Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся до суду із позовною заявою, у який просить (з урахуванням заяви про уточнення вимог) суд стягнути невиплачену заробітну плату за період з вересня 2023 року по квітень 2024 року у розмірі 41489,51 грн., а також 71\~901,72 грн. суми середнього заробітку за затримку при виплаті Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 29.08.2023 року по 29.04.2024 року працювала у ТОВ «Дієса» на різних посадах, протягом усього часу роботи (з вересня 2023 року) відповідач затримував виплату заробітної плати позивачу та у день звільнення, в порушення вимог чинного законодавства, не здійснив повного розрахунку. У зв`язку із викладеними обставинами просить суд стягнути на свою користь суму невиплаченої заробітної плати та суму середнього заробітку за затримку у виплаті. Відповідач позов визнав частково, визнав наявність боргу по заробітній платі у сумі 41489,51 грн., проте заперечив проти стягнення з нього суми середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку, вказавши на те, що еред працівниками дійсно виникла заборгованість по виплаті заробітної плати, компенсації з використаних днів відпустки та інших виплат, але дана заборгованість виникла у зв`язку із обставинами непереборної сили (воєнний стан), та погашення заборгованості перед працівниками здійснюється, отже заборгованість зменшується. Просить врахувати, що відповідно до ст.10Закону України«Про організаціютрудових відносинв умовахвоєнного стану» визначено, що роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Зокрема вказує, що внаслідок ракетно-бомбових ударів регулярних військових формувань російської федерації, Торгова мережа «Eldorado», до якою належить ТОВ «ДІЄСА» зазнала значних збитків: ракетним ударом знищена частина товарних запасів на центральному складі; товарні запаси та інші активи в магазинах, що знаходяться в містах Маріуполь, Херсон, Ірпінь, Буча, Мелітополь, Бердянськ, Нова Каховка; частково знищені товарні запаси в магазинах міст Києва та Харкова; втрачений контроль над активами, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях. За попередніми підрахунками тільки збитки мережі в товарних запасах склали понад 1 мільярд грн. (без врахування основних засобів та вкладених інвестицій в торгові приміщення). Документування завданої шкоди триває. Також зазначає, що виникнення форс-мажорних обставин, а саме фактичне знищення товару, який був поставлений постачальниками на склад товариства за адресою: [ADDRESS] , внаслідок потрапляння бойового снаряду/ракети в дах будівлі складу, внаслідок чого виникло займання, а будівлю складу було повністю знищено, а також знищення/пошкодження/втрата контролю над магазинами підприємства, фактичне припинення роботи інших магазинів підприємства у зв`язку з неможливістю ведення господарської діяльності під час ведення активних бойових дій на території України, що призвело до збитків в особливо великому розмірі (точна сума боргу встановлюється), враховуючи одночасне звернення великої кількості кредиторів з вимогою оплати поставленого товару (в т.ч. такого, який був знищений або пошкоджений, або втрачений) поставило компанію у скрутне становище, що спричинило не можливість виконання усіх зобов`язань в тому числі по оплаті заробітної плати з незалежних від підприємства обставин. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 08.11.2024 року відкрито провадження у справі. Від позивача та його представника, а також представника відповідача надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. 29.08.2023 року [PERSON] прийнято на роботу на посаду продавця-консультанта у ТОВ «Дієса». 29.04.2024 року [PERSON] звільнено з ТОВ «Дієса» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, у відповідності до наказу №Z00/26/04/001 від 29.04.2024 року. Відповідно до розрахункових листків, наданих ТОВ «Дієса» станом на кінець травня 2024 року роботодавець мав борг по невиплаченій заробітній платі перед [PERSON] у сумі 37\~489,51 грн. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Приписами статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.. Судом встановлено і це не оспорюється сторонами, що при звільнені відповідач не розрахувався у повному обсязі із позивачем, відтак вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Проте, відповідно до наданих суду розрахункових листів борг відповідача перед позивачем становить 37\~489,51 грн., а не 41\~489,51 грн., як вказано позивачем. Жодних заперечень стосовно суми боргу по заробітній платі позивачем не надавалось, відтак суд вважає за необхідне задовольнити у цій частині позов саме у розмірі 37\~489,51 грн. Крім того, відповідно до ст.117 КЗпП України, в редакції, яка набула чинності 19.07.2023, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Як вказує відповідач, він має бути звільнений від відповідальності за порушення строків виплати заробітної плати та розрахунку при звільненні внаслідок форс-мажорних обставин. Так, згідно з листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет та адресований: «Всім кого це стосується», Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст.14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.97 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). В силу вимог ч.ч.1-4 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Разом із з цим, надані відповідачем сертифікати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), накази про призупинення торгівельної діяльності магазинів « [INFO] », які знаходяться на тимчасово окупованій території, Звіти про оцінку збитків, заяви про вчинення кримінального правопорушення з додатками, не дають можливість перевірити відомості про матеріальний стан відповідача, наявність коштів на рахунку на момент звільнення відповідача, і позивач не є працівником представництва, яке опинилося на окупованій території чи зазначено руйнувань або пошкоджень внаслідок бойових дій. Оскільки саме на роботодавця покладено обов`язок доведення, що порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили, суд дійшов висновку, що підстави для звільнення відповідача від обов`язку сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку відсутні. Крім того, суд наголошує і на тому факті, що борг перед позивачем по заробітній платі не погашений до моменту розгляду справи, і відповідач не вживав жодних дій направлених хоча б на часткове погашення своєї заборгованості. З урахуванням норм абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 8 лютого 1995р., середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку № 100). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства. При цьому, з урахуванням положень пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, суд для обрахунку середньоденної заробітної плати бере два останніх місяці, відпрацьовані позивачем Згідно розрахункових листків відповідача за лютий та березень 2024 року, що передували місцю звільнення: за лютий 2024 року за 12 відпрацьованих днів позивачу нараховано заробітну плату у розмірі 7090 гривень 31 копійку; за березень 2024 року за 21 відпрацьований день позивачу нараховано заробітну плату у розмірі 10885 гривень 02 копійки; всього за лютий-березень позивачем відпрацьовано 33 дні (12 + 21) та нарахована заробітна плата у розмірі 17975 гривень 33 копійки; середньоденний заробіток за ці 2 місяці становить, таким чином 544 гривні 71 копійку (17975,33 /33). Розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, за період часу з 30.04.2024 року по 30.10.2024 року включно, який включає 132 робочих днів, становить: 544 гривні 71 копійку х 132 робочих дні = 71901 гривня 72 копійки Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial