Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

Короткий зміст позову. Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом, в якому просить в порядку регресу витрати, пов`язаних з регламентною виплатою, шляхом стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь МТСБУ 147\~528,00 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, просить стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 3 028 грн. 00 коп. Заявлені вимоги мотивовані тим,, що 15 травня 2018 року близько 22 години 10 хвилин, [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel-Vivaro», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , рухаючись в м. Чернівці по вул. Південно-Кільцевій, зі сторони вул. Миколаївської в напрямку вул. Головної, на ділянці дороги, де встановлено дорожній знак 3.29 Правил дорожнього руху «Обмеження максимальної швидкості 40 км/год», в темну пору доби, із включеним ближнім світлом фар, на перевищеній швидкості більше 40 км/год. Посилається на те, що наближаючись до будинку №45-А вище вказаної вулиці, [PERSON] проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях не переконавшись, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, почав здійснювати обгін автомобіля марки «Ford-Connect», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутному напрямку, та у зустрічній смузі руху допустив зіткнення з мотоциклістом марки «Qingqi-QM125GY-2A» номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в межах своєї смуги руху з включеним ближнім світлом фар. Позивач вказує на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла загинув. Стверджує, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася через грубе порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 11.5, 2.3(б, д), 12.9(б), 14.2(в) Правил порожнього руху України. Зазначає, що вироком Першотравневого районного суду міста Чернівці від 16 квітня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Позивач посилається на те, що на дату ДТП [PERSON] не мав при собі чинного полісу обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та не повідомив про його наявність (або про підстави звільнення його від обов?язкового страхування цивільно-правово відповідальності власників наземних транспортних засобів) правоохоронні органи, потерпілого та МТСБУ. Посилається на те, що МТСБУ на підставі заяви потерпілої особи [PERSON] буда здійснена регламентна виплата у розмірі 13\~500,00 грн. для виплати страхового відшкодування пов?язаного із витратами на поховання. Зазначає, що МТСБУ здійснило регламентну виплату пов?язану з витратами на похованням в сумі 13\~500 грн., регламентну виплату пов?язану із втратою годувальника в суму 134 028 грн., що складає загальну суму 147 528 грн. Позивач вказує на те, що звертався до відповідача з метою досудового врегулювання спору, безпосередньо з листами щодо повернення боргу в порядку регресу на суму в розмірі 147 528 грн. Просять суд, задовольнити позов у повному обсязі, а саме стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 147 528 грн. пов?язаних з регламентною виплатою, та судовий збір в сумі 3 028 грн. Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.03.2024 року відкрито провадження в справі за правилами розгляду в загальному позовному провадженні. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.04.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 17\~жовтня 2024\~року представник\~відповідача [PERSON] ,\~адвокат Ноцький\~О.В.\~направив до\~суду заяву\~в якій посилається на те, що вимоги про стягнення з відповідача виплат, які не передбачені законодавством, є неправомірними. Зазначає, що в період з 2018 року по вересень 2024 року відповідачем було сплачено на користь осіб, визнаних потерпілими у кримінальному провадженні, судові рішення в якому стали підставою для стягнення шкоди в розмірі 59 341,41 грн. Вказує також і на те, що оскільки дорожньо-транспортна пригода мала місце 15 травня 2018 року, то строк позовної давності тривалістю у три роки починає перебіг саме з 15 травня 2018 року і спливає 15 травня 2021 року. Однак, позивач звернувся до суду з позовом навесні 2024 року, тобто після спливу строків позовної давності. Вважає, що строк позовної давності на момент подачі позову до суду сплив, а тому з підстав, передбачених ч.4, ч.5 ст. 267 ЦК України, суд зобов?язаний відмовити у позові Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до відповідача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. Просить відмовити в задоволенні позову повністю. 27 січня 2025 року представник позивача МТСБУ, адвокат Капля А.С. скерувала на електронну адресу суду заяву, в якій посилаласяна те, що МТСБУ виконало покладений на нього обов`язок по відшкодуванню особам, які мали право на отримання страхового відшкодування (шкоди) у зв`язку зі смертю потерпілої особи, заподіяної з вини водія транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Вважає, що той факт, що на відповідача покладено зобов`язання в примусовому порядку сплачувати кошти потерпілій стороні, не звільняє його від тих наслідків, які виникли через керування відповідачем транспортним засобом без полісу обов`язкового страхування та регресного позову, тому квитанції які відповідач долучив до матеріалів справи, можна вважати неналежними. Вказує на те, що сплачене відшкодування моральної шкоди завданої злочином, що не відноситься до шкоди відшкодованої позивачем в межах окремого Закону. В заяві зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, на підставі того, що [PERSON] як водій транспортного засобу, не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, позивачем було здійснено регламентну виплату потерпілій стороні на витрати на поховання 13 500,00 грн. та відшкодування у зв`язку із втратою годувальника 134 028,00 грн. Щодо строку позовної давності, позивач зазначив, що він мав би закінчитись 25.06.2023 року, однак у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан з 5.30 годин 24.02.2022 року який продовжено та діє до теперішнього часу, що свідчить про поважність причини пропуску такого строку. Представник позивача, адвокат Капля А.С. у судовому засіданні, в режимі відеоконферензв"язку позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх їх задовольнити, посилаючись в наданому вступному слові на обставини викладені в позові. У подальші засідання, не з"являлася, суду надала письмову заяву про завершення розгляду справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явився будучи повідомленим про день, час і місце розляду справи. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Ноцький О.В. підтримав в засіданні доводи викладені в заяві запереченнях на позов та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, у подальшому скерував до суду письмову заяву про завершення розгляду справи за його відсутності та відсутності його довірителя. Вивчивши справу, з`ясувавши фактичні обставини на яких грунтуються позовні вимоги позивача та заперечення відповіда, дослідивши та об`єктивно оцінивши докази,, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в межах заявлених вимог, суд зважає на наступне. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~та\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Досліджені докази та застосовані норми права. Судом при дослідженні належним чином доказів встановлено, що вироком Першотравневого районного суду міста Чернівці від 16 квітня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.9-17). Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 08.07.2019 року змінено вирок Першотравневого районного суду міста Чернівці від 16 квітня 2019 року (а.с.18-25) Постановою Верховного суду України від 19.12.2019 року вищевказані вирок та ухвалу залишено без змін (а.с.26-29). МТСБУ здійснили регламентну виплату на користь потерпілих осіб в сумі 147 1528 грн. та регламентну виплату у розмірі 134 028 грн., які були здійснені МТСБУ на підставі заяви потерпілої особи [PERSON] про виплату страхового відшкодування пов?язаного із втратою годувальника від 12 червня 2020 року та на підставі заяви потерпілої особи [PERSON] про виплату страхового відшкодування пов?язаного із витратами на поховання, що також підтверджується платіжними інструкціями №1479089 від 01.06.2020 р., №1479738 від 25.06.2020 р. (а.с.30-32, 45-46). Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача, з метою досудового врегулювання спору, безпосередньо з листами (претензією) №67814/9/АК щодо повернення боргу в порядку регресу на суму в розмірі 147\~528 гривень (а.с.47, 88). Згідно квитанції ПАТ «Укрпошта» відповідачем [PERSON] було здійснено перерахування коштів, а саме витрат на поховання потерпілій стороні на суму 8 183,91 грн. (а.с.69, 174). Представником відповідача [PERSON] , адвокатом Ноцьким О.В. до матеріалів справи долучено квитанції на 28 аркушах на загальну суму 59\~341,41 грн. в період з 2018 року по вересень 2024 року, від 26.07.2024, 11.09.2024, 27.01.2023, 24.02.2023, 27.04.2023, 29.05.2023, 26.06.2023, 30.07.2023, 03.09.2023, 27.09.2023, 30.10.2023, 30.11.2023, від 04.12.2018, 21.02.2024, 07.09.2021, 05.10.2021, 04.11.2021, 03.12.2021, 04.01.2022, 01.02.2022, 03.03.2022, 01.04.2022, 10.05.2022, 06.06.2022, (а.с.160-173, 175, 178-187). Приватним підприємством «Грейп 2002» надано звіт про здійснені відрахування та виплати №106 від 12.09.2024 року щодо [PERSON] за період з 01.08.2021 по 31.05.2022 р. (а.с.176-177). Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; регрес застосовується після припиненні зобов`язання з відшкодування шкоди. Згідно статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо- транспортну пригоду, зокрема: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Згідно ст. 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом,у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до пункту 38.2. статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону (підпункт 38.2.1.); до водія транспортного засобу, який заволодів транспортним засобом за допомогою протиправних дій (підпункт 38.2.2.); до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов`язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом (підпункт 38.2.3.); до підприємства, установи, організації, що відповідають за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини (підпункт 38.2.4.); до особи, визначеної у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, яка причетна до дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також якщо вона відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та/або вжила алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), та/або вона керувала транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії, та/або самовільно залишила місце пригоди (підпункт 38.2.5.). Отже, зазначена стаття передбачає наявність у МТСБУ права на пред`явлення регресного позову за наявності однієї з умов, що вказані у підпунктах 38.2.1. 38.2.5. пункту 38.2. цієї статті. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.19.2020 року у справі № 910/18279/19. Згідно цієї ж правової позиції і в силу ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повно\-му обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`я\-зання зазвичай виступають потерпілий (кре\-дитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завда\-ної потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що зако\-ном передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, зав\-дану іншою особою, має право зворотної вимо\-ги (регресу) до винної особи у розмірі випла\-ченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимо\-ги, не можуть виникати та існувати одночасно. Спеціальний Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. За змістом цього Закону стра\-хове відшкодування, яке за дого\-вором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідаль\-ності страховик виплатив третій особі, а не своєму страхувальнику, є одночасно й від\-шкодуванням шкоди третій особі (потер\-пілому) в деліктному зобов`язанні, оскіль\-ки страховик у договірних правовідносинах обов`язкового страхування відповідальності є одночасно боржником у цьому деліктному зобов`язанні. У постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6- 691цс15, Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 201/1431/16-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц, від 22 січня 2019 року у справі № 676/518/17, від 20 березня 2019 року у справі № 199/6667/15-ц, зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати) за договором майнового страхування транспортного засобу. Як зазначає Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі №6-6068св11 від 14 березня 2012 року «у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суди на підставі ст. 1194 ЦК України постановляють стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Так, стаття 27 Закону України "Про страхування" та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов?язанні до страховика. Тобто, перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов?язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією. Ототожнення права\~вимоги,\~визначене статтею\~27\~Закону України\~"Про\~страхування"\~та статтею\~993\~ЦК України,\~із правом\~вимоги (регресу),\~визначеного статтею\~1191\~ЦК України,\~є помилковим, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес. На відміну від суброгації у страхових відносинах, де, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов?язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов?язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов?язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов?язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. За змістом статей 559 та 1191 ЦК України зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов?язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов?язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов?язання шляхом виконання обов?язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов?язанні третьою особою. Тобто, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов?язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика. Разом з цим, при регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов?язання та виникнення нового (регресного) зобов?язання. У деліктному зобов?язанні право вимоги до винної особи у особи, що відшкодувала шкоду потерпілому, виникає в порядку статті 1191 ЦК України. У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію. Таким чином, застосування до суброгації у страхових відносинах положень частини шостої статті 261 ЦК України є помилковим, згідно якої за регресними зобов?язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов?язання. Адже, наведена вище норма розрахована на відносини, коли одне зобов?язання (основне) припиняється виконанням обов?язку боржника третьою особою, і у такої особи виникає право регресу вже за новим регресним зобов?язанням. Тобто, за новим регресним зобов?язанням позовна давність починає спливати заново. Відтак, до даних спірних відносин під час обчислення позовної давності мають застосовуватись положення статті 262 ЦК України. Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України). Судом враховано правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц про те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду погодилася з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілій страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування. Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 15 травня 2018 року, а тому строк позовної давності тривалістю у три роки починає перебіг саме з 15 травня 2018 року і спливає 15 травня 2021 року. Разом з цим, позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом навесні 2024 року, тобто після спливу строків позовної давності. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що строк позовної давності на момент подачі позову до суду сплив і про його застосування заявляється стороною у спорі, то з підстав, передбачених ч.4, ч.5 ст. 267 ЦК України, суд приходить до висновку про відмову у позові Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до відповідача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. При цьому суд враховує, що за правилами частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і ненадання позивачем у справі, що розглядається, доказів в підтвердження обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позбавляє суд можливості перевірити розмір суми, невідшкодованої страховою компанією винної особи з метою її стягнення з такої особи в порядку суброгації. Згідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на дотриманні норм процесуального права. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини\~вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог Моторного\~(транспортного)\~страхового бюро\~України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed