Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

у грудні 2024 року [PERSON] звернулася до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаною позовною заявою, у якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, які включають: літню кухню площею 32,2 кв.м., сарай площею 24,1 кв.м., сарай площею 12,6 кв.м., сарай площею 19,9 кв.м., погріб вхідний площею 13,6 кв.м., сарай 18,8 кв.м., гараж площею 38,7 кв.м., колодязь питний із залізобетонних кілець, ворота огорожі металеві з хвірткою, огорожу з шиферу в металевих стовпах, які позивач придбала відповідно типового договору купівлі-продажу колгоспу «Червона Зірка» від 27.01.1992. В зазначеному будинку позивач проживала задовго до його придбання та проживає в ньому до цього часу. Зважаючи на повне виконання сторонами взятих на себе за змістом вказаного вище договору купівлі-продажу зобов`язань та набуття позивачкою права власності на житловий будинок, позивач звернулася до державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок по [ADDRESS] . Проте, державним реєстратором було винесено рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, мотивуючи тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, оскільки вбачаються розбіжності між надрукованою та вписаною інформацією щодо вартості об`єкта нерухомого майна та відсутня інформація про повний розрахунок між сторонами правочину до підписання договору купівлі-продажу. Окрім того, реєстрація права власності на житловий будинок садибного типу ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом на 31.12.2012 не проводилась, тому позивач позбавлена можливості зареєструвати за собою набуте право власності шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, позивач має перешкоди для реєстрації за собою права власності на набуте нею нерухоме майно, наслідком чого є обмеження права розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд (а.с.2-7). Ухвалою від 25.12.2024р. суд відкрив провадження у справі та залучив до участі у справі як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Полтавського району Полтавської області Клюшниченко В.О. (а.с. 35). У судове засідання сторони та третя особа не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, представник позивача - адвокат Бульбах Н.М. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, наполягала на задоволенні позову (а.с. 56), представник відповідача сільський голова Коляндра М.П. подав клопотання про розгляд справи без участі представника Михайлівської сільської ради та одночасно повідомив, що сільська рада проти задоволення позову не заперечує (а.с. 42,54), третя особа також подала клопотання про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує (а.с.43,55). Суд, враховуючи правову позицію сторін та третьої особи, а також дослідивши надані письмові докази у справі, встановив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.01.1992р., укладеного між колгоспом «Червона Зірка» та [PERSON] , останньою придбано житловий будинок садибного типу, загальною площею 63 кв.м, з надвірними будівлями в с. Коновалівка, Машівського району Полтавської області (а.с.10-11). Згідно з копіями квитанцій від 25.01.1992р. та від 25.08.1990р., [PERSON] сплачено колгоспу «Червона Зірка» за будинок у розмірі 3 169 крб та 1 000крб відповідно (а.с.12). Рішенням від 05.07.2024 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Клюшниченко В.О. відмовила в проведенні реєстраційних дій, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (а.с.13). Згідно з архівною довідкою архівного відділу Полтавської військової адміністрації від 16.12.2024, у книзі протоколів загальних зборів колгоспників колгоспу «Червона Зірка» с. Коновалівка, Машівського району Полтавської області за 1991 рік, протокол №3 від 25.12.1991, затвердждено про продаж колгоспних будинків за 50% вартості і сплати по 50% держмита за рахунок господарства і за рахунок колгоспника (а.с.16). Відповідно до виписки із погосподарської книги, виданої виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, згідно даних погосподарської книги с. Коновалівка №6 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 05.08.1992 року належав [PERSON] (а.с.17). Рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Полтавського району Полтавської області №121 від 19.06.2024, житловому будинку, розташованому на земельній ділянці кадастровий номер 5323081901:01:001:0064, який належить [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 27.01.1992, наступну адресу: [ADDRESS] (а.с.18). За витягом з Реєстру територіальної громади №2024/002990737 від 25.03.2024, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). 15.04.2024р. за заявою позивача ПП Полтавським бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу за адресою [ADDRESS] , в даному технічному паспорті замовником зазначено [PERSON] (а.с.20-22). Це підтверджується також витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (а.с.23-27). Згідно з інформацією ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» реєстрація права власності на житловий будинок садибного типу станом на 31.12.2012р. за адресою: [ADDRESS] , не проводилась (а.с.28). Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 221062, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1286 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.29). Згідно з висновком про вартість майна, оціночна вартість об`єкта оцінки садибного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] станом на 30.10.2024р. становить 129 100,00 грн (а.с.30). Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З положень пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, вбачається. що даний Цивільний кодекс\~України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки взаємні права та обов`язки відповідно до договору виникли в 1992 році під час дії ЦК УРСР, до правовідносин, що виникли між сторонами необхідно застосувати положення ЦК УРСР від 1963 року. Відповідно до ч. 1 ст.227 ЦК УРСР, в редакції чинній на час укладення спірного договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу). За змістом ч.2 ст.227 ст.227 ЦК УРСР, в редакції чинній на час укладення спірного договору договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Зі змісту ч.1 ст.47\~ЦК УРСР вбачається, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому випадку наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ч.1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року зі змінами та доповненнями , державна реєстрація прав є обов`язковою. В ч.4 ст. 3 цього ж Закону визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство , що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно із абз. 3 частини 3 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею свідоцтва про право власності на об`єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалась державна реєстрація прав власності для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Таким чином, позивачка набула право зареєструвати за собою право власності на спірний житловий будинок, проте має перешкоди в реалізації такого права. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст.\~392\~ЦК України передбачає можливість визнання права власника майна і в тому разі, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами або підлягає сумніву. Статтею 41\~Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями ст.\~47\~Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.\~17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. При цьому, в даному випадку позивачка придбала будинок в 1992 році, більше тридцяти років проживає в ньому, як у власному житлі, отримала вказане житло на законних існуючих на той час підставах. Вказані обставини у комплексі з відсутністю заперечень проти позову у відповідача і з урахуванням принципу верховенства права, пропорційності та завдань цивільного судочинства вказують на необхідність задоволення позову визнання за позивачкою права власності на спірний житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами. Судові витрати покладаються на позивачку за її згодою. На підставі викладеного,

Outcome: approved