Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] . У квартирі разом з ним зареєстрований його син - відповідач [PERSON] , який не проживає в житловому приміщенні понад один рік (з 13.02.2022 року) без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, не несе інших витрат по утриманню житла, квартирою не цікавиться. Перешкод у користуванні жилим приміщенням позивач сину не чинив. На даний час місце перебування відповідача йому невідомо, оскільки син виїхав 13.02.2022 року за межі України, спочатку на відпочинок до Домініканської Республіки, потім переїхав до Англії. Позивач є інвалідом ІІ групи, однак через реєстрацію відповідача він позбавлений можливості на власний розсуд розпоряджатися належним йому на праві приватної власності майном, змушений сплачувати за відповідача певні комунальні послуги та позбавлений можливості оформити житлову субсидію у зв`язку із тим, що неможливо надати доходи відповідача до органів з призначення субсидії. Зняти відповідача з реєстрації самостійно в Центрі надання адміністративних послуг він не має можливості, оскільки в зв`язку з воєнним станом внесено зміни до порядку реєстрації і необхідно надати відомості про відповідача з воєнкомату, що позивач також зробити не може. Враховуючи викладене, просить задовольнити позоівні вимоги, та визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 23.09.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до судового розгляду. Протоколом повторного автоматизованогоного розподілу справи, пов`язаного зі звільненням судді [PERSON] у відставку, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 16.01.2025 року, головуючим для розгляду цієї справи визначено суддю Зміївського районного суду Харківської області В.Філіп`єву. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05.02.2025 року справу прийнято до провадження, та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач \~ [PERSON] , який належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавав. Відповідно до ч.3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19.02.2025 року постановлено провести заочний розгляд цивільної справи. В зв`язку з неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вирішує спір згідно положень ч.8 статті 178, ч.2 статті 191 ЦПК України за матеріалами, наявними в цивільній справі. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне: На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, посвідченого 06.05.2009 року, селищним головою Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації" №22677053 від 08.05.2009 року Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №391567306 від 19.08.2024 року позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 8-10). Відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином позивача [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження (повторно) серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №38 від 03.04.2003 року (а.с. 12). Згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 18.04.2013 року Зміївським РС ГУДМС України в Харківській області, Довідок Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області №1736 від 19.08.2024 року та №01-21/1401 від 27.08.2024 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5-6, 11, 23). Згідно Акта обстеження від 27.06.2024 року, складеного комісією у складі: юрисконсульта Н.Новікової та начальника дільниці Н.Господинько, в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , на підставі заяви від 13.06.2024 року [PERSON] вбачається, що комісією було проведено перевірку за місцем проживання [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). З листа Відділу центру надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області №01-21/1123 від 10.07.2024 року вбачається, що оскільки [PERSON] , [INFO] , є особою призовного віку та вважається військовозобов`язаним запропоновано [PERSON] надати дозвіл від [INFO] для зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання останнього, оскільки без вказаного дозволу, на час дії воєнного стану, не вбачається можливим надання зазначеної адміністративної послуги (а.с. 17-18). Частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені в статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявні у позивача право власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Статтею 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, і по своїй суті є сервітутом (статті 401 ЦК України) Припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні (ч.2 статті 406 Цивільного кодексу України) Матеріали справи свідчать про те, що відповідач [PERSON] був зареєстрований у спірній квартирі за згодою власника будинку свого батька і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідач не проживає в спірній квартирі більше одного року, що є обставиною, яка має істотне значення, а тому право відповідача користуватися чужим житлом підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 статті 405, ч.2 статті 406 Цивільного кодексу України. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивач не заявляв вимоги про стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору,

Outcome: approved