Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, уточнивши його, прохає визначити місце проживання дитини разом з нею, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2563,00 грн., починаючи з 23.12.2024 року і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що від шлюбу з відповідачем мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якого відповідач записаний батьком. Син проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, вона має постійних дохід, за місцем мешкання позитивно характеризується , створила всі умови для розвитку та відпочинку дитини. Відповідач працездатний, але добровільно допомоги не надає. Крім того, морально тисне на позивачку, вчиняв домашнє насильство, залякує, що відніме сина і вивезе закордон. Вважає, що проживаючи з батьком, син не матиме належних умов для виховання. Позивачка бажає стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у судовому порядку, інших аліментних зобов`язань відповідач не має. На підставі вищевикладеного вона і звернулася до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в установленому законом порядку. Представник третьої особи Левченко І.В. в судовому засіданні також підтримала заявлені вимоги та надала висновок від 23.01.2025 року № 01-14/53 про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних мотивів та підстав. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що від шлюбу [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження № [NUMBER] (а.с.10). Малолітній син [PERSON] , [INFO] , який потребує матеріальної допомоги, проживає з позивачкою (а.с.6), а відповідач працездатний, і в змозі надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання сина. З довідки КНП «Конотопська центральна лікарня» вбачається, що [PERSON] працює в КНП Конотопської міської ради «Конотопська центральна лікарня» на посаді лікаря-терапевта поліклініки для обслуговування дорослого населення з 02.12.2024 року по теперішній час (а.с.15) Відповідно довідок № 652 та № 653 від 13.12.2024 року [PERSON] під наглядом у лікаря психіатра та лікаря нарколога КНП КМР «Конотопська ЦРЛ імені ак. М.Давидова» не перебуває (а.с.16). Згідно довідки КНП КМР «Конотопська ЦРЛ імені ак. М.Давидова» № 723 від 13.12.2024 року [PERSON] під наглядом сімейного лікаря з приводу хронічної патології не знаходиться ДЗ «Практично здорова».(а.с.17). Відповідно посвідки на постійне проживання в Україні [PERSON] проживає в Україні, строк дії посвідки до 03.04.2029 року. Також має РНОКПП: [NUMBER] (а.с.18,19) Відповідно до висновку про встановлення місця проживання дитини № 01-14/53 від 23.01.2025 року, орган опіки та піклування Конотопської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] .(а.с.56-58) Згідно ч.4-6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини судом береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч. 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 181, 182 ч. 2, 183 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька чи матері; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; частка заробітку (доходу) батька чи матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного Кодексу України , якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі , а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Положеннями ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Суду не надано доказів щодо наявності у відповідача витрат на інших утриманців, а також щодо існування будь-яких об`єктивних перешкод для його можливості заробляти собі на життя та на утримання сина і про його обмеження у праві на працевлаштування та достойний заробіток . Суд, враховуючи встановлені обставини, а також вимоги ст. ст. 180 , 184 Сімейного Кодексу України про обов`язок обох батьків утримувати свою дитину, а також, що матеріальне становище відповідача, який офіційно не працює і має нерегулярний, мінливий дохід, дійшов висновку про визначення розміру аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі в розмірі 2563 гривень, і ці кошти слід стягувати з нього на користь позивачки, з якою проживає їх спільна дитина, на утримання цієї дитини [PERSON] , [INFO] , щомісяця до досягнення повноліття. Отже, враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що слід визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , із матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] понесені судові витрати у виді сплати судового збору у сумі 1211,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved