Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.06.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 3737053, згідно з умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 20000,00 грн. строком на 30 днів з 28.06.2021 по 28.07.2021, зі сплатою відсотків за користування кредитом, комісії, що передбачені кредитним договором. ТОВ «МІЛОАН» умови кредитного договору виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач, зі свого боку, не виконав умови кредитного договору, кредитні кошти не повернув. 29.11.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір відступлення права вимоги № 29-11-102, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до позичальників, у тому за договором № 3737053 від 28.06.2021. Відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги до позичальників за кредитними договорами ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», у тому числі за кредитним договором № 3737053. ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» зазначає, що відповідачем заборгованість не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачується, у зв`язку з чим у відповідача утворилась прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості становить 121226,16 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту -17418,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 101808,16 грн., заборгованість з комісії - 2000,00 грн. Враховуючи викладене вище, представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 121226,16 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2684,00 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05.01.2024 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 30 січня 2024 року представник відповідача [PERSON] адвокат Гудзь О.С. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. В обґрунтування своєї позиції вказав, що позивачем не надано первинних документів, за якими обліковується заборгованість за кредитом, не надано виписки з рахунку з відображенням операцій, які проводились за даним рахунком, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження розміру заборгованості. Перевірити нараховані суми боргу не можливо. Боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні. Щодо відсутності у кредитодавця права нараховувати передбачені договором проценти після спливу строку кредитування зазначив наступне. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Щодо недійсності договору в частині обов`язку по сплаті комісії вказав наступне. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За таких обставин вважає, що умови кредитного договору, за якими позивач повинен сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову комісію, є несправедливими умовами договору та відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» ці умови договору є недійсними. Подібна правова позиція закріплена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16. Витрати на правову допомогу в сумі 25000,00 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (участь адвоката у підготовці цієї справи до розгляду в суді не підтверджена, позовна заява підписана не адвокатом, при цьому зазначена справа не є складною, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а тому просив відмовити в стягненні витрат на правову допомогу в сумі 25000,00 грн. 05 лютого 2024 року представник позивача адвокат Морозова В.В. подала до суду відповідь на відзив, в якому просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Щодо твердження відповідача про ненадання позивачем первинних документів, за якими обліковується заборгованість за кредитом, та неможливості встановити за який період нарахована заборгованість зазначила наступне. До позовної заяви, крім розрахунків заборгованості, на підтвердження виникнення у відповідача зобов`язань за кредитом долучені і наявні в матеріалах справи наступні докази: договір про споживчий кредит № 3737053 від 28.06.2021 з відповідними додатками; довідка ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЛАЄНС" від 31.01.2022 на підтвердження перерахунку кредитних коштів позичальнику та відповідно належного і повного виконання позивачем своїх зобов`язань за договором; відомість про щоденні нарахування та погашення, в якій поденно відображені всі операції за договором про споживчий кредит за період з 29.06.2021 по 30.11.2021 (по дату відступлення права вимоги). З наданих позивачем і наявних у матеріалах справи розрахунків заборгованості відповідача вбачається за можливе встановити, за які саме періоди нарахована заборгованість за договором про споживчий кредит. Щодо твердження відповідача про відсутність у кредитодавця права нараховувати передбачені договором проценти після спливу строку кредитування зазначає наступне. Як вбачається з наявної в матеріалах справи відомості про щоденні нарахування та погашення, мали місце неодноразові пролонгації договору, а відтак продовження строків кредитування за ним, на що відповідач беззаперечно погоджувався своїми конклюдентними діями, а саме сплачуючи передбачену умовами договору комісію за пролонгацію. Також вважає, що невиконання умов договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів має наслідком продовження фактичного користування такими коштами та отримання позичальником відповідних додаткових благ і понесення втрат банком, а тому нарахування відсотків за користування такими коштами є правомірним. Щодо твердження відповідача про недійсність договору в частині обов`язку по сплаті комісії зазначає, що відповідно до положень ст. 204 Цивільного кодексу України правочин (окремі його частини) є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумція правомірності правочину). Згідно з ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), а якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин (окремі його частини) може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідного рішення суду, яке набрало законної сили та якими положення договору про споживчий кредит № 3737053 від 28.06.2021 року щодо нарахування та сплати комісії (комісій) визнано недійсними, відповідачем не надано і таке рішення суду відсутнє. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.02.2024 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Гудзя Олександра Сергійовича про залучення третіх осіб та Витребувано у ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» первинні документи, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір у [PERSON] за договором про споживчий кредит № 3737053 від 28.06.2021, а саме: детального помісячного розрахунку заборгованості по всім складовим заборгованості із зазначенням періоду виникнення заборгованості, суми заборгованості та розміру процентної ставки за конкретний період, сплачених відповідачем сум і дати погашення. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.03.2024 витребувано у ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» первинні документи, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір у [PERSON] за договором про споживчий кредит № 3737053 від 28.06.2021, а саме: детальний помісячний розрахунок заборгованості по всім складовим заборгованості із зазначенням періоду виникнення заборгованості, суми заборгованості та розміру процентної ставки за конкретний період, сплачених відповідачем сум і дати погашення. У судовому засіданні 19.06.2024 представник позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» адвокат Морозова В.В. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. У судове засідання 27.02.2025 представник позивача не з`явилася. У матеріалах справи є заява про розгляд справи без участі представника. Представник відповідача [PERSON] адвокат Гудзь О.С. у судовому засіданні 19.06.2024 позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві. Підтримав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Гудзь О.С. у судове засідання 27.02.2025 не з`явилися. У матеріалах справи є клопотання представника про розгляд справи без його участі. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 28.06.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №3737053, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 20000,00 грн., строк надання кредиту 30 днів - з 28.06.2021, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 28.07.2021. Комісія за надання кредиту становить 2000,00 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 7500,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту на кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту на кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом перерахування на картковий рахунок. Згідно п. 4.2. у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості, кредитодавець, починаючи з наступного дня після закінчення строку кредитування з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою в п. 1.6. договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченою п. 1.6. договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Відповідно п. 6.1 кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект кредитних договорів або інформація з посиланням на них є пропозицією Товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток , менеджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству (п. 6.2 кредитного договору). Укладення товариством кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4 договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 договору). Додатком № 1 до договору про споживчий кредит № 3737053 від 28.06.2021, визначено графік платежів за вказаним договором, відповідно до якого заборгованість мала бути сплачена 28.07.2021 в розмірі 29500,00 грн. з яких: 20000,00 грн. - сума кредиту, 7500,00 грн. - проценти за користування кредитом, 2000,00 - комісія за надання кредиту. Згідно з копією довідки ТОВ «МІЛОАН» про ідентифікацію, відповідач підписав кредитний договір № 3737053 від 28.06.2021 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора V22582, який був відправлений 28.09.2021 на номер телефону [NUMBER] . 29 листопада 2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 29-11-102, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 3737053 від 28.06.2021, що уклали ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] .. Як вбачається з витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 29-11-102 від 29.11.2021, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 45457,86 грн., з яких: 17418,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 26039,86 грн. - заборгованість по процентам; 2000,00 грн. - заборгованість по комісії. 10 січня 2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступає ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до божників, зазначених у Додатку № 3 до цього договору, зокрема, до [PERSON] за кредитним договором №3737053 від 28.06.2021, за яким заборгованість становить 93269,27 грн., з яких: 17418,00 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; сума заборгованості за нарахованими процентами - 75851,27 грн., сума заборгованості за нарахованими комісіями - 0,00 грн.. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі, їх взаємозв`язок у сукупності, та вважає, що вони є достатніми для вирішення справи по суті. Зобов`язання боржника за договором повернути кредитору, отриману грошову суму та винагороду за користування грошима, на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманого кредиту та винагороди за користування грошима, а кредитор має право, - вимагати повернення наданого кредиту та сплати процентів. До встановлених судом правовідносин, які склалися між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права. Положеннями частини 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. У статті 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Проаналізувавши вказані вище норми права, суд дійшов наступних висновків. Враховуючи надані докази, суд вважає, що факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені договором про споживчий кредит № 3737053 від 28.06.2021 позивачем доведено, розмір заборгованості за тілом кредиту складає 17418,00 грн., що підлягає стягненню з [PERSON] . Щодо позовних вимог ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» в частині стягнення відсотків за договором позики, суд виходить з наступного. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення позики просив, у тому числі, крім тіла позики (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України. Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку частини 2 статті 1050 ЦК України, що узгоджується з позицією Верховного суду викладеною у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Пунктом 1.4 договору про споживчий кредит № 4905569 від 09.09.2021 визначено строк його дії - до 28.07.2021. Проте, договором передбачена можливість продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових або стандартних умовах. Для пролонгації на пільгових умовах, відповідно до п. 2.3.1.1, позичальнику потрібно звернутися до кредитодавця, сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту у визначеному в залежності від строку пролонгації розмірі, а також певну частку заборгованості по кредиту. В разі пролонгації на пільгових умовах, яка може проводитися неодноразово, проценти нараховуються за ставкою, визначеною п. 1.5.2 договору. Окрім цього, договором передбачено, також, пролонгацію на стандартних умовах, яка згідно п. 2.3.1.2. полягає у збільшенні строку кредиту на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування з урахуванням усіх пролонгацій, загальний строк якої не може перевищувати 60 днів. При пролонгації на стандартних умовах проценти нараховуються уже за ставкою 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Оскільки, станом на 28.07.2021 відповідачем не було повернуто кредитні кошти, укладений між сторонами, договір автоматично пролонгувався на 1 день щодня, протягом 60 днів - з 29.07.2021 до 26.09.2021. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «МІЛОАН» за період з 29.07.2021 до 26.09.2021 були нараховані відсотки за користування кредитом у розмірі 26039,86 гривень. Крім цього, відсотки за користування кредитом (які передбачені саме умовами договору), ще були нараховані ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», після набуття права вимоги до відповідача. Водночас, вимоги щодо стягнення відсотків ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» є необґрунтованими, оскільки вони були нараховані після закінчення строку дії договору та не підтверджені будь-якими належними розрахунками. Таким чином, з відповідача на корить позивача, підлягають стягненню відсотки за користування кредитом у межах строку дії договору про споживчий кредит у розмірі 29282,20 грн., які підтверджені наданим суду розрахунком. Щодо суми нарахованої комісії суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 дійшла такого висновку: «10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1 і 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Зазначений висновок відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Умови кредитного договору, якими передбачено сплату комісії за видачу кредиту, відповідають вимогам наведеного вище законодавства України. Підписанням договору про споживчий кредит № 3737053 від 28.06.2021 без будь-яких застережень відповідач підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма умовами договору. З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про споживчий кредит №3737053 від 28.06.2021 у розмірі 45457,86 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 17418,00 грн.; відсотки, які нараховані у період дії договору, у розмірі 26039,86 грн.; заборгованість за комісією у розмірі 2000,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України). У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини 2 статті 141 ЦПК України). При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 25000 грн. 02 січня 2023 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» укладено договір про надання правової допомоги № 02-01/2023. Згідно заявки на надання юридичної допомоги № 166 від 15.10.2023 та витягу з акту № 2 про надання правничої допомоги від 18.10.2023, були надані правові (юридичні) послуги по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , а саме: надання усної консультації з вивченням документів 4000 грн.(2 год. х 2000 грн.); підготовка пропозицій 6000 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 15000 грн. (4 год. х 3000 грн.), загальна сума становить 25000 грн.. 19 жовтня 2023 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на рахунок Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС» сплачено суму 59000,00 гривень, за надання правової допомоги, згідно договору № 02-01/2023 від 02.01.2023 року про надання правової допомоги. Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України). При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (постанова ВС від 16.02.2023 у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи критерій розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи віднесення справи до категорії малозначних, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та значення справи для сторін, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку не присуджувати позивачу на користь якого ухвалено судове рішення, всі витрати на професійну правничу допомогу, що заявлені до стягнення. У даному випадку витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, складають 9372,50 грн.. Враховуючи малозначність та типовість справи, обсяг та характер наданих послуг та виконаних робіт, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, участь представника позивача у двох судових засіданнях у режимі відеоконференції, суд вважає, що понесені витрати є неспівмірними із складністю справи, наданим обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Тому, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 5000,00 грн. З огляду на викладене, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 1006,23 грн. та у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Outcome: partial