Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~28 лютого 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про витребування земельної ділянки,\~відповідно до\~якої просить витребувати в [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою в [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , на користь Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області вул. Незалежності, 25 смт. Теплик Гайсинський район Вінницька область, 23800, код ЄДРПОУ 04326193, земельну ділянку з кадастровим номером 0523783900:03:000:0530, площею 2,7489 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 31.10.2019 [PERSON] звернулась до державного реєстратора Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Сімоника Я.І. з заявою про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0523783900:03:000:0530 площею 2,7489 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області (тепер Теплицької селищної ради Гайсинського району). До заяви про державну реєстрацію [PERSON] додала розпорядження голови Теплицької районної державної адміністрації Вінницької області № 603 від 23.10.2006 про затвердження списку громадян-власників сертифікатів, яким передано у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Маломочульської сільської ради. При цьому, у додатку до розпорядження прізвище [PERSON] не значиться. На підставі поданих документів, державним реєстратором Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Сімоником Я.І. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.10.2019 зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 0523783900:03:000:0530 площею 2,7489 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Теплицької селищної ради. Також встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з кадастровим номером 0523783900:03:000:0530 виготовлена на замовлення [PERSON] державним підприємством «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». Підставою для розроблення технічної документації слугували подані [PERSON] сертифікат на земельну частку (пай) КСП «Прогрес» серії ВН № 0247622, виданий головою Теплицької районної державної адміністрації Вінницької області 07.05.1997 (зареєстрований 09.05.1997 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 444) та розпорядження голови Теплицької районної державної адміністрації Вінницької області № 603 від 23.10.2006, в якому [PERSON] зазначена в списку осіб, яким передаються у власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) на право власності на землю на території Маломочульської сільської ради. Технічна документація на земельну ділянку з кадастровим номером 0523783900:03:000:0530 площею 2,7489, виготовлена на земельну частку (пай), що розташована на території Маломочульської сільської ради під № 228. Водночас, згідно із повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 4276/475-23 від 13.10.2023 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавались на підставі розпорядження голови Теплицької районної державної адміністрації Вінницької області по КСП «Прогрес» Маломочульської сільської ради, під № 444 зареєстрований сертифікат від 09.05.1997 серії ВН № 0247278 на [PERSON] , а сертифікат серії ВН № 0247622 зареєстрований під № 50 на [PERSON] . Крім того, відповідно до повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 0-2-0.6-4493/2-23 від 28.08.2023, у Книзі реєстрацій сертифікатів на земельну частку (пай) на території Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області на [PERSON] сертифікат не зареєстрований. Відповідно до чинного розпорядження голови Теплицької районної державної адміністрації Вінницької області № 603 від 23.10.2006, [PERSON] відсутня у списку громадян, яким передаються у власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) на право власності на землю на території Маломочульської сільської ради. Відповідно до технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право власності на землю власникам сертифікатів КСП «Прогрес» с. Мала Мочулка на території Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області розробленої ДП ЗАТ БТК «Світязь», [PERSON] відсутня у переліку власників сертифікатів на земельну частку (пай). Технічна документація не містить відомостей про виділення [PERSON] земельної ділянки на території Маломочульської сільської ради. Згідно із протоколу розподілу земельних часток (паїв) між власниками земельних сертифікатів на території Маломочульської сільської ради за січень-лютий 2005 року, власником земельної частки (паю), розташованої на території Маломочульської сільської ради за № [NUMBER] , є [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується записом акта про смерть № 3 від 25.02.1997, вчиненого Маломочульською сільською радою народних депутатів. Відповідно до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, заповіти [PERSON] нотаріально не посвідчувались, спадкові справи щодо спадкування його майна не заводились та свідоцтва про право на спадщину після його смерті не видавались. Державна реєстрація\~права власності\~ [PERSON] \~на земельну\~ділянку з\~кадастровим номером\~0523783900:03:000:0530\~площею 2,7489\~га,\~що розташована\~на території\~Теплицької селищної\~ради,\~здійснена за\~відсутності належних\~ правовстановлюючих\~документів. Згідно із договором купівлі-продажу № 611 від 11.05.2023 [PERSON] продала належну їй на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером 0523783900:03:000:0530 [PERSON] . Право власності на земельну ділянку 11.05.2023 зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, [PERSON] придбав спірну земельну ділянку в особи, яка не мала права набувати її у власність та відчужувати. 20.03.2024 від [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позовних вимог, вказав, що твердження позивача, що померлому [INFO] громадянину [PERSON] належала земельна частка (пай) за № [NUMBER] , яка була розпайована із земель колективної власності КСП Прогрес села Мала Мочулка, своє припущення прокурор Комаровський Є. підтверджує протоколом розподілу земельних часток(паїв) між власниками земельних сертифікатів на території Маломочульської сільської ради за січень - лютий 2005 року, в якому в графі навпроти прізвища [PERSON] проставлено його особистий підпис. Вказана невідповідність поданих документів свідчить, як мінімум, про їх недостовірність та як наслідок недопустимість як доказів. Адже не може вважатися достовірним доказом документ, який містить недостовірні данні. Зазначає, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку, на думку прокурора, жодна особа не прийняла, а отже в силу приписів ст.555 ЦК УРСР спадкове майно перейшло до держави. В подальшому, 31.10.2019 року шляхом реєстрації права власності на земельну ділянку № 0523783900:03:000:0530 за [PERSON] , спірне майно - земельна ділянка вибула із комунальної власності, тому відповідач переконаний, що відлік строку для звернення до суду щодо позовних вимог про витребування майна від добросовісного набувача необхідно обраховувати саме із 31.10.2019 року. 29.03.2024 від керівника Гайсинської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив відповідно до якого зазначає, що відзив [PERSON] є необгрунтований та такий, що не підлягає задоволенню з підстав того, що доводи викладені у відзиві щодо пропуску строку звернення до суду є необгрунтованими, з підстав того, що Гайсинська окружна прокуратура дізналась про можливе порушення прав Теплицької селищної ради на спірну земельну ділянку, під час здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 12021020110000122, а саме 14.11.2023 коли було зібрано достатні докази на підтвердження протиправного заволодіння [PERSON] земельною ділянкою з кадастровим номером 0523783900:03:000:0530, шляхом використання підробленого свідоцтва про спадщину, після чого начальником Теплицького відділу Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області до Теплицького районного суду Вінницької області скеровано обвинувальний акт. З позовною заявою Гайсинська окружна прокуратура звернулася до суду 22.02.2024, тобто в межах загального трирічного строку позовної давності. В судовому\~засіданні прокурор Теплицького\~відділу Гайсинської\~окружної прокуратури\~-\~Поліщук А.І.,\~ підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в позові обставини та просить позов задовольнити. Відзиви на позов відповідача вважає необгрунтованими, про що зазначила також в своїй відповіді на відзив. Представник позивача Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без представника Теплицької селищної ради, у якому вказав, що заперечень проти позову немає. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, вказав, що віє добросовісним набувачем земельної ділянки, також зазначив, що за встановлених фактичних обставин у цій справі при відчуженні спадкового майна, територіальна громада має право лише на компенсацію вартості спадкового майна за ринковими цінами, а тому позовні вимоги територіальної громади про витребування майна на її користь задоволенню не підлягають. Також подав заяву про застосування строків позовної давності. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, вивчивши і оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тому позивач, має право, гарантоване Конституцією України та іншими нормативними актами,на звернення до суду із відповідною позовною заявою за захистом своїх невизнаних чи оспорюваних прав та законних інтересів. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до вимог ч. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Гайсинською окружною прокуратурою відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомлено Теплицьку селищну раду Гайсинського району Вінницької області про намір звернутися до суду в інтересах держави з позовною заявою про витребування земельної ділянки, (а.с. 131). З листа Теплицької селишної ради Гайсинського району Вінницької області вбачається те, що орган місцевогосамоврядування заходи цивільно-правового характеру, про витребування земельної ділянки, не буде вживати у зв`язку із відсутністю у бюджеті сільської ради коштів на видатки, пов`язані із сплатою судового збору, відсутністю у штаті сільської ради юриста та неможливістю самостійно підготувати до суду заяву з вказаного питання (а.с. 130). Суд вважає, що у даному випадку прокурор має право звертатися до суду з позовною заявою та брати участь у розгляді справи за його позовом. В судовому засіданні встановлено, що 31.10.2019 [PERSON] звернулась до державного реєстратора Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Сімоника Я.І. з заявою про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0523783900:03:000:0530 площею 2,7489 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області (тепер Теплицької селищної ради Гайсинського району). До заяви про державну реєстрацію [PERSON] додала розпорядження голови Теплицької районної державної адміністрації Вінницької області № 603 від 23.10.2006 про затвердження списку громадян-власників сертифікатів, яким передано у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Маломочульської сільської ради. При цьому, у додатку до розпорядження прізвище [PERSON] не значиться. На підставі поданих документів, державним реєстратором Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Сімоником Я.І. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.10.2019 зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 0523783900:03:000:0530 площею 2,7489 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Теплицької селищної ради (а. с. 20-22). Встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з кадастровим номером 0523783900:03:000:0530 виготовлена на замовлення [PERSON] державним підприємством «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». Підставою для розроблення технічної документації слугували подані [PERSON] сертифікат на земельну частку (пай) КСП «Прогрес» серії ВН № 0247622, виданий головою Теплицької районної державної адміністрації Вінницької області 07.05.1997 (зареєстрований 09.05.1997 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 444) та розпорядження голови Теплицької районної державної адміністрації Вінницької області № 603 від 23.10.2006, в якому [PERSON] зазначена в списку осіб, яким передаються у власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) на право власності на землю на території Маломочульської сільської ради (а.с.94-111). Згідно із повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 4276/475-23 від 13.10.2023 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавались на підставі розпорядження голови Теплицької районної державної адміністрації Вінницької області по КСП «Прогрес» Маломочульської сільської ради, під № 444 зареєстрований сертифікат від 09.05.1997 серії ВН № 0247278 на [PERSON] , а сертифікат серії ВН № 0247622 зареєстрований під № 50 на [PERSON] . Відповідно до повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 0-2-0.6-4493/2-23 від 28.08.2023, у Книзі реєстрацій сертифікатів на земельну частку (пай) на території Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області на [PERSON] сертифікат не зареєстрований (а.с. 117) Відповідно до чинного розпорядження голови Теплицької районної державної адміністрації Вінницької області № 603 від 23.10.2006, [PERSON] відсутня у списку громадян, яким передаються у власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) на право власності на землю на території Маломочульської сільської ради (а.с. 99). Відповідно до технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право власності на землю власникам сертифікатів КСП «Прогрес» с. Мала Мочулка на території Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області розробленої ДП ЗАТ БТК «Світязь», [PERSON] відсутня у переліку власників сертифікатів на земельну частку (пай). Технічна документація не містить відомостей про виділення [PERSON] земельної ділянки на території Маломочульської сільської ради (а.с.44-77). Згідно із протоколу розподілу земельних часток (паїв) між власниками земельних сертифікатів на території Маломочульської сільської ради за січень-лютий 2005 року, власником земельної частки (паю), розташованої на території Маломочульської сільської ради за № [NUMBER] , є [PERSON] (а.с.52). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується записом акта про смерть № 3 від 25.02.1997, вчиненого Маломочульською сільською радою народних депутатів. Відповідно до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, заповіти [PERSON] нотаріально не посвідчувались, спадкові справи щодо спадкування його майна не заводились та свідоцтва про право на спадщину після його смерті не видавались. Державна реєстрація права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 0523783900:03:000:0530 площею 2,7489 га, що розташована на території Теплицької селищної ради, здійснена за відсутності належних правовстановлюючих документів. Згідно із договором купівлі-продажу № 611 від 11.05.2023 [PERSON] продала належну їй на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером 0523783900:03:000:0530 [PERSON] . Право власності на земельну ділянку 11.05.2023 зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.122-124). У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК України РСР, у разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, відносини спадкування регулюються ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. Правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилась після 1 липня 2003 року й не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до статей 529-530 ЦК України РСР. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року встановлювався строк для прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що і є часом відкриття спадщини, отже з цього часу почався шестимісячний строк на прийняття спадщини, який закінчився 23.08.1997, тобто до вступу нового ЦК України в дію з 01.01.2004, тому щодо правовідносин успадкування земельної частки паю, яка належала померлому [PERSON] , повинні бути застосовані норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до\~ст.\~524\~ЦК УРСР\~1963\~року спадкоємство\~здійснюється за\~законом і\~за заповітом. Спадкоємство\~за законом\~має місце,\~коли і\~оскільки воно\~не змінено\~заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави - якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Право власності набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, тому Маломочульська сільська рада, як уповноважений орган, мала б вчинити дії для переходу земельної ділянки у власність територіальної громади. Відповідно до ч. 10 ст. 5 Земельного кодексу України (в чинній редакції на момент смерті [PERSON] [INFO] ), право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна. Таким чином, спадкове майно включає в себе майнові права, в тому числі земельну частку (пай). Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 671/1152/18. З огляду на положення ст.ст. 524 та 555 ЦК УРСР законодавець на той час передбачав автоматичний перехід спадщини за правом спадкоємства до держави. Будь-яких дій щодо прийняття спадщини держава не здійснювала. Держава при існуванні юридичних фактів, визначених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР, завжди приймала спадщину і не могла від неї відмовитися. Оскільки держава не мала права відмовитися від прийняття спадщини, то у випадку, коли спадкоємці за законом або за заповітом не прийняли спадщину або відмовилися від спадщини, спадщина вважалася прийнятою державою. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у справі №\~671/22/19 (постанова від 24.05.2021). З огляду на викладене, після завершення шестимісячного строку з дня смерті [PERSON] (з 25.08.1997) право на належну йому земельну частку (пай) перейшло до держави. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про власність» (в редакції станом на 25.08.1997 на час прийняття спадщини державою), до державної власності в Україні належала загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність). Згідно зі ст. 32 Закону України «Про власність» (в редакції станом на 25.08.1997 - на час прийняття спадщини державою), суб`єктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів, які також виступають суб`єктами права державної власності на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності. Відповідно до Закону України від 28.04.2021 № 1423-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» розділ 10 Перехідних положень Земельного кодексу України доповнений пунктом 24, який передбачає, що землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад (з дня набрання чинності цим пунктом - 27.05.2021). Тобто, на даний час, відповідно до вищевказаного закону, спірна земельна ділянка мала б перейти у комунальну власність Теплицької селищної ради. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам на праві колективної власності, а також особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) врегульовано Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Згідно із ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (в редакції чинній станом на момент прийняття розпорядження голови\~Теплицької районної\~державної адміністрації\~Вінницької області\~№ 603\~від 23.10.2006) підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. [PERSON] відсутня у списку громадян, яким передаються у власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) на території Маломочульської сільської ради, затвердженому розпорядженням голови Теплицької районної державної адміністрації Вінницької області № 603 від 23.10.2006, що підтверджується матеріалами технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право власності на землю власникам сертифікатів КСП «Прогрес» с. Мала Мочулка на території Маломочульської сільської ради, розробленої ДП ЗАТ БТК «Світязь» [PERSON] не видавався сертифікат на земельну частку (пай) на території Маломочульської сільської ради, тому у [PERSON] відсутня достатня правова підстава для набуття у власність спірної земельної ділянки. Як вбачається спірна земельна ділянка вибула із комунальної власності внаслідок реєстрації права власності за [PERSON] за відсутності належних правовстановлюючих документів. В свою чергу [PERSON] придбав земельну ділянку в особи, яка з огляду на зазначені вище обставини, не мала права її відчужувати, а тому дана земельна ділянка підлягає витребуванню на користь територіальної громади з наступних підстав. Згідно положень ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до закріпленого у ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Так, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з його волі іншим шляхом. За змістом ст. 388 ЦК України - випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Відповідно ст. 388 ЦК України - може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Згідно із п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (ст. ст. 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені ст. ст. 387, 388 ЦК України. У зв`язку із цим, коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст. 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Відповідно до положень ч.\~1\~ст.\~388\~ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України В постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 373/1810/16-ц вказано, що законодавчо визначений порядок набуття права власності громадянами на земельну ділянку із земель державної та комунальної власності потребує наявності, з одного боку, волевиявлення осіб до отримання земельної ділянки у формі подання заяви, з іншого - прийняття рішення про її передачу органом державної влади або місцевого самоврядування. Тож відсутність волевиявлення територіальної громади на передачу земельної ділянки є порушенням чинного законодавства. Право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, можливе розпорядження спірним нерухомим майном. Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційним позовом). Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05.04.2023 у справі № 139/997/21. Спірна земельна ділянка вибула із комунальної власності внаслідок незаконного оформлення права власності за [PERSON] , тобто поза волею власника цих земельних ділянок держави. Окрім наведеного слід зазначити, що, оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого ст. ст. 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту (зокрема й такий спосіб захисту як визнання недійсним договору купівлі продажу). У таких відносинах захист прав особи, яка є власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, за наявності підстави, визначеної у ст. 388 ЦК України, яка дає право витребувати майно у набувача майна за відплатним договором. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 зроблено висновок, що задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. При витребуванні земельної ділянки у добросовісного набувача необхідно дотриматися «справедливого балансу» відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і не допустити надмірного втручання в мирне володіння майном особи. Для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, а також поведінка особи, з власності якої майно витребовується. З огляду на наведене, не можна вважати, що за таких обставин мало місце порушення статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 05.04.2023 (справа № 139/997/21) та від 15.11.2023 (справа № 686/14733/21). Рішення суду про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (ст. ст. 19, 27 Закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 у справі П/811/1640/17 дійшла висновку, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц). З огляду\~на вказане\~у разі\~задоволення позовної\~вимоги про\~витребування нерухомого\~майна із\~чужого незаконного\~володіння суд\~витребовує таке\~майно на\~користь позивача,\~а не\~зобов`язує відповідача\~повернути це\~майно власникові.\~Таке рішення\~є підставою\~для внесення\~до Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~запису про\~державну реєстрацію\~за позивачем\~права власності\~на нерухоме\~майно,\~зареєстроване в\~цьому реєстрі\~за відповідачем. Отже, ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Тому позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог прокурора в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Щодо заяви відповідача [PERSON] про застосування до вимог позивача строку позовної давності, суд зазначає, що відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі\~статтею 266 ЦК України, \~зі спливом позовної давності до основної Гайсинська окружна прокуратура дізналась про можливе порушення прав Теплицької селищної ради на спірну земельну ділянку, під час здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 12021020110000122, а саме 14.11.2023 коли було зібрано достатні докази на підтвердження протиправного заволодіння [PERSON] земельною ділянкою з кадастровим номером 0523783900:03:000:0530, шляхом використання підробленого свідоцтва про спадщину, після чого начальником Теплицького відділу Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області до Теплицького районного суду Вінницької області скеровано обвинувальний акт, а з\~позовною заявою\~до суду\~Гайсинська окружна\~прокуратура звернулась\~28.02.2024\~(а.с.1),\~тобто в\~межах загального\~трирічного строку\~позовної давності,\~тому в\~задоволення заяви відповідача [PERSON] , про застосування до вимог позивача строку позовної давності, слід відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено, тому з врахуванням вимог\~ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню\~на користь Вінницької обласної прокуратури сума судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved