Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд збільшити розмір аліментів, що стягнуті з [PERSON] згідно рішення Зміївського районного суду Харківської області від 30.03.2018 року по справі №621/26/18 на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з 1000,00 гривень на місяць, на 10000,00 гривень на місяць починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою. В обґрунтування позову зазначено, що з відповідачем вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 30.03.2018 року у справі №621/26/18 призначено стягнення аліментів з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000,00 гривень щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 10.01.2018 року до досягнення дитиною повноліття. При цьому, аліменти відповідач регулярно не сплачує, інших утриманців не має, є фізично здоровою людиною, маючи високу професійну кваліфікацію в сфері будівництва, хоча і не працевлаштований офіційно, понад 10 років працює на дуже високооплачуваній роботі. Розмір аліментів у 1000,00 гривень менший, ніж гарантований державою мінімальний розмір аліментів - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який не може забезпечити всі потреби дитини, в зв`язку з чим просить суд збільшити розмір аліментів в твердій грошовій сумі 10000,00 гривень на місяць. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 04.11.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] \~подала до\~суду заяву,\~в якій\~просила провести\~розгляд справи\~без її\~участі.\~Позовні вимоги\~підтримала та\~просила їх\~задовольнити в\~повному обсязі.\~ Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, в тому числі й шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади, повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавав. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 28.02.2025 року, в зв`язку з повторною неявкою відповідача, постановлено провести заочний розгляд справи. В зв`язку з неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вирішує спір згідно положень ч. 8 статті 178 ЦПК України за матеріалами, наявними в цивільній справі. В зв`язку з тим, що всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до положень ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви та докази, надані в обґрунтування позову, суд встановив наступне: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження (повторно) серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №35 від 11.03.2010 року складений Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області (а.с. 11). Згідно паспорту серії [NUMBER] , виданого 17.01.2005 року Зміївським РВ УМВС України в Харківській області, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-7). Згідно паспорту серії [NUMBER] , виданого 22.01.2004 року Зміївським РВ УМВС України в Харківській області, довідки Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області №01-21/1841 від 01.11.2024 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 23). Згідно Витягу з реєстру територіальної громади Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області №2024/011883931 від 02.10.2024 року, дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрований разом з батьком за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). З Довідки КЗ "Слобожанський ліцей № 1" Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області №01-32/256 від 01.10.2024 року вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , навчається в 9-В класі. У 2024/2025 навчальному році освітній процес у закладі організовано в дистанційному режимі (а.с. 14). Згідно рішення Зміївського районного суду Харківської області від 30.03.2018 року по справі №621/26/18, з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 (однієї тисячі) гривень щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 10.01.2018 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15-17). Дослідивши повно і всебічно матеріали цивільної справи, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Згідно ч.1 статті 2 ЦПК України,зЗавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1-3 статті 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій\~грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно статті 182 Сімейного кодексу України, суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно з частиною першою статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим кодексом. З наведених вище норм законодавства вбачається, що розмір аліментів, раніше визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із настанням обставин, зазначених в статті 192 Сімейного кодексу України, зокрема, значним покращенням матеріального становища платника аліментів стягувач може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, і, навпаки, погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення позову, суд приймає до уваги, що за рішенням суду від 30.03.2018 року року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень щомісячно. За 6 років з моменту набрання рішенням законної сили суттєво змінилися умови життя в Україні, з 24.02.2022 року триває воєнний стан, введений Указом Президента України № 64/2022, зріс розмір прожиткового мінімуму та підвищилася загальна інфляція, яку індексація щомісячного розміру аліментів в твердій грошовій сумі не може перекрити. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, а це в свою чергу тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими, та не потребують доказування. Внаслідок таких змін збільшуються витрати матері на утримання дитини, що, в свою чергу свідчить про погіршення її майнового стану. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років у 2025 році складає 3196,00 гривень, а для працездатних осіб - 3028,00 гривень. Таким чином, мінімальний гарантований законом розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років, відповідно до ч.3 статті 182 Сімейного кодексу України, складає 1598,00 гривень, що є в половину більшим, ніж отримує позивач на дитину за рішенням суду від 30.03.2018 року, а отже вимоги позивача щодо збільшення розміру аліментів є обгрунтованими. Разом з тим, можливість сплати відповідачем аліментів в розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень щомісячно та її твердження щодо наявності у відповідача високооплачуваної роботи та стабільного значного доходу не підтверджена позивачем належними й допустимими доказами. До матеріалів справи не надано відомостей щодо наявності у відповідача на праві власності, володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; або доведені витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, що мають істотне значення, які б доводили можливість відповідача сплічувати аліменти в розмірі, що в 3 рази перевищує гарантований державою розмір аліментів на 1 дитину. За таких обставин, враховуючи баланс інтересів сторін у справі, а також право неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на належне утримання, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача в твердій грошовій сумі, з 1000,00 до 4000,00 гривень щомісячно. Така зміна розміру аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1, ч. 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, враховуючи, що позов задоволено, а позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial