Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності документу, посилаючись на наступні обставини. Відповідно до даних, які зазначені в свідоцтві про народження та в паспорті її ім`я зазначено « [PERSON] ». Орджонікідзевською об`єднаною державною податковою інспекцією їй було видано довідку про присвоєння ідентифікаційного номера [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Тобто, в усіх вищезазначених документах її ім`я, яке звучить як « [PERSON] », відповідає дійсному її імені з моменту її народження та по теперішній час. Їй раніше були видані документи зі зміненим її іменем при наступних обставинах. У 1979 році при отриманні середньої освіти в Олександрівській восьмирічній школі м.Орджонікідзе Дніпропетровської області їй було видано свідоцтво на ім`я « [PERSON] ». У 1981 році при отриманні середньої спеціальної освіти за професією «швачка-мотористка складного асортименту», технічним училищем №2 м. Шахтарськ Донецької області 17 липня 1981р. їй було видано атестат № [NUMBER] на ім`я « [PERSON] ». Така помилка виникла внаслідок того, що в період видання їй спочатку свідоцтва про освіту, а на його підставі і атестату про середню спеціальну освіту, діловодство в Українській PCP велося російською мовою. Паспорт видавався вже у 2009 році, коли діловодство велося українською мовою. Тому внаслідок невірного перекладу з російської мови на українську мову, а також внаслідок не тільки схожості, а й тотожності імен « [PERSON] » та « [PERSON] », за правилами правопису, які були актуальними на той час, свідоцтво про восьмирічну освіту та атестат містять помилковий запис з іменем « [PERSON] », а не « [PERSON] », як насправді є її ім`я. За трудової діяльності 29.07.1981р. їй було видано трудову книжку на ім`я « [PERSON] ». Водночас, при виданні трудової книжки було допущено описку в даті її народження: замість вірного « [INFO] » помилково зазначено « [INFO] ». Вказані розбіжності позбавляють її можливості належним чином оформити документи для призначення пенсії. У зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з даною заявою. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 76\~ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом, Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого ЗАГС м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, ім`я заявниці « [PERSON] » (на російській мові) (а.с.8). Згідно копії паспорту Серії [NUMBER] , ім`я заявниці українською мовою вказано « [PERSON] » (а.с.5). Згідно картки платника податків, виданого Орджонікідзевською об`єднаною ДПІ у Дніпропетровській області, ім`я заявниці значиться « [PERSON] » (а.с.7). Згідно копії трудової книжки Серії [NUMBER] від 29.07.1981 року, ім`я заявниці російською мовою вказано « [PERSON] », рік народження « [INFO] » (а.с.9). Згідно свідоцтва про восьмирічну освіту від 12.06.1979 року, ім`я заявниці російською мовою вказано « [PERSON] », українською « [PERSON] » (а.с.10). Згідно атестату №1154 від 17.07.1981 року, ім`я заявниці українською мовою вказано « [PERSON] » (а.с.11). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] , ім`я заявниці російською мовою вказано « [PERSON] » (а.с.12). Згідно свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , ім`я заявниці українською мовою вказано « [PERSON] » (а.с.13). Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦК України ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995р. (із змінами) суд може встановлювати факти належності особі документів, які не належать до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування в госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів та інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісти у зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Слід зазначити, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України №637 від 12.08.1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній. У пункті 1 та 2 Порядку зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Тобто, основним документом, що підтверджує стаж є трудова книжка. Лише при наявності неправильності чи неточності записів у трудовій книжці, для підтвердження стажу приймаються до уваги інші документи чи покази свідків, які визначені Порядком №637. Слід зазначити, що відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права. В Постанові Верховного Суду від 19.12.2019 року по справі №307/541/17 адміністративне провадження №К/9901/18274/18) зазначено, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, прізвище, ім`я та по батькові і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Відповідно до п.2.13 вищезгаданої інструкції зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, а на внутрішньому боці обкладинки записуються посилання на відповідні документи, які завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. Відповідно до п.2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року передбачено, що зміни записів у трудових книжках про прізвища, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюб. Про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Таким чином, встановлення факту належності документів заявниці необхідно для призначення пенсії за віком, тому заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч.7\~ст.295 ЦПК України, при ухваленні судом рішення понесені судові витрати не відшкодовуються, тому судові витрати слід віднести на рахунок заявника. На підставі викладеного та

Outcome: approved