Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

22 жовтня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Звертаючись до суду, Позивач просив стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі 4\~000,00 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття; Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього чина [PERSON] за минулий час у розмірі 4\~000,00 гривень починаючи з 27 травня 2021 року. В обґрунтування позову зазначено, що 31 січня 2015 року сторони уклали шлюб, який 22 квітня 2021 року на підставі рішення суду розірвано. За час перебування у шлюбі у сторін народилась спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Звертаючись до суду з відповідним позовом, Позивач зазначила, що дитина проживає з нею, матеріальна допомога зі сторони Відповідача, яку він надає не кожного місяця, ледве вистачає на забезпечення спільного сина, у зв`язку з чим Позивач вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 24 жовтня 2024 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи. Ухвалою суду від 28 листопада 2024 року клопотання [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчені відомості стосовно громадянина України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , про суми заробітної плати, з якої сплачується єдиний соціальний внесок та страховий стаж за період з січня 2021 року по вересень 2024 року. Витребувано з Національної соціальної сервісної служби України інформацію Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, а саме: загальні відомості про [PERSON] , [INFO] , відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків, дані про останнє зареєстроване та фактичне місце проживання/перебування ВПО на території, де виникли обставини, зазначені у ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод ВПО», дані про фактичне місце проживання [PERSON] , [INFO] на теперішній час. 06 січня 2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшли витребувані докази. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Сторони в судове засідання 24 лютого 2025 року не з`явились, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника Позивача є заява про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, не заперечували проти заочного розгляду справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача, який повідомлявся належним чином про дату, час і місце судових засідань, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судові засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що між [PERSON] до [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] та Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстрації служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 78 від 31 січня 2015 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року по справі № 522/21576/20 розірвано шлюб між сторонами. Як встановлено в ході розгляду справи, спільний син [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю, що не спростовано відповідачем. Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом, чим декларується принцип "змагальності сторін у цивільному процесі". Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі - Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" також передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно із ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Так, судом отримано відомості з ГУ ПФУ в Одеській області стосовно громадянина України [PERSON] , про суми заробітної плати, з якої сплачується єдиний соціальний внесок та страховий стаж за період з січня 2021 року по вересень 2024 року, у відповідності до яких [PERSON] працював як найманий працівник з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року; Відомості про [PERSON] , як найманого працівника за період з 01.01.2022 року по 30.09.2024 року відсутні в Реєстрі застрахованих осіб. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що у Відповідача нерегулярний, мінливий дохід, а відтак необхідно визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. \~Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. ч. 1-3 зазначеної статті СК України\~ суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. \~Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.\~ Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України. Разом з тим, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обов`язок утримувати батьками своїх дітей, передбачений ст.180 СК України, однак даний обов`язок відповідач не виконує та матеріальної допомоги позивачу з приводу утримання неповнолітньої дитини не надає. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши докази, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі 4\~000,00 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 22 жовтня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Щодо вимог про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] за минулий час у розмірі 4\~000,00 гривень починаючи з 27 травня 2021 року, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно постанови КЦС ВС від 07.12.2022 у справі № 756/11185/20, аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: 1) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; 2) ухилення відповідача від надання утримання дитині У Постанові КЦС ВС від 27.01.2020 у справі № 672/198/19 вказано, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; ухилення відповідача від надання утримання дитині. Суд наголосив на тому, що відсутність доказів, які б підтверджували умисні дії відповідача спрямовані на ухилення від сплати аліментів є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви в частині стягнення аліментів за минулий час. Проте позивач не надала суду жодних доказів на підтвердження умисних дій відповідача, спрямованих на ухилення від сплати аліментів, а також доказів вжиття позивачем заходів, спрямованих на одержання аліментів, при цьому, в позовній заяві зазначила що відповідач інколи надавав матеріальну допомогу, суд вважає, що позовна вимога про стягнення аліментів за минулий час - не підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи те, що підстави для стягнення аліментів за минулий час - не доведені, суд вважає, що аліменти підлягають стягненню судом з моменту звернення до суду, тобто, з 22 жовтня 2024 року до моменту досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому, суд доходить до висновку про наявність підстав для негайного виконання рішення задля належного забезпечення прав та свобод дитини. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 1211\~грн.\~20\~коп. судового збору.

Outcome: partial