведення комплексної почеркознавчої та фізико - хімічної експертизи. Відповідач, за клопотанням якої призначено експертизу, в судове засідання для розгляду клопотання експерта не з`явилася. Причини неявки суду не повідомила. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних 37 263,15 грн, суд приходить до наступного висновку. Так, згідно вимогст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити суму відповідно дост.625 ЦК України. Відповідно до ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається зі змісту позову позивач просить суд відповідно до вимог ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми 37 263,15 грн. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Таким чином, з огляду на те, що відповідач свої зобов`язання за договором позики своєчасно не виконав, грошові кошти в обумовлений сторонами строк не повернув, тому позовні вимоги про стягнення боргу та 3 % річних ґрунтуються на законі та відповідають положенням статті 625 ЦК України, а отже також підлягають задоволенню. Судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю або частково кошти саме за цим договором позики. Також не надано доказів, що відповідач взагалі не брала кошти та у неї відсутній борг перед позивачем. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що відповідач свої зобов`язання у встановлений сторонами строк по договору позики не виконала, борг за договором не повернула та будь-яких конкретних доказів на спростування доводів позовних вимог не надала. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню. V. Розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6 287,24 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved