Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, посилаючись на те, що між ПАТ «СК «ВУСО» та ТОВ «ОТП Лізинг» було укладено генеральний договір добровільного страхування транспортних засобів №343905502-10-00 від 11.04.2017 року, за якими страховик зобов`язується відшкодувати шкоду, заподіяну транспортним засобом Mercedes-Benz ACTROS 2542LS, державний номер [NUMBER] . Постановою Пирятинського районного суду Полтавської області №544/875/23 від 24.07.2023 року [PERSON] визнано винним за ст.124 КУпАП. Згідно рахунку вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz ACTROS 2542LS, державний номер [NUMBER] склала 198\~387,90 грн. Згідно договору КАСКО розмір франшизи становить 14\~215,15 грн. ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 184\~172,75 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за Полісом ПАТ «НАСК «ОРАНТА», тому ПрАТ «СК «ВУСО» звернулось до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу. ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту полісу в розмірі 160\~000 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням ПАТ «НАСК «ОРАНТА» склала 24\~172,75 грн. У відповідача виникло зобов`язання перед ПрАТ «СК «ВУСО» відшкодувати завдані збитки в межах різниці між сплаченим страховим відшкодуванням та страховою виплатою ПАТ «НАСК «ОРАНТА». 15.04.2024 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (новий кредитор) укладено договір №15/04/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування №3439055-02-10-00/658 від 22.06.2022 року. В зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 24\~172,75 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1\~211,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 16\~352,00 грн. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. Відповідач надав на адресу суду заяву про визнання позову та не заперечував проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з нього збитків в сумі 24\~172,25 грн. Представник відповідача [PERSON] адвокат Овсяник С.А., який діє на підставі Ордеру про надання правничої допомоги серії АХ №1242994 від 27 лютого 2025 року, надав суду заяву, в якій просив суд при вирішенні питання розподілу витрат на правничу допомогу зменшити їх розмір до 2\~000 грн., оскільки він є значно завищеним. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. 11\~квітня 2017\~року між\~ПАТ «СК\~«ВУСО» та\~ТОВ «ОТП\~Лізинг» було\~укладено Генеральний\~договір добровільного\~страхування транспортних\~засобів №343905502-10-00\~в редакції\~додаткових угод\~(КАСКО),\~за яким\~страховик зобов`язується\~відшкодувати шкоду\~заподіяну транспортним\~засобомMercedes-Benz ACTROS 2542LS, державний номер [NUMBER] . Судом встановлено, що водій [PERSON] 28 березня 2023 року близько 19 год. 45 хв. на 157 км автодороги Київ-Харків-Довжанський, керуючи автомобілем SKODA YETI д.н.з. [NUMBER] , при повороті праворуч, завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та допустив зіткнення з автомобілем MERSEDES BENS 963423 СХА 900812 д.н.з [NUMBER] з напівпричепом TUR NPN СХА450894 під керуванням [PERSON] , яким рухався в крайній правій смузі в попутному напрямку, в результаті чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.4 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Вину [PERSON] у скоєнні ДТП було встановлено у судовому порядку, що підтверджується постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 липня 2023 року (справа № 544/875/23), залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року. Згідно з\~рахунком №004952\~від 03\~травня 2023\~року,\~вартість відновлювального\~ремонту автомобіляMercedes-Benz ACTROS 2542LS, державний номер [NUMBER] , склала 198 387,90 грн. Згідно договору КАСКО розмір франшизи становить 14 215,15 грн. За заявою потерпілої особи ТОВ «ОТП Лізинг» на підставі страхових актів №2287104-1 від 15 травня 2023 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування в розмірі 184\~172,75 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 15 травня 2023 року №21163. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] як водія транспортного засобу SKODA YETI д.н.з. [NUMBER] , була застрахована Полісом ЕР №213280140 в ПАТ «НАСК «ОРАНТА». ПрАТ «СК «ВУСО» звернулось до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу. ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту, передбаченого полісом ЕР №213280140, в розмірі 160\~000,00 грн. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням ПАТ «НАСК «ОРАНТА» склала 24\~172,75 грн. 15 квітня 2024 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (новий кредитор) укладено договір №15/04/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування №3439055-02-10-00/658 від 22.06.2022 року. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою. У цій справі страховик на підставі договору майнового страхування, укладеного між ним та потерпілою в ДТП особою, здійснив виплату страхового відшкодування та тим самим відшкодував завдану потерпілому у ДТП майнову шкоду. Із урахуванням наведеного у цій справі виникають два види зобов`язань: деліктне зобов`язання, що виникло внаслідок ДТП, сторонами якого є потерпіла особа (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа, боржник), та договірне зобов`язання, що виникає з договору добровільного майнового страхування, сторонами якого є страховик (страхова компанія) та страхувальник (потерпілий у ДТП). При цьому слід відрізняти поняття зобов`язання, як правовідношення (договірне або позадоговірне), від обов`язків, які мають сторони такого зобов`язання. Так, згідно з пунктом 4 частини першої ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиниться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» є суброгацією. Згідно з частиною четвертою ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц викладений висновок, відповідно до якого, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст.38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Аналіз наведених вище норм матеріального права та роз`яснень щодо їх застосування дає підстави зробити висновок про те, що до ПрАТ «СК «ВУСО» як страховика потерпілого ТОВ «ОТП Лізинг», правонаступником якого на підставі договору про відступлення права вимоги є позивач, перейшло право вимоги у деліктному зобов`язанні, що належало ТОВ «ОТП Лізинг» до винної особи, якою у спірних правовідносинах є відповідач. Обмежене це право, відповідно до положень ст.993 ЦК України, є лише сумою фактичних виплат, здійснених ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ТОВ «ОТП Лізинг». Відповідно до ч. 1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Оскільки розмір страхового відшкодування, виплаченого ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ТОВ «ОТП Лізинг» становить 184172,75 грн, що є більшим від розміру отриманого ПрАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування від ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (160000,00 грн.), то ПрАТ «СК «ВУСО» мало право вимагати з відповідача, як винної особи, стягнення 24\~172,75 грн (184\~172,75 грн. 160\~000,00 грн.). Відповідно до положень ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша ст.513 ЦК України). Стаття 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, положеннями ст.515 ЦК України визначено, що заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних із особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Умови договору добровільного страхування транспортних засобів від 11 квітня 2017 року №343905502-10-00, що укладений між ПрАТ «СК «ВУСО» та ТОВ «ОТП Лізинг» не містить будь-яких обмежень стосовно можливості відступлення прав вимоги за таким договором новому кредитору. Аналогічно, чинне законодавство України також не містить жодних заборон на заміну кредитора у вказаних договірних зобов`язаннях. Із урахуванням викладеного, кредитором у зобов`язані відповідача, предметом якого є відшкодування збитків, які не відшкодовуються страховиком, став позивач ФОП [PERSON] . Позивачу ФОП [PERSON] за договором про відступлення права вимоги від 15 квітня 2024 року №15/04/2024 за договором страхування №3439055-02-10-00/658 від 22.06.2022 року перейшло право вимоги до боржника [PERSON] на суму 24 172,75 грн. (залишок боргу), а тому відповідач зобов`язаний компенсувати позивачу суму 24 172,75 грн. З огляду на те, що обставини, на які посилався позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, визнані відповідачем, підтверджені належними та допустимими доказами, виходячи з встановлених судом обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що до позивача перейшло право регресної вимоги до відповідача, а тому вважає наявними підстави для стягнення з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] суми відшкодування в порядку регресу у розмірі 24 172,75 грн., задовольнивши вимоги позивача. Відповідно до ч.1 ст. 138 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1\~211,20 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування з [PERSON] , відповідачем позов визнаний, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті ним судового збору у розмірі 605,60 грн. та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 605,60 грн. Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до частини першоїст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої, шостої ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із положеннями частини першої та пункту 1 частини другоїст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до пунктів 1,2 частини третьої ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта ст.137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Професійну правничу допомогу позивачу надавав адвокат Хобта Ю.М. на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги, укладеного сторонами 25 травня 2024 року. На підтвердження розміру цих витрат позивач надав додаткову угоду №1/0907 у вигляді акта приймання - передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги №25-05 від 25 травня 2024 року, що складений та підписаний адвокатом Хобтою Ю.М. і позивачем 09 липня 2024 року, відповідно до якого адвокатом на виконання своїх обов`язків за договором в суді витрачено 8,5 годин робочого часу. Вартість наданих послуг визначено сторонами в розмірі 16\~352,00 грн., які позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача. Витрати позивача на професійну правничу допомогу у наведеному розмірі є реально понесеними, що підтверджено квитанцією №ТНСХ-С221-53ЕМ-СЕ07 від 11 липня 2024 року. За змістом складеного акта приймання - передачі правової (правничої) допомоги, допомога полягала у вивченні адвокатом матеріалів справи та формування правової позиції, підготовці відповідних запитів; підготовці позовної заяви; підготовці процесуальних документів для подачі позову до суду; підготовці клопотань до суду та представництві інтересів позивача в суді. За умовами укладеного між позивачем та адвокатом договору про надання правової (правничої) допомоги, сторони погодили, що вартість однієї години роботи адвоката становить 2 920 грн., тобто відповідає встановленому з 01 січня 2024 року розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Суд приходить до висновку, що надані позивачем докази, що підтверджують понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16\~352,00 грн., не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Представник відповідача заявив про те, що розрахунок витрат на правову допомогу значно завищений. Із урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки і витребування письмових доказів щодо обставин дорожньо-транспортної події та виплати страхових відшкодувань на користь потерпілої особи та його страховика, зважаючи, що відповідно до частини першої ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 352 грн. є завищеними, та неналежним чином обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Не відповідає принципу розумності заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу з врахуванням того, що він є явно непропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову 24\~172,75 грн., та позивач на свій власний розсуд прийняв рішення щодо отримання професійної правничої допомоги у визначеному адвокатом розмірі 16 352 грн., очікуючи ухвалення судом рішення про задоволення позову на суму 24\~172,75 грн. Із огляду на викладене вище, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved