Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що він є спадкоємцем 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 120,2 кв. м, житловою площею 81,3 кв. м, який знаходиться на [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки прийняв спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із відсутністю державної реєстрації, а також, що вказаний житловий будинок належав колгоспному двору. У зв`язку із не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та визнати за ним право власності на 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 120,2 кв. м, житловою площею 81,3 кв. м, який знаходиться на [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак представник позивача подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без участі їх представника, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до статті 206 ЦПК України,\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є усі законні підстави ухвалити рішення про задоволення позову. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, не повідомивши суду про причини своєї неявки, будучи повідомлена про дату, час та місце судового засідання та не подала заяву про розгляд справи без її участі. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду залучено третю особу та витребувано докази. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд, встановив, що [INFO] померла матір позивача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 01 грудня 2000 року Козівською сільською радою Тернопільського району, актовий запис № 13. 13 листопада 2024 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. заведено спадкову справу № 18/2004, після смерті [PERSON] за заявою сина померлої [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.01.2004 за № 22. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. Відповідно до матеріалів спадкової справи [PERSON] було складено заповіт, посвідчений 29.05.2000 Козівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області та зареєстрований в реєстрі за № 14, згідно якого вона заповіла все належне їй майно в користь сина [PERSON] . Інших спадкоємців за даним заповітом, а також тих, які мають право на одержання обов`язкової частки у спадщині немає. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 15 вересня 2005 року Козівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 08. 13 листопада 2024 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. заведено спадкову справу № 325/2013, після смерті [PERSON] за заявою сина померлого [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.07.2013 за № 831. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. Відповідно до матеріалів спадкової справи [PERSON] було складено заповіт, посвідчений 29.05.2000 Козівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області та зареєстрований в реєстрі за № 13, згідно якого він заповів все належне йому майно в користь сина [PERSON] . Інших спадкоємців за даним заповітом, а також тих, які мають право на одержання обов`язкової частки у спадщині немає. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, видане Виконавчим комітетом Козівської сільської Ради народних депутатів Тернопільської області УРСР від 30.06.1991, на підставі рішення виконкому від 21.06.1991 та записано 30.06.1991 в реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 215 вбачається, що цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, що складається з 5-ох членів, головою якого є [PERSON] . 17.11.2023 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на ім`я позивача [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , із характеристики та експлікації приміщень якого загальна площа становить 120,2 кв. м, житлова площа 81,3 кв. м. Із довідки Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області за № 270 від 14 листопада 2023 року вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року двір колгоспний, членами якого були: [PERSON] голова двору (помер [INFO] ), дружина [PERSON] (померла [INFO] ), син [PERSON] , невістка [PERSON] та онук [PERSON] . Присадибна ділянка, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та надвірних побудов і споруд, розміром 0,25 га не приватизована. Згідно із довідки Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації за № 1089 від 17 листопада 2023 року вбачається, що за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 року державна реєстрація права власності на нерухоме майно, що розташоване по [ADDRESS] не проведена. Із довідки Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області за № 265 від 13.11.2023 вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , на дату своєї смерті був зареєстрований на [ADDRESS] , на день його смерті та на даний час після його смерті зареєстровані та проживають за цією адресою: син [PERSON] , невістка [PERSON] , онук [PERSON] та онука [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації за № 1088 від 17.11.2023 вбачається, що по обліку бюро житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] рахується за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Постановами державного нотаріуса Тернопільської державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. за № 2245/02-31, 2244/02-31 від 13 листопада 2024 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , та після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку із відсутністю державної реєстрації, а також, що вказаний житловий будинок належав колгоспному двору. Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2\~статті 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що він є спадкоємцем 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 120,2 кв. м, житловою площею 81,3 кв. м, який знаходиться на [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки прийняв спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із відсутністю державної реєстрації, а також, що вказаний житловий будинок належав колгоспному двору. Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. ст. 1216,\~1220, ч. 5 ст. 1268\~ЦК України,\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статей 1217 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з положеннями ст. 1218, частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як встановлено ч. 1, 2, 5 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297\~ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Пленумом Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено щодо правовідносини, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність»,\~застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, що належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч.2\~ст.123 ЦК УРСР). Згідно із вимог чинного законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 15 названого Закону, перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. За п. 26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, необхідними документами є ті, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, свідоцтво про право власності на спадщину, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також інші документи, визначені пунктом 27 Порядку. Статтею 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Правовідносини щодо права власності на будинок регулюються нормативно-правовими актами, які були чинними на час їх виникнення, а саме, Технічними вказівками по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 27 червня 1972 року, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 13 квітня 1979 року №112/5 , Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року №5- 24/26, згідно з положеннями яких суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім`ї. Глава сім`ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім`ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім`ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім`ї, відносяться до господарства колгоспників. Господарства пенсіонерів, які не мають працюючих членів сім`ї відносяться до тієї суспільної групи, до якої ці особи відносилися до переходу на пенсію. Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до п. 20 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (затверджених ЦСУ СРСР 12 травня 1985 року №5-24/26) суспільна група господарства визначається у залежності від роду занять голови господарства (сім`ї). Такі ж вказівки по визначенню суспільної групи двору дані у Постанові Держкомстату СРСР від 12 травня 1990 року. У частині 1 ст.\~2\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» від\~1\~липня 2004\~року №\~1952-IV вказано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У ч. 1 ст. 3 вказаного\~Закону передбачено обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Частинами 2, 3\~ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~регламентовано, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації, а речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15,\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). Суд вважає, що в даному випадку мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивач, будучи спадкоємцем майна померлих, дійсно набув право власності на частки нерухомого майна вищевказаного\~домоволодіння, що належало його померлим батькам в порядку спадкування за заповітом, але яке не може оформити у позасудовому порядку, у зв`язку із відсутністю державної реєстрації, а також, що вказаний житловий будинок належав колгоспному двору, оскільки право власності на спірне домоволодіння проходило формування згідно законодавства, чинного на момент утворення цього домоволодіння та до теперішнього часу, постійно змінювалося, та як вбачається з наданих суду доказів має статус колгоспного двору, право власності на який належало особам, які станом на 15.04.1991 проживали і були зареєстровані в цьому житловому будинку з погосподарськими спорудами і будівлями. За вказаних обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги те, що зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити свої права та інтереси, оскільки його померлі батьки не отримали за життя правовстановлюючих документів на належне їм майно та не здійснили державної реєстрації свого права власності, зважаючи на відмову нотаріальної контори у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом та враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом визнання за позивачем права власності на 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 120,2 кв. м, житловою площею 81,3 кв. м, який знаходиться на [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . На підставі наведеного,

Outcome: approved