Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Зазначала, що 23.06.2021 між нею та [PERSON] було укладено договір позики, на підтвердження якого останнім було складено розписку. Відповідно до зазначеного договору [PERSON] позичив у неї грошові кошти в розмірі 28 000 грн. строком на 6 місяців та зобов`язався повертати позику згідно графіку, а саме: в кінці кожного місяця по 5 000 грн. Посилаючись на закінчення строку повернення боргу і повернення [PERSON] частини суми у розмірі 16 000 грн., просила стягнути з [PERSON] на свою користь 12 000 грн. Крім того, просила стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1 351 грн. 61 коп., інфляційні у розмірі 6 285 грн. 96 коп. та судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. В подальшому на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про зменшення розміру позовних вимог, в якому останній, посилаючись на часткову оплату [PERSON] заборгованості у розмірі 8 000 грн., просив стягнути з [PERSON] суму основної заборгованості у розмірі 4 000 грн., решту позовних вимог залишити без змін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в якій вказав, що позов підтримує в повному обсязі. Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності позивача та його представника. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило. Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 23.06.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, на підтвердження якого останнім було складено розписку (а.с.8). Відповідно до вказаної розписки від 23.06.2021 [PERSON] взяв у [PERSON] позику в розмірі 28 000 грн. строком на 6 місяців та зобов`язався в кінці кожного місяця повертати по 5 000 грн. 18.09.2021, 25.09.2021, 20.12.2021, 14.01.2022, 15.03.2022, 31.08.2022, 28.02.2023, 01.08.2023, 31.08.2023, 29.10.2023, 04.12.2023, 11.01.2024, 09.09.2024, 29.09.2024, 31.07.2024, 29.08.2024 [PERSON] перерахував на банківський рахунок [PERSON] суму у загальному розмірі 24 000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 14-22). У встановлений розпискою строк відповідач частину коштів за договором позики у розмірі 4 000 грн. позивачу не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ураховуючи те, що відповідач частину коштів за договором позики у розмірі 4 000 грн. позивачу не повернув, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 4 000 грн. заборгованості за основною сумою боргу за розпискою від 23.06.2021. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1 351 грн. 61 коп., інфляційні у розмірі 6 285 грн. 96 коп. за період з 01.08.2021 по 12.03.2024. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до Указу Президента України № 64/222 «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України від 29.10.2024 №4024-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжено до 09 травня 2025 року. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного законодавства, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для стягнення нарахованих 3% річних за період дії воєнного стану, а саме з 24.02.2022 по 12.03.2024. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи те, що позивачем ні в позовній заяві, ні в доданих документах не надано доказів на обґрунтування вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних за період, що передує введенню воєнного стану в Україні, а саме: не надано обґрунтованого окремого розрахунку заборгованості за нарахованими 3% річних та інфляційних за період з початку виникнення у відповідача заборгованості до початку введення воєнного стану в Україні, а тому, правових підстав для задоволення позову в частині стягнення 3% річних у розмірі 1 351 грн. 61 коп. та інфляційних у розмірі 6 285 грн. 96 коп. немає. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. та судовий збір. Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження надання послуг з професійної правничої допомоги позивачем надано договір про надання правової допомоги № 01-01/03-АО від 01.03.2024 платіжний документ на підтвердження оплати послуг адвоката та акт надання послуг № 01-01/03-АО від 12.03.2024. Ураховуючи те, що позивачем надано суду обгрунтований розрахунок суми витрат, понесених на правову допомогу, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з позивача 7 000 грн. витрат на правову допомогу. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial