Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

[PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач-1, [PERSON] ), третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик Марія Олексіївна (далі третя особа, Приватний виконавець Фесик М.О.), в якому просить: в порядку поділу спільного майна подружжя визнати: за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1428 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3223186800:05:003:0068, з цільовим призначенням: 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадібна ділянка); за відповідачем-1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1428 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3223186800:05:003:0068, з цільовим призначенням: 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадібна ділянка); зняти арешт із земельної ділянки площею 0,1428 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3223186800:05:003:0068, з цільовим призначенням: 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадібна ділянка); судові витрати покласти на відповідача-1. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 28.07.1989 року між нею та відповідачем-1 укладено шлюб, зареєстрований Палацом реєстрації шлюбів і новонароджених м. Києва, актовий запис № 3684, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . За час шлюбу подружжям придбано вказану вище земельну ділянку, яку зареєстровано на ім`я відповідача-1. Зокрема, 29.08.2007 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І., зареєстрований за реєстровим № 6658, зареєстрований в Підгірцівській сільській раді 30.08.2007 року за № 553. На підставі цього договору купівлі-продажу 25.09.2007 року Управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі відповідачу видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 750746, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010733100954. 12.07.2019 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким продавець продав, а покупець купив земельну ділянку площею 0,1428 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3223186800:05:003:0068, з цільовим призначенням: 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадібна ділянка), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибигою С.Е., зареєстрований в реєстрі за № 767. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10.10.2023 року у справі № 372/235/23, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.03.2024 року, вказаний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12.07.2019 року визнано недійсним. Спірна земельна ділянка з 22.02.2023 року перебуває під арештом Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі ухвали Обухівського районного суду Київської області від 19.01.2023 року про забезпечення позову, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.02.2024 року № 367505232. Посилаючись на вказані обставини, на підставі ст.ст. 60, 63, 68-71 Сімейного кодексу України (далі СК України), ст. 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», позивач звернулась з даним позовом до суду. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15.03.2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний виконавець Фесик М.О., про поділ майна подружжя, визнання права власності на майно та зняття арешту з майна залишено без руху та надано позивачу 10 (десять) днів, який рахується з дати отримання даної ухвали для усунення недоліків. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15.03.2024 року в порядку забезпечення позову зупинено реалізацію арештованого майна, а саме земельної ділянки площею 0,1428 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3223186800:05:003:0068, цільове призначення: 02.01 - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 09.04.2024 року прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний виконавець Фесик М.О., про поділ майна подружжя, визнання права власності на майно та зняття арешту з майна та призначено у справі підготовче судове засідання на\~07.05.2024 року. 02.05.2024 року до суду надійшли пояснення третьої особи на позовну заяву, у яких вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Пояснення обґрунтовані тим, що з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що спірна земельна ділянка перебуває у власності [PERSON] (далі [PERSON] ), а не відповідача-1, при цьому [PERSON] не залучений до участі у даній справі в якості третьої особи. Перебуваючи у шлюбі з позивачем, відповідач набув боргових зобов`язань згідно з постановою Київського апеляційного суду від 19.05.2021 року у справі № 754/7728/19, залишеною в силі постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.11.2022 року та на підставі постанови Київського апеляційного суду від 14.01.2021 року у справі № 754/6016/19, залишеної в силі постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.12.2021 року. На виконанні Приватного виконавця Фесик М.О. перебуває виконавче провадження № 71081214 від 17.02.2023 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] (далі [PERSON] ), за договором поставки збитків у розмірі 2\~459\~312,00 грн., неустойки на суму 27\~436,80 грн., судового збору в розмірі 11\~879,65 грн., а всього на суму 2\~498\~628,45 грн. Крім того, на виконанні Приватного виконавця Фесик М.О. перебуває виконавче провадження № 71653842 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] (далі [PERSON] ) заборгованості за договором позики в розмірі 2\~401\~200,00 грн., 3 % річних 153\~545,23 грн., та виконавче провадження № 71656059 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат у розмірі 6\~130,48 грн. Загальна сума заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за судовим рішенням у справі № 754/6016/19, яке набрало законної сили, становить 2\~560\~875,71 грн. Постановою Приватного виконавця Фесик М.О. про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 25.04.2023 року виконавчі провадження № 71081214, № 71653842 та № 71656059 об`єднано у зведене виконавче провадження № 71656340. Сума заборгованості відповідача-1 за зведеним виконавчим провадженням становить 5\~059\~504,16 грн. Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.11.2023 року у справі № 754/11624/23 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3 % річних та індекс інфляції в розмірі 1\~059\~755,24 грн.; рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.11.2023 року у справі № 754/6351/23 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3 % річних в розмірі 433\~576,78 грн., інфляційні втрати в розмірі 137\~015,61 грн. та відшкодування витрат зі сплати судового збору в розмірі 5\~439,92 грн., а разом 576\~032,31 грн. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10.10.2023 року у справі № 372/235/23, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.03.2024 року, договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 12.07.2019 року визнано недійсним; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкритим розділом), індексний номер 47763223 від 12.07.2019 року про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на спірну земельну ділянку площею 0,1428 га. Таким чином, позов у даній справі направлений на уникнення звернення стягнення на майно [PERSON] , що має наслідком припинення його платоспроможності у період виникнення у нього зобов`язань із погашення заборгованості та уникнення відповідальності за судовими рішеннями, які набрали законної сили, та перешкоджання виконання цих судових рішень. Постановою Київського апеляційного суду від 03.07.2024\~року ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 15.03.2024 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний виконавець Фесик М.О., про поділ майна подружжя, визнання права власності на майно та зняття арешту з майна скасовано. Ухвалено нове судове рішення. У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 01.10.2024 року залучено до участі у даній цивільній справі у якості співвідповідачів [PERSON] (далі відповідач-2) та [PERSON] (далі відповідач-3). 13.11.2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача-2 [PERSON] на позовну заяву, у якому він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що спір у даній справі створений штучно подружжям [PERSON] з метою недопущення виконання судового рішення у справі № 754/7758/18 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 2\~498\~628,45 грн. та судового рішення у справі № 754/11624/23 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1\~059\~755,24 грн. Позивач не порушує питання про поділ усього майна подружжя, а лише про поділ земельної ділянки, на яку може бути звернено стягнення, та не просить розірвати шлюб. Поділ спільного майна подружжя не може використовуватись учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу (постанова Верховного Суду від 11.11.2019 року у справі № 337/474/14-ц). Позивач зловживає своїми процесуальними правами, що є недопустимим. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 09.12.2024 року у задоволенні заяви представника відповідача-1 про забезпечення позову\~відмовлено. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18.12.2024 року у задоволенні клопотання представника [PERSON] - адвоката Тімашова Андрія Сергійовича про залучення третьої особи відмовлено. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18.12.2024 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на\~22.01.2025 року. 27.12.2024 року до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача про те, що постановою Київського апеляційного суду від 24.04.2024 року у справі № 372/1561/23, в якій вирішувався спір між тими самим сторонами за аналогічними обставинами, позовну заяву\~ [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний виконавець Фесик М.О., про поділ спільної сумісної власності подружжя, виключення майна з акту опису та звільнення його з-під арешту задоволено. Визнано\~за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку; визнано\~за відповідачем\~право власності на 1/2 частину житлового будинку; виключено з опису та знято з під арешту, належну позивачу 1/2 частину житлового будинку, накладеного постановою приватного виконавця Фесик М.О. від 20.02.2023 року про опис та арешт майна боржника. Постановою Верховного Суду від 20.11.2024 року постанову\~Київського апеляційного суду від 24.04.2024 року змінено. Виключено з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного суду від\~\~24.04.2024 року висновки щодо питання отримання/неотримання\~відповідачем у борг\~грошових коштів в інтересах сім`ї. В іншій оскаржуваній частині постанову Київського апеляційного суду від 24.04.2024 року залишено без змін. Крім того, відповідно до ст. 377 ЦК України, ст. 120 Земельного кодексу України (далі ЗК України; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до позивача переходить право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки, оскільки вона набула право власності на 1/2 частину розміщеного на ній житлового будинку. Постановою Верховного Суду від 29.01.2025\~року постанову\~Київського апеляційного суду від 03.07.2024 року скасовано. Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 15.03.2024 року залишено в силі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі. Представника відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Інші учасники судового процесу не з`явились до судового засідання, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 19.02.2021 року Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 28.07.1989 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, актовий запис № 3648. Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 29.08.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С. І. за реєстровим № 767, [PERSON] придбав земельну ділянку, площею 0,1428 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3223186800:05:003:0068, цільове призначення: 02.01 - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 12.07.2019 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1428 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3223186800:05:003:0068, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибигою С.Е., зареєстрований в реєстрі за № 767. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10.10.2023 року у справі № 372/235/23, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.03.2024 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1428 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3223186800:05:003:0068, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е. та зареєстрований в реєстрі за № 767, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкритим розділом), індексний номер 47763223 від 12.07.2019 року про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,1428 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3223186800:05:003:0068, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е. Згідно з ч. 1\~ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання. У ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею та відповідачем право власності за кожним по 1/2 частині спірної земельної ділянки, кадастровий номер 3223186800:05:003:0068, та зняти арешт із цієї земельної ділянки. Відповідно до ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція ст. 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17. За змістом ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. З огляду на те, що спірна земельна ділянка площею 0,1428 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3223186800:05:003:0068, придбана відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу 29.08.2007 року, тобто, у період перебування в офіційно зареєстрованому шлюбі з позивачкою\~ [PERSON] , суд приходить до висновку про наявність правових підстав, передбачених ст.ст. \~60, 70 СК України, для задоволення позовних вимог в частині визнання за сторонами права власності за кожним по 1/2 частині вказаної земельної ділянки в порядку поділу спільного майна подружжя. При цьому, суд не бере до уваги доводи третьої особи, що позов у даній справі направлений на уникнення звернення стягнення на майно [PERSON] , що має наслідком припинення його платоспроможності у період виникнення у нього зобов`язань із погашення заборгованості, та доводи представника відповідача-2, що спір у даній справі створений штучно подружжям [PERSON] з метою недопущення виконання судового рішення у справі № 754/7758/18 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 2\~498\~628,45 грн. та судового рішення у справі № 754/11624/23 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1\~059\~755,24 грн., з огляду на наступне. Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова Верховного Суду від 19.12.2019 року у справі № 520/11429/17). При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова Верховного Суду від 19.12.2019 року у справі № 916/1041/17). Так, судом розглядалась справа № 372/1561/23 за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Приватний виконавець Фесик М.О., про поділ спільної сумісної власності подружжя, виключення майна з акта опису та звільнення його з-під арешту. У цій справі виник спір про поділ спірного майна подружжя - [PERSON] та [PERSON] , а саме житлового будинку [ADDRESS] . Тобто, у справі № 372/1561/23 суд вирішував спір між тими самими сторонами з аналогічними обставинами та підставами позову, предметом позову у якій є поділ спільного нерухомого майна подружжя житлового будинку на земельній ділянці, яка є предметом спору у даній справі № 372/1381/24. Постановою Київського апеляційного суду у справі № 372/1561/23 від 24.04.2024 року визнано\~за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS] , та виключено з опису й знято з-під арешту належну [PERSON] 1/2 частину вказаного житлового будинку, накладеного постановою Приватного виконавця Фесик М.О. від 20.02.2023 року про опис та арешт майна боржника [PERSON] . В задоволенні позову\~ [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик Марія Олексіївна, про поділ спільної сумісної власності подружжя, виключення майна з акту опису та звільнення його з-під арешту відмовлено. Постановою Верховного Суду від 20.11.2024 року у справі № 372/1561/23 постанову\~Київського апеляційного суду від 24.04.2024 року змінено, виключено з мотивувальної частини цієї постанови висновки щодо питання отримання/неотримання відповідачем [PERSON] у борг\~грошових коштів в інтересах сім`ї, в іншій оскаржуваній частині зазначену постанову апеляційного суду залишено без змін. Зокрема, у постанові від 24.04.2024 року Київський апеляційний суд зазначив, що, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання\~за\~позивачем\~права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку, не звернув увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем\~було взято у борг грошові кошти саме в інтересах родини. Тобто відсутні докази щодо подальшої солідарної відповідальності перед кредитором за борговими зобов`язаннями, в тому числі і майном, що належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. З викладеного вбачається, що оскільки спірне майно було придбано позивачем та відповідачем в період перебування сторін в офіційно зареєстрованому шлюбі, у позивача відповідно до вимог ст.