Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

[PERSON] в особі її представника адвоката Крикунова Олександра Володимировича звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить шлюб між сторонами, зареєстрований 26.08.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис про шлюб № 1594 - розірвати. Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя у позивача з відповідачем не склалося, на дату звернення до суду вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. У позивача та відповідача на цей час різні погляди на сімейне життя та обов`язки, на підставі чого в їх сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що позивач та відповідач стали зовсім чужими людьми. На цей час між позивачем та відповідачем відсутні почуття взаємної любові, поваги, дружби та взаєморозуміння. Позивач переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Ухвалою Подільського районного суд м. Києва від 03.02.2025 у справі про розірвання шлюбу відкрито провадження та вирішено цю справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.02.2025 представник позивачки, адвокат Крикунов О. В. подав заяву про розгляд справи за його та позивачки відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Від позивачки надійшла письмова заява, у якій вона просила розглянути позов за її відсутності та задовольнити його в повному обсязі. Зазначила про відсутність спорів про майно та місце проживання дитини. Наполягала на розірванні шлюбу, проти примирення категорично заперечила. Також 20.02.2025 від відповідача надійшла письмова заява, у якій він просив розглянути позов за його відсутності та задовольнити у повному обсязі. Зазначив про відсутність спорів щодо майна подружжя та місця проживання дитини. Проти примирення категорично заперечив. Суд вважає за можливим проводити розгляд справи на підставі наявних матеріалів, без участі сторін. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з такого. 26.08.2015 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1594, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Позивач та відповідач є батьками неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Суд встановив, що шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення неможливе, спір щодо розподілу спільного майна подружжя та місця проживання їх спільної неповнолітньої дитини - відсутній. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Сторони не виявили бажання примиритись. Відповідно до частин 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому термін «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а «союз» - підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, та припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що спільне життя позивача з відповідачем не склалося та, фактично припинено. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 139 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 цього Кодексу у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд установив, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір за у сумі 1211,20 грн, згідно з квитанції, що міститься у матеріалах справи. Оскільки, розгляд справи по суті не здійснювався, що підтверджено матеріалами справи, суд вважає, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 605,60 грн. Разом із тим, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 605,60 грн.

Outcome: approved