Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

23.12.2025 позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 23.03.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою [PERSON] у формі електронного документу з використанням електронного підпису було укладено кредитний договір №239050402, відповідно до якого відповідачка отримала кредит в розмірі 9100,00грн. шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,44% за кожний день. Відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 з додатковими угодами та реєстру прав вимоги №88 від 08.07.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Таліон Плюс», а останній за договором факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», той, в свою чергу, за договором факторингу 28/10/24-У від 28.10.2024 відступив право вимоги до відповідачки позивачу ТОВ «Юніт Капітал». Відповідачка належним чином не виконала взятих на себе зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальній сумі 25 362,20грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 9100,00грн., заборгованості за відсотками - 16 262,20грн. Просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00грн. Ухвалою суду від 24.12.2024 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. 29.01.2025 до суду надійшов відзив відповідачки [PERSON] в особі представника - адвоката Зачепіло З.Я. на позовну заяву, в якому вона позовні вимоги не визнала повністю та зазначила, що кредитний договір між нею та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено 23.03.2020, тобто значно пізніше, ніж було укладено договір факторингу між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон плюс» (28.11.2018). На час укладання цього договору факторингу у ТОВ «Манівео» було відсутнє право вимоги до неї за кредитним договором. Водночас, підставою заміни учасниками процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником, в даному випадку кредитором, відповідних прав у матеріальних правовідносинах. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у т.ч. на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмету правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Відступлення майбутніх правовідносин чинне законодавство не забороняє, однак це стосується вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладання договору факторингу. Жодної визначеної вимоги ТОВ «Манівео» до відповідачки на момент укладання договору факторингу від 28.11.2018 не було та сторони не могли передбачити, що 23.03.2020 між ТОВ «Манівео» та [PERSON] буде укладено кредитний договір. У зв`язку з цим, фактично ТОВ «Таліон плюс» в подальшому не могло відступити право вимоги ТОВ «Онлайн фінанс», а ті ТОВ «Юніт Капітал». Крім того, позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів перерахування їй кредитних коштів за вказаним кредитним договором. Надане платіжне доручення від 23.03.2020 не може буди належним доказом, оскільки не містить обов`язкових реквізитів фінансового документа - підпису керівника та бухгалтера платника, печатки, відомостей про призначення платежу. Договір відступлення прав вимоги є реальним договором, тому право вимоги виникає лише після передачі оригіналів документів (майна) про право вимоги. В даному випадку первісний кредитор у зобов`язанні повинен був передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. У справі відсутні належні та достовірні докази передачі права вимоги від первісного кредитора до позивача. Надані позивачем кредитний договір, договори факторингу, реєстр боржників, розрахунок заборгованості є неналежними доказами, оскільки дані докази не доводять перехід прав від первісного кредитора до позивача, не підтверджують наявність прав вимоги у кредиторів. Реєстр прав вимоги не є документом, який підтверджує факт передачі кредитних коштів і не може бути доказом існування у відповідачки будь-яких кредитних зобов`язань перед позивачем. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги та зарахування цих коштів на рахунок останнього. Також наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. По ньому не можна вирахувати, коли заборгованість була переведена в прострочену, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі та коли вони були нараховані. Розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, які б дозволяли перевірити чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Наданий розрахунок містить лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Розмір заборгованості не підтверджений первинними обліковими бухгалтерськими документами. Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими. Просить в позові відмовити повністю. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то заявлений позивачем їх розмір 6000,00грн., є завищеним, неспівмірним із складністю справи та підлягає зменшенню. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Зачепіло З.Я. в судове засідання не прибули за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Ст.638,640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015р. (далі - Закон №675). Відповідно до ст.3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.11 зазначеного Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.1). Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.3). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7). У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (ч.8). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12). Ст.12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Крім того, згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Суд встановив, що 23.03.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №239050402, відповідно до якого Товариство надало, а позичальник/відповідачка отримала кредит у розмірі 9100,00грн., строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 1,44% (дисконтна процентна ставка) від суми кредиту за кожний день користування. Відповідно до п.1.4 договору у випадку користування кредитом понад строк, встановлений в п.1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70% від суми кредиту за кожний день користування за весь строк користування (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення). Проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п.1.2 договору, є процентами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України (п.4.2 договору). Відповідно до п.4.1 договору невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в т.ч. на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та, уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті Товариства: www.moneyveo.ua. Також невід`ємною частиною вказаного кредитного договору є Графік розрахунків (додаток №1). Вказаний кредитний договір є електронним документом, який створений та збережений в ІТС Товариства, підписаний позичальником/відповідачкою [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. В заявці на отримання грошових коштів в кредит від 23.03.2020 та графі «Реквізити сторін» кредитного договору зазначено такі персональні дані Позичальника: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий 17.01.2014 Хортицьким РВ у м.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, адреса реєстрації - [ADDRESS] , адреса проживання - [ADDRESS] , емаіl: [INFO] , номер телефону - « [NUMBER] ». Відповідно до довідки щодо дій позичальника в ІТС ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (сформована 06.06.2023) заявка на кредит подана [PERSON] 23.03.2020 о 16.10год, о 16:11:21год на номер телефону « [NUMBER] » позичальнику відправлено одноразовий ідентифікатор 3F67M7UK, який введено позичальником о 16:12:04год, о 16:12:15год позичальнику здійснено переказ коштів. Відповідно до платіжного доручення №b7cadf89-d229-4afl-8ce9-a4dee47bf8e9 від 23.03.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало отримувачу [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на картку [NUMBER] 9100,00грн, призначення платежу - переказ коштів згідно договору №239050402 від 23.03.2020. Відповідно до довідки №09_1/2024 від 27.09.2024 АТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що на підставі договору №1336 ід 26.09.2013 між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за дорученням останнього здійснив успішні платежі через платіжний сервіс LiqPay ПриватБанку, в т.ч. 23.03.2020 о 16.12 на картку [NUMBER] переказ коштів в сумі 9100,00грн,IDплатежу 1276873843. Згідно з розрахунком заборгованості за підписом директора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заборгованість за кредитним договором №239050402 від 23.03.2020, позичальник [PERSON] , за період з 23.03.2020 по 08.07.2020 становить: тіло кредиту - 9100,00грн, проценти - 15843,10грн., усього 24743,40грн. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п.2.1). Право вимоги означає всі права Клієнта за кредитними договорами, в т.ч. права грошових вимог до боржників по сплаті суму боргу, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (п.1.3 договору). Згідно з п.4.1 договору право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій в відповідному додатку. Строк дії цього договору визначений сторонами в п.8.2 - до 28.11.2019 року. Відповідно до Додаткової угоди №19 від 28.11.2019 до вказаного договору факторингу строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року, Додаткової угоди №26 від 31.12.2020 - до 31.12.2021 року, Додаткової угоди №27 від 31.12.2021 - до 31.12.2022 року, Додаткової угоди №31 від 31.12.2022 - до 31.12.2023 року, Додаткової угоди №32 від 31.12.2023 - до 31.12.2024. 08.07.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 складено та підписано Реєстр прав вимоги №88, за яким Клієнт передав (відступив) Фактору право вимоги до боржника [PERSON] (під порядковим №1725) за кредитним договором №239050402 від 23.03.2020 на загальну суму боргу 24898,10грн. Згідно з розрахунком заборгованості за підписом директораТОВ «Таліон Плюс» заборгованість за кредитним договором №239050402 від 23.03.2020, позичальник [PERSON] , за період з 08.07.2020 по 30.05.2023 становить: тіло кредиту - 9100,00грн, проценти (по 11.07.2020) - 16262,20грн., усього 25362,20грн. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (Фактора) укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п.2.1). Право вимоги означає всі права Клієнта за кредитними договорами, в т.ч. права грошових вимог до боржників по сплаті суму боргу, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (п.1.3 договору). Згідно з п.4.1 договору право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій в відповідному додатку. Строк дії цього договору визначений сторонами в п.8.2 - до 04.08.2021 року. Згідно з Додатковою угодою №2 від 03.08.2021 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 строк його дії продовжено до 31.12.2022 року, Додаткової угоди №3 до 30.12.2022 - до 30.12.2024 року. 30.05.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відповідно до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 складено та підписано Реєстр прав вимоги №9, за яким Клієнт передав (відступив) Фактору право вимоги до боржника [PERSON] (під порядковим №2944) за кредитним договором №239050402 від 23.03.2020 на загальну суму боргу 25362,20грн. 28.10.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (Клієнт) та ТОВ «Юніт Капітал» (Фактор) укладено договір факторингу №28/10/24-У, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору право грошової вимоги, строк виконання зобовьязань за якою настав чи виникне у майбутньому до третіх осіб-боржників, перелік яких зазначений в Реєстрі боржників (за формою в Додатку №1), а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату (п.1.1). Відповідно до п.1.2 договору перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком №2. 28.10.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» ТОВ «Юніт Капітал» відповідно до договору факторингу №28/10/24-У від 28.10.2024 складено та підписано Реєстр боржників, за яким Клієнт передав (відступив) Фактору право вимоги до боржника [PERSON] (під порядковим №384) за кредитним договором №239050402 від 23.03.2020 на загальну суму боргу 25362,20грн. Акт прийому-передачі вказаного Реєстру боржників складено та підписано сторонами також 28.10.2024. Згідно з випискою по особовому рахунку за кредитним договором №239050402 за підписом директора ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №239050402 від 23.03.2020, позичальник [PERSON] , станом на 14.11.2024 становить: тіло кредиту - 9100,00грн, проценти - 16262,20грн., усього 25362,20грн. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» законними, обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню. В даному випадку суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. При цьому, кредитний договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.207 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, та відповідно до ст.215 ЦК України визнання його таким судом не вимагається. Так, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідачка [PERSON] , діючи вільно, на власний розсуд, 23.03.2020 звернулась до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» із заявою на отримання кредиту, отримала та ознайомилась із правилами та умовами кредитування, після чого уклала з Товариством кредитний договір №239050402, відповідно до якого отримала в кредит 9100,00грн, зобов`язавшись повернути їх та сплатити проценти за користування ними в порядку та строки, визначені договором. Вказаний кредитний договір оформлений письмовим документом і підписаний сторонами в передбачений чинним законодавством спосіб, зокрема, позичальником/відповідачкою - електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з положеннями ст.207,1055 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Вказане підтверджується сукупністю наданих позивачем письмових доказів - заявкою на отримання кредиту, довідкою щодо дій позичальника в ІТС кредитора, кредитним договором, Правилами надання грошових коштів у позику, в т.ч. на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», Алгоритмом дій споживача в ІТС ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладання електронного договору, Алгоритмом дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладення кредитних договорів, які суд вважає належними, допустимими та достовірними доказами. В силу приписів ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №2-383/2010). При цьому, встановлення обставин, за яких правочин може бути визнаний недійсним/нікчемним, за відсутності відповідних заперечень з боку заінтересованої сторони, виходить за межі судового розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором. В даній справі факт звернення до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою отримання кредиту, прийняття пропозиції ТОВ укласти кредитний договір, підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідачка [PERSON] у відзиві на позовну заяву фактично не оспорювала, жодних належних та допустимих доказів не спростування презумпції правомірності укладеного кредитного договору не надала. Отже, вказаний кредитний договір є чинним і обов`язковим для виконання. Суд встановив, що первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконав свої зобов`язання за кредитним договором та через платіжний сервіс LiqPay АТ КБ «ПриватБанк» 23.03.2020 перерахуваввідповідачці [PERSON] на зазначену нею в заяві та договорі банківську картку [NUMBER] грошові кошти в сумі 9100,00грн, що достовірно підтверджується наданими позивачем платіжним дорученням та довідкою АТ КБ «ПриватБанк», які суд вважає належними та допустимими доказами, вони однозначно та безсумнівно спростовують доводи відповідачки про відсутність доказів переказу їй кредитних коштів. Остання, в свою чергу, жодних належних та допустимих доказів на спростування факту належності їй банківської картки [NUMBER], зарахування на неї переказу в сумі 9100,00грн, суду не надала. Також судом встановлено, що відповідачка порушила умови укладеного кредитного договору, оскільки належним чином не виконала свого зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у визначеному в договорі порядку та строки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальному розмірі 25362,20грн., стягнення якої позивач вимагає в судовому порядку. Вказаний розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується відповідними розрахунками, наданими позивачем, які повністю узгоджуються з умовами кредитного договору, є повними та чіткими, тому суд вважає їх належними та допустимими доказами і бере за основу при ухваленні цього рішення. Крім того, за відсутності обґрунтованих заперечень та альтернативного розрахунку боргу з боку відповідачки, суд не має права піддавати його сумніву. У зв`язку з цим заявлена позивачем ТОВ «Юніт Капітал» сума заборгованості - 25362,20грн підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] в повному обсязі. Також суд вважає належним чином доведеним та обґрунтованим право позивача ТОВ «Юніт Капітал» як нового кредитора вимагати з [PERSON] стягнення заборгованості на свою користь на підставі договору факторингу 28/10/24-У від 28.10.2024 (з додатками та додатковими угодами), укладеного з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Останнє, в свою чергу, набуло це право на підставі договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 (з додатками та додатковими угодами), укладеним з ТОВ «Таліон Плюс», яке набуло таке право на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (з додатками та додатковими угодами), укладеного з первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Вказані обставини підтверджуються копіями відповідних договорів з додатками -витягами з реєстрів прав вимоги, реєстру боржників, актом прийому-передачі реєстру боржників, додатковими угодами до договорів факторингу, які суд вважає належними та допустимими доказами. Жодних обставин, які б вказували на недійсність вказаних договорів, відповідачкою [PERSON] не доведено і судом не встановлено. Відсутність в матеріалах справи платіжних документів про здійснення Фактором на користь Клієнта плати за набуті права вимоги за вказаними договорами факторингу, про що зазначає відповідачка у відзиві на позов, не свідчить про неукладеність чи недійсність вказаних договорів факторингу, оскільки за їх умовами право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги, а за останнім договором факторингу - в день підписання акту прийому-передачі реєстру боржників, а не з моменту здійснення фактором плати. Суд також вважає безпідставними та відхиляє доводи відповідачки про недійсність права вимоги до неї за вказаними договорами факторингу у зв`язку з тим, що на момент укладання договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 у первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до неї як до боржника, правовідносини за кредитним договором від 23.03.2020 виникли пізніше, ніж було укладено договір факторингу. В даному випадку суд виходить з того, що ст.1078 ЦК України передбачена можливість набуття за договором факторингу права вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутньої вимоги). Аналогічні положення містяться в п.1.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. Вказаний договір факторингу є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме з 28.11.2018 по 31.12.2024. З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. При цьому, як вже зазначалось, за змістом цього договору факторингу право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, який є невід`ємною частиною договору факторингу. Реєстр прав вимоги не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх складання множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності сторін. Право вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором №239050402 від 23.03.2020 перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» 08.07.2020, відповідно до підписаного сторонами в цей день Реєстру прав вимоги №88. Отже, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 08.07.2020 відступило ТОВ «Таліон Плюс» дійсне право вимоги до боржника/відповідачки [PERSON] за кредитним договором №239050402 від 23.03.2020. Крім того, що договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 у встановленому законом порядку недійсним не визнавався і це питання не є предметом спору в даній справі. На підставі вищевикладеного, позов ТОВ «Юніт Капітал» слід задовольнити повністю. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. Крім того, відповідно до ст.137,141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу. Так, в межах цієї справи позивач отримав правову допомогу адвокатського бюро «Тараненко та партнери», що підтверджується Договором про надання правничої допомоги №30132024-02 від 30.10.2024, Додатковою угодою №4 до договору про надання правничої допомоги від 30.10.2024, актом прийому-передачі наданих послуг від 30.10.2024, які суд вважає належними та допустимими доказами. Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі - 6000,00грн., що відповідно до акту приймання-передачі є вартістю послуг зі складання позову - 5000,00грн., вивчення матеріалів справи - 1000,00грн. Згідно з ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При цьому, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Враховуючи доводи відповідачки [PERSON] , а також характер спірних правовідносин - стягнення кредитної заборгованості, усталеність законодавства та судової справи в цій категорії справ, кваліфікацію адвоката, обсяг фактично наданих ним послуг (вивчення матеріалів справи, підготовка та подача позовної заяви, яка здебільшого містить цитування норм чинного матеріального та процесуального законодавства, є типовою та шаблонною), виходячи з критеріїв реальності адвокатських послуг, розумності їх розміру, принципів верховенства права, справедливості та пропорційності, суд вважає заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу у цій справі - 6000,00грн. завищеним та необґрунтованим, у зв`язку з чим вважає можливим зменшитийого до 3000,00грн., стягнувши вказану суму з відповідачки [PERSON] на користь позивача.

Outcome: approved