Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.10.2012 р. позивач є батьком [PERSON] [INFO] . Фактично з 2013 року син [PERSON] проживає разом з ним, а мати дитини [PERSON] жодної участі в житті сина не приймає та самоусунулась від виховання та утримання сина. На даний час вихованням сина займається він. Зі слів спільних знайомих з`ясовано, що відповідачка вже близько 10 років проживає десь в глибинці російської федерації, однак невідомо де саме. Вважає, що позбавлення батьківських прав в даному випадку є крайньою мірою, але виправданою, і це наразі сприятиме інтересам сина, а у випадку повернення матері в Україну та виникнення бажання реалізувати свої права матері, вона може їх поновити в судовому порядку. Враховуючи байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків, долі та здоров`я неповнолітнього сина, а також встановлений законом обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Швець А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з мотивів зазначених у позові, та просили їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та дату судових засідання повідомлена належним чином, зокрема, шляхом направлення судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання та розміщення судом оголошення про виклик особи до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. При цьому відповідач про причини неявки суд не повідомила, заперечень з приводу поданого позову не надала. Уповноважений представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання також не з`явилась, проте в матеріалах справи наявна заява головного спеціаліста відділу захисту прав дітей служби у справах дітей Вінницької міської ради про розгляд справи за відсутності представника служби, при ухваленні рішення покладається на думку суду. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не надано, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено. У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи. Суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача. Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ч.ч.1, 2 ст.281 ЦПК України). За наявності існуючих умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд приходить до висновку про проведення розгляду справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків по справі, оцінивши зібрані докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми глави 13 розділу 3 Сімейного кодексу України щодо особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей. [PERSON] народився [INFO] в м. Вінниця Вінницької області. Батьками дитини є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 30.10.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області серії [NUMBER] . Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 15.02.2011 у справі №2-143/11 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 31.10.2006 р. у відділі РАЦСу Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 3114. З 2013 року син [PERSON] проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] , а мати дитини [PERSON] жодної участі в житті сина не бере. Факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини підтверджується: нотаріально посвідченою заявою від 14.08.2017 року, згідно якої, [PERSON] надає дозвіл на виїзд дітей за кордон для оздоровлення разом з батьком в період з 2017 по 2019 рік, а також не заперечує проти того, щоб [PERSON] приймав на себе відповідальність за життя і здоров`я дітей, та приймав усі необхідні рішення щодо захисту їх прав та законних інтересів, в тому числі з питань медичного характеру, у випадку виникнення в тому необхідності; актом від 02.09.2024, який затверджено головою ОСББ «Набережний квартал 2» Кицик В.Л., про те, що сусіди підтверджують факт проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] , а матері дитини сусіди не бачили; інформацією КЗ «Вінницький ліцей№ 31» від 06.09.2024 про участь матері учня 7-Д класу [PERSON] - [PERSON] у шкільному житті дитини, згідно якої мати дитини, [PERSON] , контакту з учителями ліцею, де навчається син, не підтримує, жодного разу не спілкувалася з класним керівником, не була присутня на батьківських зборах; довідкою ТОВ «Центр здоров`я Медсан», вих. № 86 від 12.09.2024, згідно якої дитина [PERSON] знаходиться під наглядом у сімейного лікаря [PERSON] , дитина приходить постійно в супроводі свого батька [PERSON] . Мати ніколи з дитиною не зверталась і не приходила; довідкою ПП «Родинний стоматологічний центр» від 10.09.2024 згідно якої, на усіх прийомах сина супроводжує батько [PERSON] ; характеристикою з місця роботи на [PERSON] , виданою ФОП [PERSON] «ВІНН-АЗІЯ» від 12.09.2024. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони давно знають сім`ю [PERSON] . Відповідачка [PERSON] любила погуляти та вживала наркотичні засоби. Ще на початку війни [PERSON] виїхала до російської федерації, де у неї народилась дитина. Фактично з 2013 року син [PERSON] проживає з батьком, а мати дитини [PERSON] жодної участі у житті сина не бере. Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Згідно із ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено про те, що позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного й об`єктивного з`ясування обставин справи і характеру ставлення батьків до дітей. Орган опіки та піклування Вінницької міської ради надав висновок № 01/00/011/181771 від 17.12.2024, про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На підставі наданих суду доказів суд приходить до висновку, що відповідач впродовж тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і не піклується про фізичний і духовний розвиток неповнолітнього сина, не виявляє турботи та інтересу до його життя та здоров`я, не відвідує його за місцем проживання, не надає підтримки, в тому числі матеріальної, не створює належних житлово-побутових та санітарно-гігієнічних умов для проживання дитини. Таку поведінку матері суд розцінює як винну поведінку та свідоме нехтування своїми обов`язками з виховання неповнолітнього сина, байдужість до його долі. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, дають суду підстави вважати, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, своєю винною поведінкою ухиляється від встановленого ст. 150 Сімейного Кодексу України обов`язку щодо виховання свого сина, піклування про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а тому відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України, суд приходить до висновку, що до відповідача [PERSON] слід застосувати крайній захід впливу - позбавлення батьківських прав та позбавити її батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи прийняте судом рішення та на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved