Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Адвокат Ісмайлова А.В., діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області із заявою 11.03.2024, в якій просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, встановити факт проживання [PERSON] однією сім`єю з матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , до моменту її смерті. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [INFO] помер батько заявника [PERSON] [PERSON] , а [INFO] мати [PERSON] . За життя [PERSON] фактично успадкувала спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , в той час як [PERSON] про свої права на спадщину в межах встановленого законом строку не заявив та з приводу надання додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини не звертався. Будучи єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , з метою оформлення спадкових прав з відповідною заявою [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Приходько О.М. у лютому 2024 року. Приватним нотаріусом було заведено спадкову справу, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено у зв`язку з пропуском [PERSON] 6-місячного строку з моменту смерті спадкодавця для подання заяви про прийняття спадщини. Що стосується строку прийняття спадщини, то заявник зауважив, що не зважаючи на те, що він не був зареєстрований з батьками, однак фактично з ними мешкав з 2002 року за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері [PERSON] залишився мешкати у зазначеному житловому приміщенні разом зі своєю сім`єю, де проживає й дотепер. Вказані обставини можуть підтвердити свідки. Встановлення факту постійного проживання його зі спадкодавицею на час відкриття спадщини має для нього юридичне значення, оскільки надасть змогу реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті матері у встановленому законом порядку. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.03.2024 матеріали заяви передано до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю. Матеріали надійшли до суду 03.04.2024 та за результатами автоматизованого розподілу передано у провадження судді Євтушенку О.І. Ухвалою суду від 16.05.2024 заяву прийнято до розгляду з відкриттям окремого провадження. Ухвалою суду від 18.06.2024 відмовлено у задоволенні заяви представника заявника про її участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 11.09.2024 задоволено заяву представника заявника про її участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області. Ухвалою суду від 12.02.2025, постановленою в судовому засіданні без оформлення окремого документа, задоволено заяву представника заявника - адвоката Ісмайлової А.В. про допит свідка [PERSON] . Інших заяв, клопотань не заявлено. Інші процесуальні дії по справі судом не вчинялись. Беручи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, представник заявника [PERSON] адвокат Ісмайлова А.В. пред`явлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Заінтересована особа Олександрійська міська рада участь в судовому засіданні свого повноважного представника не забезпечила, будучи неодноразово повідомленою належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Правом на подання письмових пояснень по суті заявлених вимог заінтересована особа не скористалася. За даних обставин, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності заінтересованої особи, оскільки неявка її представника не перешкоджає розгляду судом даної категорії справи. \~ \~ \~ \~Допитана судом як свідок [PERSON] (в режимі відеоконференції) суду показала, що з сім`єю Чорноморів знайома, [PERSON] єдиний син [PERSON] та [PERSON] , постійно мешкав разом з ними за адресою: [ADDRESS] . Крім того, з [PERSON] та [PERSON] мешкала дружина [PERSON] . Проживав заявник з батьками постійно лише в цьому житловому приміщенні приблизно з 2002 року, оскільки іншого не мав, де саме він значиться зареєстрованим свідкові не відомо. Будучи військовим, він періодично їздив у відрядження, однак кожного разу повертався у дім батьків. Після їх смерті у будинку залишились мешкати [PERSON] разом зі своєю дружиною. Суд, врахувавши позицію учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, вислухавши покази свідка, надавши оцінку доказам в сукупності, доходить висновку про можливість задоволення вимог з огляду на таке. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , який народився у с-щі Димитрове Олександрівського р-ну Кіровоградської обл. Відповідно до\~процесу декомунізації, що розпочався в Україні у 2015 році, назва «Димитрове» потрапила до\~списку топонімів, що підлягають перейменуванню, а 12.05.2016 Верховна Рада України перейменувала смт. Димитрове на Олександрійське. Вказані відомості є загальновідомими та окремому доказуванню не підлягають. На момент народження [PERSON] його батьки перебували у шлюбі, офіційно зареєстрованому 26.09.1969 Бобринецьким райбюро РАЦС Кіровоградської обл., актовий запис №109 (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] ). Відомості про розірвання шлюбу в матеріалах справи відсутні. [INFO] у м. Олександрія Кіровоградської обл. помер [PERSON] , що слідує зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02.03.2020 Олександрійським міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). [INFO] у м. Бобринець Кіровоградської обл. померла [PERSON] , підтвердженням чому є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 30.08.2022 Олександрійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Як визначено ч.1\~ст.1220 ЦК України,\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Будучи єдиним спадкоємцем після смерті матері [PERSON] , заявник звернувся до приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Приходько О.М. з приводу оформлення спадщини 14.02.2024 шляхом подання відповідної заяви. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до пункту 4.15 гл.10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Мін`юсту від 22.02.2012 №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених п.3 гл.7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Приходько О.М. було заведено спадкову справу, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] було відмовлено у зв`язку з пропуском спадкоємцем строку на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки з представлених документів не вбачається, що на момент смерті спадкодавці він був зареєстрований за іншою адресою, а тому не вважається таким, що прийняв спадщину. Виходячи з того, що [PERSON] не має можливості оформити свої права на спадкове майно після смерті матері у позасудовому порядку, тому вимушений звернутися до суду в обраний ним спосіб, а саме, шляхом встановлення факту постійного проживання зі спадкодавицею на момент відкриття спадщини, адже встановлення цього факту матиме для нього юридичне значення. У постанові Верховного Суду від 24.05.2021 у справі №671/22/19 зроблено висновок, що "усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є розуміння відкриття спадщини як настання певних юридичних фактів, що зумовлюють виникнення спадкових правовідносин. При цьому, як юридичний факт відкриття спадщини характеризується двома параметрами: часом відкриття; місцем відкриття. Час відкриття спадщини має важливе значення, оскільки на час відкриття спадщини визначаються, зокрема: склад спадщини; коло спадкоємців; матеріальний закон, який буде застосовуватись до спадкових відносин". Згідно з ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. На момент смерті [PERSON] , разом з ним за однією адресою: [ADDRESS] значилася зареєстрованою з 03.12.2002 та фактично проживала [PERSON] (дружина), що слідує з довідки №50 від 28.08.2020, виданої секретарем Олександрійської селищної ради м. Олександрія Кіровоградської обл. За інформацією з реєстру Криворізької міської територіальної громади, [PERSON] з 31.03.2011 та дотепер має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, довідкою старости Олександрійського району Кіровоградської області від 12.02.2024 посвідчено, що [PERSON] фактично проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 03.12.2002, мешкав разом з матір`ю [PERSON] до моменту її смерті [INFO] . Відповідно до ч.ч.1,6 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з пп.4.10 п.4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. У п.23 вищевказаної Постанови вказано, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини) визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вказані норми також кореспондуються з п.п.3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини). Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Із системного аналізу наведених норм матеріального права слідує, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини безпосередньо з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до ст.1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. Суд зауважує, що ч.2 ст.1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування ч.3 ст.1268 ЦК України викладений у ряді постанов Верховного Суду, зокрема, від 21.10.2020 у справі №569/15147/17, від 18.11.2020 у справі №523/19010/15-ц, від 02.04.2021 у справі №191/1808/19, від 28.04.2021 у справі №204/2707/19, від 27.02.2024 у справі №688/2822/22. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч.3 ст.1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних, допустимих та достатніх в їх сукупності доказів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №633/344/16-ц. Як встановлено в судовому засіданні, спадкодавиця [PERSON] на момент смерті серед кола близьких родичів мала лише сина [PERSON] , її чоловік [PERSON] помер [INFO] . Допитана судом як свідок [PERSON] показала, що дійсно [PERSON] з 2002 року постійно мешкав з батьками у їх будинку за адресою: [ADDRESS] , а після їх смерті залишився там мешкати зі своєю сім`єю. Покази свідка суд вважає належним та допустимим доказом, оскільки вони не викликають сумнівів в їх правдивості та дійсності в сукупності з обсягом наявних у справі доказів. Крім того, довідки, на які посилається заявник як на підставу своїх вимог, підтверджують факт постійного проживання його разом зі спадкодавицею на день смерті останньої і підтверджені показами свідка. Таким чином, встановивши, що за життя [PERSON] заявник, хоч і не був зареєстрований разом з нею, однак фактично проживав, що повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, показами свідка, суд дійшов висновку, що факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини, як того вимагає положення ч.3 ст.1268 ЦК України, знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. З огляду на викладене, виходячи з інтересів осіб щодо захисту їх права на спадкування, зважаючи на те, що заявник не має іншої можливості, окрім в судовому порядку, підтвердити факт його постійного проживання разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, суд вважає, що вимога підлягає задоволенню, оскільки є законною, обґрунтованою та підтвердженою доказами, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. Ухвалюючи рішення про задоволення вимог [PERSON] саме в порядку окремого провадження, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 07.02.2024 у справі №545/844/23, від 20.12.2023 року у справі №761/16555/23, від 14.12.2022 у справі №180/2132/21, та вважає за необхідне зауважити, що необхідність встановлення факту, що має юридичне значення, для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору про цивільне право [PERSON] , яке ніким не оспорюється. Існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним, адже відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину пов`язана виключно з тим, що із наданих спадкоємцем документів не підтверджується факт його постійного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, а не оспорювання самого права [PERSON] на спадщину. Крім того,\~при ухваленні\~рішення суд\~також враховує\~правові висновки\~Верховного Суду,\~викладені у\~постанові від\~06.11.2024\~у справі\~№759/20436/23, відповідно до яких відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії через пропуск строку для подачі заяви про прийняття спадщини сама по собі не є підставою для відмови у задоволенні вимог про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем як через неефективний спосіб захисту. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ч.7 ст.294 ЦПК України, у зв`язку з чим понесені заявником судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved