Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

У вересні 2024 року позивачі звернулися до суду з позовом до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, у якому просить: -визначити розмір часток в праві спільної сумісної власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; -визнати за ними право власності на 1/6 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 24 грудня 1997 року за № [NUMBER] , квартира, яка розташована за вищевказаною адресою належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Право власності на вказану квартиру було зареєстровано у Сєвєродонецькому БТІ, відповідно до законодавства, що діяло на той час. [INFO] помер [PERSON] , та після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири у праві спільної власності на квартиру. Спадщину після смерті батька позивач [PERSON] та її мати [PERSON] прийняли фактично, у зв`язку із тим, що проживали із померлим за однією адресою на момент його смерті. Син померлого, [PERSON] у встановлений строк спадщину не прийняв та не претендує на неї. З метою оформлення права власності на спадщину після померлого [PERSON] , позивачі звернулись до нотаріуса, який постановою від 24.07.2024 відмовив у вчиненні нотаріальних дій, оскільки неможливо отримати інформацію щодо зареєстрованих об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді. Таким чином, після смерті батька частка в квартирі за адресою: [ADDRESS] складає 1/3, а отже кожен із позивачів, як спадкоємців за законом, має право на 1/6 частину зазначеної квартири. Також, з огляду на положення ст. 392 ЦК України, позивачі просили визначити розмір часток у спільній сумісній власності. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Задоволено подане разом з позовом клопотання про витребування доказів та витребувано з Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 09 грудня 2024 року ухвалою суду, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду. Позивачі в судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] , подала заяву про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток та усіх процесуальних документів в особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідно до ч.5\~ст.14 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до\~статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що складено актовий запис № 388 від 16 жовтня 2020 року та видано свідоцтво про смерть від 16 жовтня 2020 року серії [NUMBER] . Позивачка [PERSON] є дружиною померлого, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 28 травня 1966 року сері [NUMBER] . Позивачка [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 09 листопада 1972 року, де останнього зазначено батьком позивача, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження зміни дошлюбного прізвища позивача з [PERSON] на [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , та померлий [PERSON] набули право власності на квартиру [ADDRESS] (колишні назви [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 24 грудня 1997 року за № [NUMBER] , виданого відділом приватизації житла УЖКГ міськвиконкому від 17 грудня 1997 року за № 1780. Вказане також підтверджується технічним паспортом на квартиру за вказано адресою. Нотаріально засвідчену копію вказаного свідоцтва про право власності на квартиру позивачами подано для долучення до матеріалів цивільної справи. На підставі зазначеного свідоцтва, право власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на вищезазначену квартиру зареєстровано у Сєвєродонецькому БТІ та записано у реєстрову книгу за № 586 від 12 лютого 1998 року. Постановою державного нотаріуса Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області від 24 липня 2024 року позивачам [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири [ADDRESS] (колишні назви [ADDRESS] , частка якої належала [PERSON] , у зв`язку з відсутністю можливості отримати інформацію по об`єктах нерухомого майна Сєвєродонецької міської територіальної громади, яка є окупованою. Співвласник вказаної квартири, [PERSON] у встановлений законом строк для прийняття спадщини не звертався. Як вбачається зі змісту цієї постанови, та документами наявними у спадковій справі № 300/2024 Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області після померлого [PERSON] , заповіти від імені [PERSON] не посвідчувалися, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру. Згідно з даними інформаційної довідки спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] не заводилася. Спадщину після померлого [PERSON] в рівних частках фактично прийняли (були зареєстровані разом з померлим на день його смерті і протягом встановленого законом строку не відмовилися від прийняття спадщини) його дружина [PERSON] та донька [PERSON] . Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України,\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). При цьому, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). У відповідності до\~ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строк, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Частиною 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 3 статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Як зазначалось вище, [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] набули право власності на квартиру [ADDRESS] (колишні назви [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 24 грудня 1997 року за № [NUMBER] , виданого відділом приватизації житла УЖКГ міськвиконкому від 17 грудня 1997 року за № 1780, посвідчена нотаріальна копія якого надана суду. Відомості щодо володіння [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вказаною квартирою на праві спільної сумісної власності містяться і в технічному паспорті на квартиру. Отже, право власності на квартиру [ADDRESS] набуто [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] відповідно до порядку встановленого законодавством України. З відповіді Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 05 липня 2024 року за № 737 ВС/ЗГ, вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] приватизована на підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 17 грудня 1997 року за № 1780. Приватизацію здійснено на склад сім`ї з трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Оскільки архівні документи Сєверодонецького БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, у зв`язку з окупацією Сєвєродонецької міської територіальної громади, Сєвєродонецьке БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01.01.2013. З наявних у справі відповіді Мереф`янської міської ради Харківської області від 10 липня 2024 року за № 3235, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на день своєї смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 06 липня 2010 року по 19 жовтня 2020 року. На день його смерті та по теперішній час, за вищевказаною адресою були зареєстровані: [PERSON] з 28 листопада 2003 року, [PERSON] з 26 серпня 1998 року та [PERSON] з 31 липня 2010 року. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Наведені докази у сукупності свідчать про те, що спадкодавець [PERSON] набув право власності на 1/3 частку спірної квартири, а позивачі [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , які прийняли в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачів в частині визнання права власності за позивачами права власності по 1/6 частини квартири в порядку спадкування за законом. Вирішуючи питання щодо визначення розміру часток в праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] , суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.ч.1,2\~ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.\~Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1-3\~ст. 370 ЦПК України\~співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому\~статтею 364 цього Кодексу. Частиною третьою\~ст.364 ЦК України\~установлено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Так, судом встановлена, що спірна квартина належала [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Даних про існування домовленості між ними щодо відступлення від рівності часток у праві спільної сумісної власності судом не встановлено. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині, шляхом виділення рівного розміру часток співвласників з одночасним припиненням права спільної сумісної власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved