Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

25.11.2024 представник позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Мачічка О.О. звернулася до суду з позовом, у якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з [PERSON] на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в сумі 4800,12 грн, інфляційні втрати - 43,75 грн, 3% річних - 10,94 грн, пеню - 108,39 грн, та 3028 грн судового збору. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що житловий будинок на [ADDRESS] обладнаний вузлом комерційного обліку теплової енергії, а актами включення системи теплопостачання, затвердженими управителем будинку, підтверджується факт надання ЛМКП «Львівтеплоенерго» послуги з постачання теплової енергії в тому числі теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення вказаного будинку. 01.12.2021 з відповідачем укладений індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який за своєю правовою природою є публічними договором приєднання, типова форма якого затверджена постановами Кабінету Міністрів України №1022, №1023 від 08.09.2021. Зазначений договір розміщений на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua. [PERSON] зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS] , та користується послугами з постачання теплової енергії, що надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго» в тому числі для забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення. Відповідачу для здійснення оплати був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості та кількості даних послуг з метою їх оплати. Оскільки у будинку встановлено прилад обліку теплової енергії, плата за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії включає витрати на обслуговування та заміну вузла комерційного обліку. Відповідно, плата становить 24,18 грн на місяць (з ПДВ) з урахування витрат на заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії. Проте, всупереч п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та чинних договорів відповідач не виконав свого зобов`язання щодо сплати за надані послуги з постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення та витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість за надані послуги за період з 01.12.2021 по 30.09.2024 на загальну суму - 4800,12 грн. Зазначає, що неправомірні дії відповідача призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача, у зв`язку з чим ЛМКП «Львівтеплоенерго» не може забезпечити своєчасну сплату податків, внесків до пенсійного фонду, виплату заробітної плати працівникам, а також має заборгованість перед іншими підприємствами. Ухвалою судді від 26.11.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 24.12.2024 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав. Вимоги стягувача щодо надання послуг з постачання теплової енергії є повністю необґрунтовані, у зв`язку із відключенням у встановленому законом порядку квартири [ADDRESS] ще з кінця 90-х років, та відключенням всього під`їзду будинку на проспекті Свободи 1/3 від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення та постачання гарячої води у 2020 році. ЛМКП «Львівтеплоенерго» неодноразово повідомлявся мешканцями будинку про безпідставність та необґрунтованість нарахувань за послуги постачання теплової енергії. Після відключення теплова енергія на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення загального користування і допоміжних приміщень будинку, внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання не подається (циркуляція відсутня). Відповідно до акту обстеження системи опалення від 16.07.2024, підписаного мешканцями будинку та погодженого ЛКП «Львівтеплоенерго», ЛКП «Айсберг», з виходом на місце в житловову будинку на [ADDRESS] , де відсутня система центрального опалення з видимим розривом. Вважає безпідставними покликання позивача у позовній заяві на Методику №315 із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року №358, оскільки така на спірні правовідносини не поширюється. Зазначає, що нових договорів про надання комунальних послуг позивач із споживачами, зокрема, відповідачем укладено не було. Відповідач до ЛМКП «Львівтеплоенерго» не звертався, жодної заяви про приєднання до умов договору, який долучений до позовної зави, не подавав. Також, покликаючись на положення пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», вважає необґрунтовано нарахованими штрафні санкції за постачання теплової енергії. Крім того, відповідачем у поданому відзиві, в порядку ст.93 ЦПК України, поставлено позивачу вісім запитань про обставини, що мають значення для справи. 09.01.2025 представником позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Мачічкою О.О. подано відповідь на відзив, в якій зазначила, що вважає необґрунтованими покликання відповідача у поданому відзиві на позовну заяву. Додатково пояснила, що у будинку на [ADDRESS] , в тому числі і в під`їзді, де проживає відповідач є внутрішньобудинкова система опалення, яка функціонує належним чином, будинок обігрівається, та є встановлений комерційний вузол обліку теплової енергії, який облікує спожиту теплову енергію у будинку. Відповідно, є витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкові системи опалення. Підтримання температури у місцях загального користування відбувається не тільки через опалювальні пристрої, а також за рахунок теплопередачі крізь огороджувальні конструкції житлових приміщень. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та пені зазначила, що на підставі внесених Постановою Кабінету Міністрів України №1405 від 29 грудня 2023 року, яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», позивач вправі вимагати стягнення штрафних санкцій за період з січня 2024 року по серпень 2024 року. 22.01.2025 відповідач [PERSON] подав заперечення на відповідь ЛМКП «Львівтеплоенерго» на відзив, в яких додатково зазначив, що відключення його квартири і цілого під?їзду відбулось у встановленому порядку, на актах є відмітки затвердження (погодження представника ЛМКП «Львівтеплоенерго»), внутрішньобудинкова система опалення всього першого під?їзду відсутня, місця загального користуванні у будинку обігріваються за рахунок індивідуального опалення кожної окремої квартири цього під`їзду. Ухвалою, яка відображена в протоколі судового засідання від 23.01.2025, зобов`язано позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» надати, з дотриманням вимог ст.93 ЦПК України, письмові відповіді на запитання відповідача у формі заяви свідка Ухвалою суду від 10.02.2025 повторно зобов`язано позивача Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» надати, з дотриманням вимог ст.93 ЦПК України, письмові відповіді на запитання відповідача. 14.02.2025 начальником юридично-претензійного відділу ЛМКП «Львівтеплоенерго» Іващуком О.В. долучено до матеріалів справи відповіді на запитання відповідача [PERSON] , поставлені ним у відзиві на позовну заяву. Зокрема, на запитання [PERSON] «1. Чи є у позивача підписана та подана відповідачем заява-приєднання до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії чи підписаний обома сторонами договір?», надано відповідь: «Самої заяви-приєднання до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії немає, проте законодавством України не передбачено обов?язкової вимоги в підписанні такої». На запитання відповідача «Чому ЛМКП «Львівтеплоенерго» при розрахунку застосовує Методику №315 без укладання договору, передбаченого Законом України від 09 листопада 2017 року №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги»?», надано відповідь: «З 1 грудня 2021 року з відповідачем укладений індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який за своєю правовою природою є публічним договором. Тобто договір вважається укладеним не лише шляхом письмового його підписання, а також, зокрема, шляхом його виконання сторонами. А відтак, Методика №315 застосовується з врахуванням договору без письмового його укладення». Щодо запитання [PERSON] «Які причини відсутності нарахування з постачання теплової енергії (оплата за абонентське обслуговування та загальнобудинкові потреби на опалення) відповідачу до грудня 2021 року та здійснення такого нарахування після цієї дати?», представником ЛМКП «Львівтеплоенерго» зазначено: «Питання виходить поза межі предмету та підстав заявленого позову (спірний період з грудня 2021 року по вересень 2024 року), а відповідач запитує до грудня 2021 року, у зв`язку з чим відмовляється давати відповідь оскільки питання не стосується обставин, що мають значення для справи. Після грудня 2021 року плата нараховується у відповідності до змін в законодавстві, які відбулися, а саме внесення змін до Методики №315 наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року №358». З приводу запитання відповідача «Чи є у позивача дані (заява, лист, тощо) про те, що відповідач звертався із заявою про відкриття особового рахунку [NUMBER] ?» представник позивача зазначив: «У позивача немає даних щодо звернень відповідача з заявою про відкриття особового рахунку. Додатково повідомив, що при формуванні абонентської бази відкриваються особові рахунки на житлове приміщення, а не на особу із наданням індивідуального номеру, значення якого не змінюється залежно від переоформлення особових рахунків на споживачів. Вимоги законодавства, які б передбачали обов?язкове звернення споживача для відкриття особового рахунку немає». На запитання [PERSON] «Які вихідні дані використані при розрахунку заборгованості за послуги з теплопостачання теплової енергії відповідачу, на підставі яких розрахунків і методів обчислення?», представником ЛМКП «Львівтеплоенерго» зазначено: «Розрахунки зроблені на підставі чинного законодавства України на яке було покликання в позові та відповіді на відзив, а також індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, який за своєю правовою природою є публічним договором приєднання, типова форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України №1022 від 08.09.2021. Зазначений договір є розміщений на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://mkp.Ite.lviv.ua». На запитання відповідача «Чи взято до уваги у розрахунку заявленої заборгованості корективи і різниця після реконструкції будинкової системи опалення будинку на [ADDRESS] і відключення під?їзду в цілому, якщо так, то які об?єми тепла у метрах кубічних на годину враховано?» надано відповідь: «Так, взято до уваги відключення під?їзду в цілому. На другу частину запитання щодо метрів кубічних тепла представник позивача не може надати відповідь, оскільки згідно п.13 Методики №317 одиницями вимірювання обсягу (кількості) спожитої споживачем теплової енергії є гігакалорія». Щодо запитання [PERSON] «На підставі яких формул, пунктів методики, програмних комплексів, тощо, здійснено нарахування відповідачу з грудня 2021 року?», зазначено: «З 1 грудня 2021 року нарахування вартості послуг з постачання теплової енергії та гарячої води проводяться враховуючи вимоги Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIIІ та Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 09.06.2018 №2119-VIII. Порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі послуг визначено статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.12.2018 №315 (із змінами та доповненнями)». На запитання відповідача «Які допоміжні приміщення та квартири і з якою площею за даними позивача не отримують та/або не можуть отримувати теплову енергію на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення загального користування і допоміжних приміщень після реконструкції системи теплопостачання і відключення під?їзду [ADDRESS] , від центрального опалення у 2020 році?» надано відповідь: «Позов стосується заборгованості по кв. [ADDRESS] , тому питання по інших квартирах виходять за межі предмету та підстав позову. Для проведення нарахувань вартості послуг з постачання теплової енергії (в тому числі теплової енергії на забезпечення загальнобудинкових потреб), у ЛМКП «Львівтеплоенерго» згідно Методики №315 відсутня потреба в інформації щодо того які саме місця загального користування та допоміжні приміщення знаходяться у житловому будинку, а також інформації щодо їх місцезнаходження та площ». 20.02.2025 відповідачем [PERSON] подано заперечення на відповідь ЛМКП «Львівтеплоенерго» на відзив, в якій додатково зазначив, що у будинку [ADDRESS] встановлено вузол комерційного обліку теплоенергії з відхиленням від технічних вимог і правил та з грубим порушенням прав споживачів, а саме: вузол обліку встановлено не на вході у будинок, відповідно, точку розмежування визначити неможливо; магістраль транзиту заізольована і проходить через приватизовані площі, а не по місцях загального користування; не враховано того факту, що будинок [ADDRESS] був збудований у XIX столітті, куди початково запроектовувалася система внутрішнього (індивідуального) опалення, а не є типовою будовою 70-80-их років ХХ століття, що передбачено Методикою №315; в подальшому ця система модернізована в індивідуальну для кожної квартири. В судовому засіданні представник позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Мачічка О.О. позов підтримала з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, просила задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] щодо задоволення позову заперечив, з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Додатково пояснив, що будинок [ADDRESS] збудований в ХІХ столітті. Такий має високі потолки та широкі сходові клітки. Вказаний будинок не був запроектований під центральне опалення. Вважає, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» нарахування обсягу теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби відбулося з порушенням, оскільки відповідно до вимог Методики №315 25% нараховується в типових будинках, а будинок [ADDRESS] є нетиповим. Також звернув увагу, що температурний режим приміщень загального користування не відповідає нормам, визначеним Методикою №315 (180С), а станом на даний час становить 60С. Датчиків температури у будинку немає. Стверджує, що він не є споживачем послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго», оскільки циркуляції тепла в І під`їзді, в якому знаходиться його квартира, немає. Тепло подається лише до ІІ та ІІІ під`їздів вказаного будинку. Окрім цього, зауважив що між І і ІІ під`їздами спільної стіни немає. Разом з тим, визнає необхідність сплати плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії в розмірі 24,18 грн на місяць. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та з`ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №926437 від 26.11.2024, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 15.11.1996 (а.с.29). Окрім цього, згідно Свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] , виданого 05.12.1996 Виконавчим комітетом Львівської міської Ради народних депутатів, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с.156). Житловий будинок [ADDRESS] включений до системи теплопостачання теплопостачальною організацією ЛМКП «Львівтеплоенерго» без квартир 1-го під`їзду (в тому числі квартири [ADDRESS] , належної відповідачу, та сходових кліток 1-го під`їзду) (а.с.14-15). Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 №2633-IV, Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Згідно долучених позивачем до позовної заяви документів, а саме акту експлуатаційної перевірки вузла обліку теплової енергії (ВОТЕ) за №2740 від 02.08.2023, свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №35/04981 від 03.07.2023, акту від 24.03.2016, в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] встановлено вузол обліку теплової енергії, яким обліковується опалення такого. З інформації про ВОТЕ №2740 вбачається, що такий встановлено 24.03.2016 та по ньому регулярно вносились показники, в тому числі за період з 01.12.2021 по 30.09.2024. Положеннями статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Аналогічно згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. При цьому ст.7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що співвласники зобов`язані, зокрема: забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку (п.1); своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги (п.10). А відповідно до п.2 ч.1 ст.12 вищезазначеного Закону, витрати на управління багатоквартирним будинком включають в тому числі витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат (ч.2 ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а також рядом підзаконних нормативно-правових актів. Так, пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а пунктом 6 даної частини статті визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 вищезазначеного Закону, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. За змістом п.1 ч.1 ст.7 Закону, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.2 ст.7 Закону обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 ст.9 Закону встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Аналогічно відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Щодо покликань відповідача на відсутність між ним та позивачем договірних правовідносин слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). При цьому ч.1 ст.9 Закону передбачено, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Так, відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Частиною 5 даної статті Закону встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Аналогічно абз.1-3 п.13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830, передбачено, що надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. При цьому п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Так вказаною вище постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830, в яку було в подальшому внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року №1022, що набрали чинності з 1 жовтня 2021 року, окрім зазначених Правил було затверджено також типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії, в тому числі типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. При цьому судом встановлено, що на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» дійсно розміщено публічний типовий договір приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії, а саме зразок індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі - індивідуальний договір) від 01 грудня 2021 року (https://lmkp.lte.lviv.ua/images/pdoggv.pdf), а відтак, судом не беруться до уваги посилання відповідача на відсутність між сторонами договірних правовідносин. Згідно з пунктами 1, 2 індивідуального договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному сайті підприємства https://lmkp.lte.lviv.ua. Абзацом 5 п.13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії встановлено, що фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Аналогічні положення містяться в п.4 індивідуального договору. Окрім того слід зауважити, що відповідно до позиції Верховного Суду України, яка висловлена під час розгляду справи №643/17352/20 від 07.11.2023, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. При цьому відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Окрім того, обов`язок споживача щомісячно здійснювати оплату за договором передбачено також п.34 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, який, як вже зазначалось вище, є публічним договором приєднання. А відповідно до п.38 такого договору, споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього договору. Позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язання по оплаті наданих послуг, у останнього виникла заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в тому числі на задоволення загальнобудинкових потреб та функціонування внутрішніх систем опалення за період з 01.12.2021 по 30.09.2024 в сумі 4800,12 грн. Так, відповідач [PERSON] покликається на відсутність у нього обов`язку сплати заборгованості за вищезазначені послуги, надані ЛМКП «Львівтеплоенерго», у зв`язку з відключенням його квартири та в цілому під`їзду, в якому знаходиться його квартира, від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП. Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №193 від 06.03.2002 затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (протокол №7 від 26.02.2002 §1) та надано дозвіл на заміну в квартирі [ADDRESS] центрального опалення на газовий агрегат індивідувального опалення згідно технічних умов ВАТ «Львівгаз» з урахуванням зауважень ЛМКП «Львівтеплоенерго» (а.с.55). Згідно акту про відключення під`їзду від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП від 20.11.2020, складеного представником власника будинку ЛМКП «Айсберг», представником монтажної організації ТзОВ «ОРБІ», представником виробника послуг з ЦО і ГВП ЛМКП «Львівтеплоенерго» та власниками квартир житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , підтверджено відключення під`їзду вказаного будинку від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП (кв. [ADDRESS] , 4, [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] ). Відключення виконано шляхом видимого розриву заварюванням приєднань радіаторів (конвекторів) - 16 шт., заварюванням стояків - 17 шт. (а.с.63). Відповідно до акту обстеження системи опалення від 16.07.2024, комісією у складі заступника директора ЛМКП «Айсберг» Цимбала Л.В., майстра Галицького РТМ ЛМКП «Львівтеплоенерго» Гординського П.Б., начальника відділу житлового господарства Кушки Г.І., з виходом на місце в ж/б [ADDRESS] , встановлено відсутність системи центрального опалення з видимим розривом (акт відключення квартир під?їзду №1 від 20.10.2020 №5). В під?їзді, на сходових клітках відсутні труби (стояки) і опалювальні прилади (батареї). На горищі відсутні труби та стояки. В підвалі першого під?їзду проходить транзит трубопроводу центрального опалення, що постачає тепло у під`їзди [ADDRESS] та №3. Транзит повністю термоізольований через відсутність отримання власниками квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , послуг теплопостачання (а.с.65). Відповідно до п.14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року №315 (далі - Методика №315). Відповідач [PERSON] вважає, що до спірних правовідносин вказана Методика №315 не застосовується, оскільки нового договору про надання комунальних послуг з відповідачем укладено не було. Разом з тим, як вже було зазначено вище, 01.12.2021 ЛМКП «Львівтеплоенерго» з відповідачем укладений індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який за своєю правовою природою є публічним договором приєднання, типова форма якого затверджена постановами Кабінету Міністрів України №1022, №1023 від 08.09.2021. Щодо покликання відповідача на висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі №620/10707/21, суд зазначає, що такі не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах, оскільки стосуються ситуації, коли новий договір про надання послуг з постачання теплової енергії укладений не був. Враховуючи наведене, вказані твердження відповідача є безпідставними. Слід зауважити, що до вказаної Методики №315 кількаразово вносились зміни. Так п.2 розділу І зазначеної Методики в первісній редакції, що діяла станом на 01 грудня 2021 року було визначено, що: - місця загального користування (далі - МЗК) - місця, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, крім допоміжних приміщень; - неопалюване приміщення - приміщення у будівлі, яка забезпечується тепловою енергією від централізованого або автономного джерела теплопостачання та у якому не нормується температура внутрішнього повітря і відсутні опалювальні прилади будь-якого типу та трубопроводи внутрішньобудинкової системи теплопостачання та постачання гарячої води; - обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення - втрати теплової енергії у трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи опалення поза межами опалюваних приміщень, опалюваних МЗК та допоміжних приміщень, а також обсяг теплової енергії від транзитних ділянок трубопроводів цієї системи, що надходить у приміщення з індивідуальним опаленням та приміщення, у якому комунальна послуга з постачання теплової енергії не надається; - опалювані МЗК та допоміжні приміщення - місця загального користування та допоміжні приміщення у будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж або обладнана системою автономного теплопостачання, для яких нормується температура внутрішнього повітря; - опалюване приміщення - приміщення у будівлі, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Відтак розділ III «Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення МЗК та допоміжних приміщень» Методики №315 у вказаній редакції передбачав порядок розподілу обсягу такої саме для опалюваних МЗК та допоміжних приміщень, а розділом V «Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП» передбачався порядок розподілу обсягу поза межами таких, тобто неопалюваних приміщень, в яких відсутні опалювальні прилади. При цьому п.2 розділу І Методики №315 розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року №358 не містить поняття «неопалюваного приміщення» та «обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення», натомість визначає, що: - допоміжні приміщення - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будівлі/будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); - загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення; - місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень; - обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) - втрати теплової енергії у трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (далі - ГВП), у тому числі в індивідуальному тепловому пункті; - окремі приміщення з транзитними мережами опалення - окремі приміщення у будівлі/будинку, через які проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади відповідно до проекту будівлі/будинку, та які перебувають у власності або користуванні різних споживачів послуги з постачання теплової енергії; - опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. При цьому абз.2 п.3 Розділу І Методики №315 визначено, що розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. Також згідно з п.3 розділу ІІІ Методики №315, для приміщень з індивідуальним опаленням та окремих приміщень з транзитними мережами опалення, окрім визначеної частки спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, здійснюється розподіл теплової енергії, що надходить у ці приміщення від транзитних ділянок трубопроводів внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП, що прокладені у цих приміщеннях (Qвідкл.пр). Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення (Qопз.б.п) здійснюється згідно з розділом IV цієї Методики «Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення», п.2 якого визначено, що обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, визначається як сума показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, у разі оснащення ними 100 % МЗК та допоміжних приміщень, та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення. Обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення (Qопалфунк.в.б.с) розраховується за наступною формулою: Qопалфунк.в.б.с = 0,86 * 10-6* qвтр.підв* lпідв * mопал.розр, Гкал, де 0,86 * 10-6* - перевідний коефіцієнт одиниць вимірювання фізичних величин, Вт*год у Гкал; qвтр.підв = 11 Вт/м - питомі теплові втрати ізольованих трубопроводів, які прокладаються в підвалах, техпідпіллях, на горищі, Вт/м; питомі теплові втрати трубопроводів, ізоляція на ділянках яких відсутня або порушена, збільшуються на 100 %; lпідв - довжина трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, м; mопал.розр - фактична кількість годин надання послуги з постачання теплової енергії у розрахунковому періоді, годин. Пунктом 8 вказаного розділу Методики №315 визначено, що у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення (Qз.б.поп.проект), може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд): для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості - відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку. А згідно з п.12 вказаного розділу Методики №315, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Аналогічні положення містяться також в редакції Методики відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій №61 від 26 березня 2022 року, оскільки таким її було лише доповнено новим розділом щодо особливостей розподілу комунальних послуг під час дії воєнного стану в Україні. Також п.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає, що цей Закон регулює відносини в тому числі щодо розподілу між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг. Зокрема згідно з ч.1 ст.9 даного Закону комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Стаття 10 вказаного Закону визначає порядок розподілу обсягів комунальних послуг між споживачами. Зокрема, відповідно до частини 1 даної статті у будівлях, зазначених у частинах другій і третій статті 4 цього Закону, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої цієї статті. Частина 2 такої встановлює, що визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в визначеному підпунктами даної частини статті порядку. Так зокрема відповідно до підпункту 2 частини 2 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. А підпунктом 6 частини 2 статті 10 вищезазначеного Закону визначено, що обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, визначається за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна) або за рішенням співвласників будівлі - за іншим принципом, визначеним цією методикою. При цьому ч.6 ст.10 вказаного Закону, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. Відповідно до п.6 ст.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Постанови КМУ №808 від 21.08.2019, з 01.12.2021 споживачам виставляється плата за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії. З аналізу наведених вище норм вбачається, що навіть у разі відключення квартири споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирного будинку, останній зобов`язаний оплачувати вартість послуг з опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення в розмірі, визначеному відповідними методиками. При цьому чинними на час існування спірних правовідносин нормативно-правовими актами було передбачено такий обов`язок незалежно від наявності чи відсутності в таких опалювальних приладів. При цьому, Верховним Судом неодноразово висловлювались позиції щодо наявності у власника квартири з індивідуальним опаленням обов`язку оплати вартості послуг з опалення місць загального користування та допоміжних приміщень/ витрат на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Зокрема у постанові від 26.09.2018 у справі №703/58/16-ц, в якій відповідач посилався на відсутність приладів опалення місць загального користування, Верховний Суд зазначив, що підтримання температури вище 0° C протягом всього року, особливо в зимовий час, в загальних і технічних приміщеннях будинку є важливим чинником для підтримання належного технічного стану багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, та інженерних споруд, системи водопроводу та каналізації всього будинку, з метою уникнення їх промерзання та руйнування самого будинку від різкої зміни температур. У будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, належний температурний режим вище 0°C підтримується за рахунок тепловтрат трубопроводів розподільчої системи, яка знаходиться в підвальному приміщенні будинку та на горищі. Оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами. Суд