Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

23.05.2024року позивачка [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на кооперативну квартиру загальною площею 43,8 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , (двацять чотири), що належала померлому як члену ОК Житлово-будівельного кооперативу "Екскаваторник". [PERSON] набув права власності на вказану квартиру шляхом виплати всіх пайових внесків, що підтверджується довідкою, виданою ОК ЖБК "Екскаваторник" № 12 від 26.04.2024 року, про те, що [PERSON] був членом ОК ЖБК "Екскаваторник" та сплатив повну вартість квартири, в 1985 році, проте свідоцтва про право власності на спірну квартиру за життя не одержав. Позивач [PERSON] , є спадкоємцем за законом [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтвом про народження [NUMBER] видане 04.10.1967 року. 25.07.2023 року року позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Бучанського району, Київської області, [PERSON] , однак постановою за № 565/02-31 від 23.04.2024 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадкове майно. В зв"язку з чим, позивачка просить суд визнати за нею право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Ухвалою суду від 27.05.2024року відкрите провадження у справі та призначене підготовче засідання. Ухвалою суду від 11.07.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового засідання. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, надавши суду заяви про розгляд справи за хї відсутності, підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача КМР в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить судова розписка. Третя особа ОК ЖБК "Екскаваторщик" у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без їхньої участі та просила суд задовольнити позов. Враховуючи положення ст.. 223 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності зазначених осіб. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 січня 2013 року), державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Положення ст.328 Цивільного кодексу України (в редакції від 16 січня 2003 року) передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 128 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України (в редакції від 2003 року), де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. В п. п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», набувають права власності на квартиру. З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на кооперативну квартиру загальною площею 43,8 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , (двацять чотири), що належала померлому як члену ОК Житлово-будівельного кооперативу "Екскаваторник". Судом встановлено, що [PERSON] набув права власності на вказану квартиру шляхом виплати всіх пайових внесків, що підтверджується довідкою, виданою ОК ЖБК "Екскаваторник" № 12 від 26.04.2024 року, про те, що [PERSON] був членом ОК ЖБК "Екскаваторник" та сплатив повну вартість квартири, в 1985 році, проте свідоцтва про право власності на спірну квартиру за життя не одержав. Судом встановлено, що 25.07.2023 року року позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Бучанського району, Київської області, [PERSON] , однак постановою за № 565/02-31 від 23.04.2024 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадкове майно. Судом встановлено, що [PERSON] правомірно свого часу набув право власності на кооперативну квартиру по [ADDRESS] , оскільки ним як членом ОК ЖБК "Екскаваторщик", було проведено повну виплату пайових внесків за зазначену кооперативну квартиру. Суд зауважує, що виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 2004 року. Водночас, суд звертає увагу, що лише на підставі «Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, передбачалось оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески. Враховуючи перелічені норми суд дійшов висновку, що на момент набуття права власності [PERSON] на кооперативну квартиру, законодавством не була передбачена як видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так і обов`язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру. За змістом ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК в редакції від 2003 року, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, суд дійшов висновку, що у позивачки існують перешкоди щодо підтвердження відповідними правовстановлюючими документами її права власності на кооперативну квартиру, набутого її батьком [PERSON] свого часу правомірно. На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом визнання за [PERSON] права власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який за життя сплатив пайові внески за вказану квартиру.

Outcome: approved