ст.\~\~60, 70 СК України наявні законні підстави для визнання за нею права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку. Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду, що оскільки спірне нерухоме майно - житловий будинок, придбано відповідачем у період перебування в офіційно зареєстрованому шлюбі з позивачем, то відповідно до вимог ст.ст. 60, 70 СК України наявні законні підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину такого майна. Разом з тим, Верховний Суд відхилив посилання у касаційній скарзі на те, що подання цього позову про поділ майна\~\~подружжя є очевидним намаганням подружжя уникнути відповідальності [PERSON] перед [PERSON] щодо стягнення 2 498 638,45 грн. та перед [PERSON] щодо стягнення 2 560 875,71 грн. на підставі судових рішень, які набрали законної сили, оскільки вони зводяться до припущень заявника, які не підтверджені належними доказами та не встановлені апеляційним судом у процесі розгляду цієї справи. При цьому, Верховний Суд не погодився із висновком суду апеляційної інстанції, викладеним у мотивувальній частині оскаржуваної постанови, щодо питання отримання/неотримання [PERSON] у борг\~грошових коштів в інтересах сім`ї, з\~\~огляду на таке. Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що предметом позову у цій справі був\~поділ спільної сумісної власності подружжя, а саме житлового будинку [ADDRESS] ,\~\~виключення 1/2 частини цього майна з акта опису та звільнення з-під арешту. Фактичними підставами позову було набуття спірного майна відповідачем [PERSON] у період перебування в офіційно зареєстрованому шлюбі з позивачкою\~\~ [PERSON] , а також незаконність накладення Приватним виконавцем Фесик М. О. арешту на спірне сумісне майно в цілому без визначення частки власності боржника, відповідно до вимог ст. 443 ЦПК України. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, на вказане уваги на звернув,\~вийшовши за межі своїх повноважень, визначених ст. 367 ЦПК України,\~та підстав позову, безпідставно вирішив\~питання\~отримання/неотримання [PERSON] у борг\~грошових коштів в інтересах сім`ї. Отже, вирішуючи спір про визнання в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] та [PERSON] права власності - за кожним по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,1428 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3223186800:05:003:0068, суд враховує зазначені вище висновки Верховного Суду та обставини, встановлені судами у справі № 372/1561/23. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі.\~ Також, суд оцінює критично доводи третьої особи, що спірна земельна ділянка перебуває у власності [PERSON] , а не відповідача-1, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з огляду на таке. Згідно з копією інформаційної довідки від 17.06.2024 року № 383197153 щодо відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власником земельної ділянки площею 0,1428 га, кадастровий номер: 3223186800:05:003:0068, є [PERSON] ; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47763223 від 12.07.2019 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга С.Е Разом з тим, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10.10.2023 року у справі № 372/235/23, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.03.2024 року, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкритим розділом), індексний номер 47763223 від 12.07.2019 року про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,1428 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3223186800:05:003:0068, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е. Крім того, суд враховує наступні обставини. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15.03.2024 року у даній справі № 372/1381/24 в порядку забезпечення позову зупинено реалізацію арештованого майна, а саме земельної ділянки площею 0,1428 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3223186800:05:003:0068, цільове призначення: 02.01 - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Постановою Київського апеляційного суду від 03.07.2024\~року ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 15.03.2024 року про забезпечення позову по цивільній справі за вказаним позовом було скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено. У цій постанові апеляційний суд зазначив, зокрема, що як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка, реалізацію якої оскаржуваною ухвалою зупинено, належить [PERSON] , а не відповідачу по справі [PERSON] . Однак, при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не дослідив матеріали справи, зокрема не дослідив належність вищевказаної земельної ділянки відповідачу або іншій особі та безпідставно забезпечив позов шляхом зупинення реалізації земельної ділянки, яка належить іншій особі та яка не є учасником справи. Однак, Верховний Суд постановою від 29.01.2025\~року постанову\~Київського апеляційного суду від 03.07.2024 року скасував, ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 15.03.2024 року залишив у силі. При цьому, Верховний Суд вказав, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з`ясованих обставин справи. З огляду на зазначене, суд, вивчивши матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання за сторонами права власності за кожним по 1/2 частині спірної земельної ділянки в порядку поділу спільного майна подружжя, а відтак, про задоволення позову в цій частині. Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про зняття арешту із земельної ділянки площею 0,1428 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3223186800:05:003:0068, з цільовим призначенням: 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадібна ділянка). Як на підставу позову в цій частині позивач посилається на ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Разом з тим, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» міститься в розділі VII «Порядок звернення стягнення на майно боржника». Згідно з ч. 1 ст. 48 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Тобто, вказані норми Закону України «Про виконавче провадження» регулюють дії державної виконавчої служби, приватного виконавця під час звернення стягнення на майно боржника. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 59 цього Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі\~набрання законної\~сили судовим\~рішенням про\~зняття арешту\~з майна\~боржника арешт\~з такого\~майна знімається\~згідно з\~постановою виконавця\~не пізніше\~наступного дня,\~коли йому\~стало відомо\~про такі\~обставини.\~ Отже, на підставі вказаної норми Закону за рішенням суду може бути знято арешт з майна боржника, накладений державним/приватним виконавцем у процесі виконавчого провадження. Так, за положеннями ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про\~арешт майна\~(коштів)\~боржника виноситься\~виконавцем під\~час відкриття\~виконавчого провадження\~та не\~пізніше наступного\~робочого дня\~після виявлення\~майна.\~ В обґрунтування зазначеної позовної вимоги позивач зазначає, що спірна земельна ділянка з 22.02.2023 року перебуває під арештом Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі ухвали Обухівського районного суду Київської області від 19.01.2023 року про забезпечення позову, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.02.2024 року № 367505232. Пункт 6 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем\~судового рішення\~про скасування\~заходів забезпечення\~позову. Відповідно до ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Забезпечення виконання рішення здійснюється в порядку забезпечення позову. Забезпечення виконання рішення скасовується після повного виконання відповідачем рішення суду. За положеннями ч.ч. 1, 4, 7 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Таким чином, однією з підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову, а порядок скасування заходів забезпечення позову, в свою чергу, визначений у ст. 158 ЦПК України. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 19.01.2023 року у справі № 372/235/23 заяву представника позивача\~\~про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 3223186800:05:003:0068, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,1428 га, що розташована на території Обухівського району Київської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1871428532231. Відтак, оскільки спірна земельна ділянка перебуває під арештом, накладеним на підставі ухвали Обухівського районного суду Київської області від 19.01.2023 року у справі № 372/235/23 про забезпечення позову, відповідно, такі заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи у порядку, визначеному ст. 158 ЦПК України. Вбачається, що позивач у даній справі [PERSON] не є учасником справи № 372/235/23, який вправі заявити вмотивоване клопотання про скасування заходів забезпечення позову, крім того, [PERSON] заявила позовну вимогу про зняття арешту із спірної земельної ділянки, а не відповідне клопотання про скасування заходів забезпечення позову, передбачене ст. 158 ЦПК України. Необґрунтованим є посилання позивача у позовній заяві на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 813/1341/15, оскільки у цій справі судами розглядався спір з іншими обставинами, які не є тотожними обставинам у даній справі № 372/1381/24, зокрема, у справі № 813/1341/15 арешт на нерухоме майно був накладений виконавцем в межах виконавчих проваджень № 55583162, № 49881496 постановами від 22.01.2018 року (виконавчий лист від 28.12.2017 року № 759/16206/14-ц) та 09.03.2017 року (наказ від 13.05.2015 року № 910/5305/15-г), записи щодо якого внесені до реєстру 23.01.2018 року та 10.03.2017 року відповідно, а у справі № 372/1381/24 арешт спірного нерухомого майна накладений судом на підставі ухвали про забезпечення позову. Суд також звертає увагу, що ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 19.01.2023 року у справі № 372/235/23 накладено арешт на всю земельну ділянку з кадастровим номером 3223186800:05:003:0068, загальною площею 0,1428 га, однак позивач, заявляючи позовні вимоги про визнання за нею права власності на 1/2 частину цієї земельної ділянки, безпідставно просить зняти арешт з усієї земельної ділянки. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог в частині зняття арешту із земельної ділянки площею 0,1428 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3223186800:05:003:0068, з цільовим призначенням: 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадібна ділянка), а отже, про відмову в задоволенні позову в цій частині. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 5 981,19 грн., що підтверджується квитанцією № ІD 1789-9222-0521-1212 від 18.03.2024, та судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 605,60 грн., а всього 6\~587,60 грн. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги лише в частині вимог про визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3\~293,80 грн. у відшкодування судового збору.

Outcome: partial