Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.05.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 1199691 в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчинений одноразовим ідентифікатором згідно з положеннями Закону України «Про електронну комерцію»). На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника в розмірі 5000 грн. Строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день. 26.10.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» було укладено Договір факторингу № 2610, відповідно до умов якого відступлено право вимоги до позичальників, в т.ч. за договором позики № 1199691 від 03.05.2021. У свою чергу, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Фінпром Маркет» відповідно до Договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023, в тому числі за договором № 1199691 від 03.05.2021. Таким чином, ТОВ «Фінпром Маркет» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Станом на день звернення до суду умови договору відповідачем не виконувались,тому утворилась заборгованість на суму 16940 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за тілом кредиту, 11940 грн - заборгованість за відсотками, у зв`язку з чим позивач просить стягнути суму заборгованості з відповідача разом із судовими витратами. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 24.12.2024 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 12 годину 27.01.2025, яке у зв`язку із зайнятістю судді в іншому процесі було відкладено на 12 годину 30 хвилин 27.02.2025. 06.01.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позов. 09.01.2025 надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 27.02.2025 від представника відповідача надійшли письмові пояснення та заява про розгляд справи без його участі. Позиція відповідача Відповідач та його представникзвернулись до суду з відзивом, в якому вказано, що згідно з розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, нарахування процентів з процентною ставкою 1,99 % за кожен день розраховано позивачем за період з 04.05.2021 року по 31.08.2021 (119 календарних днів), що в свою чергу суперечить умовам договору, на які позивач посилається в своїй позовній заяві та згідно з якими строк пролонгації договору обмежено 90 календарними днями. А відтак розрахунок заборгованості, в тому числі за процентами є абсолютно необґрунтованим, а позовні вимоги щодо стягнення процентів не підлягають до задоволення. В порушення вимог ст. 1082 ЦК України, позивачем не надано доказів одержання відповідачем письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Крім того, з позовною заявою про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду 23.12.2024 з порушенням строків позовної давності, в зв`язку з чим відповідач та його представник просили застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Також у письмових поясненнях представник відповідача зауважує, що сам лише факт встановлення в Україні карантину та запровадження воєнного стану не може бути безумовною підставою для поновлення строку звернення до суду із позовом. Зазначає, що копія платіжної інструкції, що додана до позову, не містить всіх обов`язкових реквізитів, встановлених нормативно-правовими актами для такого виду документів, а тому вказаний доказ не можна вважати належним доказом перерахунку кредитних коштів на рахунок відповідача. З приводу розрахунку заборгованості за кредитом, представник відповідача також зазначив, що нараховувати проценти, визначені договором, позивач міг лише в межах строку кредитування, після закінчення якого позивач втрачав таке право та мав право на нарахування, визначені у ст. 625 ЦК України. Встановлені судом обставини 03.05.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 1199691, відповідно до умов якого він отримав кредит в сумі 5000 грн, зобов`язавшись повернути його, сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надається строком на 30 днів (строк позики, строк договору).Процентна ставка за користування позикою становить 1.99 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису 0hiy1Tt2cL, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу - [INFO] ) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.14,25). ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор) свої зобов`язання за договором позики №1199691 від 03.05.2021 виконало, перерахувавши грошові кошти у розмірі 5000 гривень відповідачу на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується копією платіжної інструкції (а.с.13) та довідкою ТОВ ФК «Фінекспрес», згідно з якою на підставі укладеного між товариством і ТОВ ФК «Фінекспрес» договору про переказ коштів ТОВ ФК «Фінекспрес» 03.05.2021 здійснено переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику, в сумі 5000 грн (а.с.27). 26.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» було укладено Договір факторингу № 2610, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики №1199691 від 03.05.2021, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та боржником [PERSON] (а.с.29-37). У свою чергу, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відповідно до Договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики №1199691 від 03.05.2021, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та боржником [PERSON] (а.с.40-48). Станом на 17.12.2024 [PERSON] має заборгованість, в сумі 16940 грн, яка складається із: 5000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11940 грн - заборгованість за відсотками, нарахування відсотків за ставкою 1,99% за кожен день користування здійснено з 04.05.2021 по 31.08.2021 (а.с.6-8). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом Між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за договором позики. Згідно із ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст. 207 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Ч.1 ст.634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із пунктом 6 частини 1 статі 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Як встановлено судом між «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», право вимоги від якого перейшло до позивача, та відповідачем було укладено договір позики №1199691 у електронній формі шляхом підписання електронним підписом. Відповідачем не надано суду жодного доказу та не ставилось питання про їх витребування про те, що його персональні дані були протиправно використані третіми особами, а відтак суд на підставі сукупності досліджених доказів вважає доведеним факт укладання між позивачем та відповідачем кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч.1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача 11940 грн заборгованості за відсотками. Нарахування відсотків за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитними коштами здійснено з 04.05.2021 по 31.08.2021 (а.с.6-8). В той же час, підписаний [PERSON] договір позики містить істотні умови, згідно з якими строк позики (строк договору) - 30 днів. Посилання представника позивача на те, що нарахування процентів здійснено відповідно до умов договору, оскільки у п. 4. 2 зазначено, що позичальник до моменту підписання договору вивчив його та Правила надання грошових коштів у позику, розміщені на сайті http://mycredit.ua (...), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору, а також зазначена у Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі, спростовуються наступним. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша ст.76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами, а також обумовлюючи розмір і порядок їх нарахування, не надає доказів на підтвердження того, що домовленість про нарахування та зобов`язання сплати відсотків понад строк договору - 30 днів, між сторонами досягались відповідно до способів досягнення та закріплення істотних умов договору. Матеріали справи не містять змісту станом на 03.05.2021 Правил надання грошових коштів у позику, розміщені на сайті http://mycredit.ua. На доданих до позову Правилах надання грошових коштів у позику відсутній підпис відповідача, зокрема електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Враховуючи викладене, суд частково погоджується із доводами представника відповідача щодо необґрунтованості нарахування процентів за користування кредитними коштами понад строк кредитування. Із досліджених доказів судом достовірно встановлено, що договір був укладений між первісним кредитором та відповідачем 03.05.2021 на строк 30 днів, тобто до 02.06.2021 включно. Таким чином саме протягом вказаного строку кредитодавець мав право нараховувати позичальникові проценти, визначені умовами договору. На підставі зазначеного та з урахуванням розрахунку заборгованості, розмір процентів за період з 03.05.2021 по 02.06.2021 становить 2985 грн. Щодо застосування строку позовної давності Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за договорами позики) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувався. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року відмінено з 24 год 00 хв 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. При цьому, відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції чинній на день звернення з позовом), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, яким доповнено ЦК України в березні 2022 року. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти УкраїниУказом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану у подальшому неодноразово продовжувався і діяв на момент звернення до суду із даним позовом. Враховуючи факт продовження загального строку позовної давності визначеного статтею 257 ЦК України внаслідок введення карантину (п.12 Перехідних положень ЦК України), а згодом - запровадження воєнного стану (п.19 Перехідних положень ЦК України), загальний строк позовної давності в три роки продовжено та позивачем не пропущений, так як позивачем заявлено позовні вимоги у грудні 2024 року про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, який укладений 03.05.2021 та діяв до 02.06.2021. Судом встановлено, що ТОВ «Фінпром Маркет» є новим кредитором за договором позики № 1199691 від 03.05.2021 та на підставі викладеного приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не дотримався умов, передбачених договором №1199691 від 03.05.2021 та допустив заборгованість у розмірі 5000 грн тіла кредиту та 2985 грн процентів за користування кредитними коштами. Розподіл судових витрат Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2422,40 грн та витрат на правову допомогу. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд, з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України, вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених вимог - 1141,85 грн. Щодо вимоги про стягнення правової допомоги суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 3500 грн підтверджуються: договором №01-11/24 від 01.11.2024 про надання правничої допомоги (а.с.50-52); актом приймання-передачі справ (а.с.53); витягом з акту №1-П приймання-передачі наданої правничої допомоги від 02.12.2024 по стягненню заборгованості з [PERSON] (вивчення документів, проведення їх аналізу - 500 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 3000 грн) (а.с.54); ордером та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.57-58). З огляду на зазначені норми права, встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню та стягненню пропорційно розміру задоволених вимог (3500*7985/16940=1649,79), оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, за відсутності клопотання відповідача про зменшення їх розміру, а також при цьому були дотримані критерії розумності їх вартості.

Outcome: partial