зазначив, що помилковим є висновок про те, що відповідач не повинен сплачувати за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку. Так, відповідач покликається на неналежний температурний режим у будинку [ADDRESS] . Разом з тим, згідно з п.47 індивідуального договору оформлення претензій споживача щодо ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або надання послуги неналежної якості здійснюється в порядку, визначеному статтею 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а відповідно до частин 1 та 4 статті 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Відповідачем [PERSON] долучено до матеріалів справи заяву до ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 22.08.2022, в якій просить розірвати публічний договір та припинити будь-які нарахування, оскільки жодних послуг з теплозабезпечення від мереж ЦО він не отримує, користується законно автономним опаленням, однак жодних доказів отримання такої заяви ЛМКП «Львівтеплоенерго» до матеріалів справи не долучено. При цьому, як вже зазначалось вище, факт надання ЛМКП «Львівтеплоенерго» послуг з постачання теплової енергії підтверджується актами про включення системи теплопостачання до будинку та інформацією про кількість фактично спожитої теплової енергії будинком. Ухвалою судді від 03.06.2024 скасовано судовий наказ Галицького районного суду м. Львова від 25.04.2024 (справа №461/3111/24, провадження №2-н/461/400/24) про стягнення [PERSON] ( [INFO] , адреса зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] ) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованості за період з 01.12.2021 по 29.02.2024 за надані послуги з постачання теплової енергії в розмірі 4515 грн 98 коп. та суму сплаченого заявником судового збору в розмірі 302,80 грн (а.с.23-24). Пунктом 44 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії визначено, що сторони несуть відповідальність за невиконання умов цього договору відповідно до цього договору або закону. В силу ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). З представленого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії споживачу [PERSON] , особовий рахунок № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.12.2021 по 30.09.2024, вбачається, що останній не здійснював оплати вартості наданих йому послуг з загальнобудинкових потреб опалення та плати за абонентське обслуговування, у зв`язку з чим станом на 30.09.2024 розмір заборгованості відповідача становив 4800,12 грн (а.с.12). Разом з тим, як вбачається з вказаного розрахунку, заборгованість станом на 01.12.2021 становить 1446,32 грн, однак не вказано за який період, за якими тарифами нараховано вказану суму. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків,передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А відтак, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що заборгованість за період з 01.12.2021 по 30.09.2024 становить 4800,12 грн, оскільки 1446,32 грн нараховано за період до 01.12.2021, а тому, за висновком суду, відсутні належні правові підстави для задоволення позову у цій частині заявлених вимог. Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме в частині стягнення боргу за період з 01.12.2021 по 30.09.2024 у сумі 3353,8 грн (4800,12 грн - 1446,32 грн). Крім того, як висловився Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи №6931цс15 в своїй постанові від 13 січня 2016 року, на вказані правовідносини поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України. Згідно цієї норми, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Аналогічні положення містяться в пункті 40 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ №830 від 21 серпня 2019 року. При цьому Указом Президента України №64/20211 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв.24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, та такий продовжує діяти на даний час. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування 06 березня 2022 року і застосовується з 24 лютого 2022 року. Однак відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України №1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, підпункт 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у такій редакції: «Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285)». Таким чином, з 30 грудня 2023 року заборона на нарахування штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, процентів річних стосується виключно територій, де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій. Територія м. Львова не відноситься до територій, на яких ведуться бойові дії та не є тимчасово окупованою російською федерацією. Відомостей, що майно споживача було пошкоджене внаслідок бойових дій матеріали справи не містять. Так, позивач відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України за період з 01 січня 2024 року за послуги з постачання теплової енергії нарахував боржнику 3% річних в розмірі 10,94 грн, інфляційні втрати в розмірі 43,75 грн та пеню в розмірі 108,39 грн. Вказаний розрахунок відповідачем не спростований, у зв`язку з чим, вимога ЛМКП «Львівтеплоенерго» про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, на підставі вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 2145,61 грн.

Outcome: partial