Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

04.12.2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду через свого представника, адвоката Дмітрішину О.В., з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить позбавити її батьківських прав відносно їх малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору орган опіки та піклуванняПівденноукраїнської міської ради (найменування юридичної особи «Виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради Миколаївської області» змінене на «Виконавчий комітет Південноукраїнської міської ради» рішенням №1975 від 07.11.2024 року). Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від цих відносин мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] . Від початку 2023 року відносини між ними погіршилися та позивач з відповідачем проживають окремо. Відповідач часто виїжджала за кордон і не мала можливості займатися вихованням доньки, тому було прийнято рішення про проживання доньки з батьком, [PERSON] . На протязі 2023 року відповідач зустрічалася та спілкувалася з дитиною, але з початку 2024 року [PERSON] займається влаштуванням особистого життя, подорожі за кордон почастішали і в неї немає бажання і можливості приділяти достатньо уваги доньці. У зв`язку з цим позивач звернувся до служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради для встановлення місця проживання дитини з ним, задля можливості самостійно, без участі матері дитини, приймати рішення стосовно навчання дитини, лікування у разі необхідності, вибору закладу освіти та забезпечення інших потреб дитини. Рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 23.01.2024 року №43, враховуючи висновок служби у справах дітей від 19.01.2024 року №81, місце проживання дитини було визначене з батьком. На сьогодні позивачу стало відомо про намір відповідачки виїхати до Румунії на постійне місце проживання. Тривалий час відповідач не приїздить до доньки, не намагається зв`язатися з нею, не цікавиться життям та здоров`ям доньки, навіть під час перебування у місті. Матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, майже не спілкується з дитиною, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, припинила відвідувати її вдома. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. В сукупності вказане позивач розцінює як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідоме нехтування нею своїми обов`язками та те, що відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Ухвалою судді від 05.12.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 20.01.2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач пояснив, що відповідачка виїхала до Румунії, де вона має намір влаштувати своє особисте життя, життям [PERSON] вона не цікавиться і навіть не привітала дитину з днем народження. Саме він створив дитині всі належні умови для проживання, отримання освіти, належного медичного догляду, донька забезпечена всім необхідним. Відповідачка не гідна бути матір`ю [PERSON] , а тому вона має бути позбавлена батьківських прав відносно доньки. Відповідачка [PERSON] просила позовні вимоги задовольнити та позбавити її батьківських прав. Пояснила, що на час розгляду справи перебуває в Румунії, де вона відновила стосунки та проживає з колишнім чоловіком та зі старшим сином. ЇЇ з позивачем дитина, [PERSON] , проживає з батьком [PERSON] , який має такий же обсяг прав і обов`язків щодо дитини як і вона. Дитина забезпечена батьком всім необхідним. Сама вона не має можливості виховувати дитину, теперішній чоловік категорично не приймає її молодшу доньку, і забрати дитину до себе вона не має ані можливості, ані бажання. Відповідач надала заяву, підпис у якій посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Лобовою О.М. 18.12.2024 року, якою надала згоду на позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи органу опіки та піклування Південноукраїнської міської ради, [PERSON] в судовому засіданні підтримала наданий суду висновок про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] . Вважала недоцільною безпосередню участь дитини у судовому засіданні з огляду на її вік. З метою з`ясування відносин дитини з матір`ю звернула увагу суду на повідомлення Южноукраїнського міського центру соціальних служб про проведену роботу з малолітньою [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення учасників та дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Южноукраїнську Миколаївської області, є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 11.02.2019 року. З довідки про реєстрацію місця проживання особи №348 від 20.02.2019 року слідує, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , за місцем проживання батька, [PERSON] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області №43 від 23.01.2024 року визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком, [PERSON] . З довідки керівника зразкового ансамблю сучасної хореографії «Сакура», [PERSON] займається в ПК «Енергетк» у цьому ансамблі з 2023 року по сьогоднішній день. Тато [PERSON] приймає активну участь в розвитку доньки, оплачує навчання в танцювальному колективі, виїзні поїздки. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Південноукраїнської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради від 23.01.2025 року №44, службою у справах дітей Південноукраїнської міської ради обстежено умови проживання дитини за місцем проживання та встановлено, що дівчинка разом із батьком проживають у трикімнатній квартирі, забезпечені всім необхідним, умови проживання задовільні. У дитини є окрема кімната, умови для проживання, виховання та розвитку дитини батьком створені належним чином. Зі слів батька встановлено, що мати дівчинки, [PERSON] самоусунулась від виховання дитини. Мати дівчинки в телефонному режимі повідомила, що не має жодного бажання спілкуватись зі Службою, надавати будь-які пояснення щодо причин своєї поведінки відносно дочки. Підтвердила, що визнає позовні вимоги та все написала в нотаріальній заяві, просила більше не втручатися в її особисте життя. Матері було наголошено на необхідності змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, роз`яснено вимоги ст. 150, 164 Сімейного кодексу України. З дитиною через малолітній вік бесіда службою у справах дітей не проводилась. Разом з тим, відповідно до інформації, наданої Южноукраїнським міським центром соціальних служб від 26.12.2024 року №1004/01-19 з метою з`ясування прихильності дитини до батьків, із залученням практичного психолога Центру, проведено психологічну роботу, що передбачала діагностику, бесіду, спостереження. За результатами роботи практичним психологом зроблено висновок, що так як дитина проживає із батьком, а матір дитини проживає окремо, дитина надає перевагу в прихильності до батька. Відповідно до характеристики, наданої закладом дошкільної освіти №2 «Ромашка» [PERSON] відвідує заклад і є вихованкою середньої групи №1. Дитина доглянута, охайна, забезпечена всім необхідним. У вихованні дитини активну участь приймає тато. Відповідно до інформації КНП «Южноукраїнський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 10.01.2025 №01-18/65, [PERSON] перебуває під наглядом педіатра з народження, на прийом до лікаря візити відбувались в супроводі батька. При відвідуванні дитини вдома присутнім завжди був батько. Більшу зацікавленість щодо стану здоров`я дитини проявляв виключно батько. Незацікавленість матері дозвіллям та розвитком дитини підтверджується довідкою, наданою керівником зразкового ансамбля сучасного танцю «Сакура» [PERSON] , відповідно до якої тато дівчинки приймає активну участь у розвитку доньки, сплачує за навчання в танцювальному колективі. Відмічено також, що [PERSON] не зверталась до служби у справах дітей, до органу опіки та піклування Південноукраїнської міської ради, до відділення поліції з питань чинення їй перешкод у спілкуванні з дитиною з боку батька дитини. На засідання комісії було запрошено обох батьків, проте з`явився тільки батько, від матері надійшла нотаріально посвідчена заява про згоду на позбавлення її батьківських прав. Батько пояснив, що [PERSON] не змінила свого ставлення до дитини, до дочки не приходить, участі у її вихованні не бере, життям дочки не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. На підставі викладеного, орган опіки та піклування Південноукраїнської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] . Судом досліджено повідомлення Южноукраїнського міського центру соціальних служб Південноукраїнської міської ради Миколаївської області від 26.12.2024 року №1004/01-19 від 26.12.2024 року про проведену роботу з малолітньою [PERSON] . З метою з`ясування думки дитини психологічна робота передбачала діагностику з визначення ставлення дитини до батьків. Зокрема, встановлено, що дитина повністю усвідомлює роль батьків у її вихованні. Надає перевагу у спілкуванні батькові. Роль матері та батька вважає важливою. Дитина зазначає, що має повне емоційне, духовне та матеріальне забезпечення від батьків «Тато мені дарує квіти, подарунки, водить у кафе. Мама купує мені одяг». Дитина не відчуває з боку батьків до себе негативних проявів «у нас з татом дуже красива сім`я, мама живе окремо. Я можу жити і з татом, і з мамою, але буду за кожним з них дуже сумувати». Для [PERSON] всі члени родини: тато, мама, брат мають велике значення, але найбільш близькими для себе вона вважає матір та батька, не виокремлюючи когось з них особисто. Після проведеної роботи практичним психологом було зроблено висновок, зважаючи на те, що батьки [PERSON] проживають окремо, і дитина на даний час проживає з батьком, дівчинка надає перевагу в прихильності до батька. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства»). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько/мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. У цій справі практичним психологом Южноукраїнського міського центру соціальних служб встановлено, що дитина, [PERSON] 09.02.2019 року, має стійкий емоційний зв`язок як з матір`ю так і з батьком і її прихильність до батька обумовлена тим, що дитина на даний час проживає разом з ним. До припинення шлюбних відносин з позивачем відповідачка в повному обсязі виконувала свої батьківські обов`язки щодо доньки. На початку 2023 року сторони припинили проживати однією сім`єю, а з 2024 року фактично визначили місце проживання доньки з позивачем. Однак під час бесіди з практичним психологом дівчинка повідомила, що у разі розлуки сумуватиме за матір`ю, а роль матері є незамінною у житті дитини. За таких обставин збереження родинних зв`язків із матір`ю відповідає якнайкращим інтересам дитини. На переконання суду, позивач не довів та не надав доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до неї батьківських прав, а також доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно доньки. Раніше позивач з приводу неправомірної поведінки відповідачки щодо її дитини до уповноважених органів не звертався, будь-які заходи впливу чи процесуального примусу у зв`язку з невиконанням відповідачкою батьківських обов`язків не застосовувалися, аліменти не стягувалися, соціальний супровід сім`ї не здійснювався. В свою чергу мати дитини, відповідачка [PERSON] , повідомила суду, що не може взяти дитину до себе, оскільки вирішила влаштувати своє особисте життя, а її теперішній чоловік не бажає піклуватись про її доньку. Тобто поведінка відповідачки з високою імовірністю обумовлена життєвими обставинами та вона не отримує належної підтримки від рідних, зважаючи, що до початку 2024 року (як слідує із позовної заяви) вона спілкування з дитиною підтримувала. Не отримала відповідачка і належного супроводу соціальних служб, оскільки усе сприяння Служби у справах дітей у збереженні родинних зв`язків дитини з матір`ю зведене до формального роз`яснення вимог ст. 150, 164 Сімейного кодексу України у телефонній розмові. У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вказаний висновок сам по собі не може бути правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав (постанова Верховного Суду від 18 квітня 2024 року у справі №344/1107/23). Також слід зазначити, що наявність визнання відповідного позову матір`ю не може бути основою для позбавлення її батьківських прав. Адже такі дії самі по собі є неправозгідними, суперечать моральним засадам суспільства та не відповідають інтересам дитини (постанова КЦС від 10.11.2023 року у справі № 401/1944/22). У справі обов`язково досліджуватимуться інші обставини. Верховний Суд неодноразово підкреслював, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який йдуть лише у виняткових випадках. А головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку (постанова КЦС від 20.12.2023 у справі №522/20260/21). Саме ці докази і вважатимуться законними підставами для задоволення позову (постанова КЦС від 29.11.2023 у справі №607/15704/22). За таких обставин, суд не приймає визнання відповідачкою позову та не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення її батьківських прав, оскільки це суперечить інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків і судом не встановлено підстав для його застосування до відповідачки, за обставин, що склались, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed