Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 15.11.2008 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 15.07.2020 розірвано. У шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 31.03.2021 з [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1300,00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. На виконанні у Бережанському відділі ДВС Тернопільського району Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа, виданого за рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 31.03.2021. Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого Бережанським ВДВС Тернопільського району, станом на 01.08.2024 у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 83675,55 грн. Позивач стверджує, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача, який, будучи обізнаним про свій обов`язок сплачувати аліменти на утримання дітей на підставі рішення суду, аліменти у добровільному порядку не сплачував. Згідно з наданим позивачем розрахунком розмір пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів за період з 17.10.2020 по 31.07.2024 становить 81539,00 грн. З огляду на викладене позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за період з 17.10.2020 по 31.07.2024 у розмірі 81539,00 грн. Ухвалою суду від 30.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судове засідання призначено на 20.01.2025. Ухвалою суду від 20.01.2025 відкладено судовий розгляд цивільної справи на 11.02.2025 о 10:00 год. Судове засідання 11.02.2025 о 10:00 год. не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відрядженні. Розгляд справи відкладено на 24.02.2025 о 11:00 год. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала заяву від 24.02.2025, у якій позовні вимоги підтримала повністю та просила позов задовольнити, проти винесення заочного рішення у справі не заперечувала. Справу просила розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), відзиву на позов не подав, про причини неявки в судове засідання не повідомив, заяв та клопотань на адресу суду не подавав. На підставі наведеного, ухвалою суду від 24.02.2025 визначено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення у цивільній справі. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України здійснює розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Стаття 4\~ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 31.03.2021 у справі №951/863/20 вирішено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1300,00 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, тобто з 07.10.2020 та до досягнення дітьми повноліття з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до Закону (а.с. 6-8). 21.05.2021 Козівським районним судом Тернопільської області видано виконавчий лист на виконання рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 31.03.2021. 28.05.2021 державним виконавцем Козівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сташків Х.М. відкрито виконавче провадження №65608117 з виконання виконавчого листа №951/863/20, виданого 21.05.2021 Козівським районним судом Тернопільської області (а.с. 10 зворот). Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 29.11.2024 №60133, наданим старшим державним виконавцем Бережанського відділу ДВС Тернопільського району Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Марією Яциною, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з 17.10.2020 по 31.07.2024 становить 83675,55 грн (а.с. 11). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] належним чином не здійснював сплату аліментів на користь позивача, що слугувало підставою для звернення [PERSON] з позовом до суду про стягнення з [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів за період з 17.10.2020 по 31.07.2024. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України). Відповідно до частини другої статті 141\~СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Згідно із частиною четвертою статті 155\~СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За змістом частини першої статті 196\~СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. За змістом частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, відповідно до правовової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.03.2020 у справі № 316/639/18, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 у справі №661/905/19 (провадження №61-16670сво19), у якій вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Водночас стягнення пені, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на своїх неповнолітніх дітей, розмір аліментів визначений рішенням суду. Також судом враховано, що відповідно до наданого державним виконавцем розрахунку від 29.11.2024, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з жовтня 2020 року по липень 2024 року включно, з урахуванням частково сплачених аліментів, станом на 31.07.2024 становить 83675,55 грн (а.с. 11). Отже, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з 17.10.2020 по 31.07.2024 складає 83675,55 грн. У постанові від 19.01.2022 у справі № 711/679/21 Верховний Суд, враховуючи принцип розумності, вказав, що оскільки пеня змінна величина, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Цією ж постановою Верховний Суд визначив, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 17 жовтня 2020 року по 31 липня 2024 року, розраховано пеню за кожний місяць шляхом множення суми заборгованості за певний місяць на кількість днів заборгованості та на один відсоток. З урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №711/679/21, та з огляду на проведений державним виконавцем розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 29.11.2024 №60133, позивачем визначено, що загальна сума пені за вказаний період складає 81539,00 грн (а.с. 16). Наданий позивачем розрахунок неустойки (пені) проведений з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц, з використанням формули, наведеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №333/6020/16-ц, постанові Верховного Суду від 19.01.2022\~у справі\~№ 711/679/21(заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%) та відповідно до вимог частини першої статті 196 СК України, за змістом якої сума стягнення неустойки (пені) не може бути більшою ніж 100 відсотків від суми заборгованості, відтак суд вважає такий розрахунок правильним та обґрунтованим. Таким чином, оскільки відповідачем не спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, суд вбачає наявність правових підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 17 жовтня 2020 року по 31 липня 2024 року не може перевищувати розміру заборгованості по сплаті аліментів за вказаний період, та враховуючи, що позивач просить стягнути неустойку (пеню) зі сплати аліментів за вказаний період у розмірі 81539,00 грн, суд, з урахуванням вимог частини першої статті 13 ЦПК України, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) зі сплати аліментів у розмірі 81539,00 грн. За правилами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при подачі позову до суду звільнена від сплати судового збору у відповідності до пункту 3 частини першої статті 5 ЗУ «Про судовий збір». Сума судового збору, яка підлягала сплаті за подачу даного позову складає 1211,20 грн (1 відсоток ціни позову, але не менше від 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше за 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), оскільки позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення 81539,00 грн. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved