Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення способів, місця та часу для її спілкування з онукою: [PERSON] , а саме: по вівторкам та суботам кожного тижня з 14 години до 18 години за місцем проживання бабусі, а також в парках, скверах, магазинах, кафе, на дитячих майданчиках, в інших громадських місцях, а також по відеозв`язку у відсутність матері дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що її син - [PERSON] перебував з [PERSON] у шлюбі. Вони мають спільну доньку [PERSON] , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з матір`ю. Посилалася на те, що відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з онукою. Вважає, що дід і баба також вправі регулярно спілкуватися з дитиною, враховуючи те, що у сім`ї панує доброзичлива атмосфера, а у будинку створені належні житлово-побутові умови. В обгрунтування позовних вимог наводить статтю 257 ЦК України, відповідно до якої дід, баба мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь в їх вихованні. З додаткових пояснень, що подані адвокатом Чередниченком Ю.В. через підсистему «Електронний суд» 17 лютого 2025 року вбачається, що на думку сторони позивача суд повинен встановити спосіб, місце та час спілкування бабусі з онукою: по вівторкам та суботам кожного тижня з 14 години до 18 години за місцем проживання бабусі, а також в парках, скверах, магазинах, кафе, інших громадських місцях, а також по відеозв`язку у відсутності матері дитини та без згоди, як матері, так і самої дитини. Двадцять першого лютого 2025 року представником відповідача подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності відповідачки, а також про часткове визнання позовних вимог в частині відсутності заперечень проти побачень з дитиною, але за згодою самої дитини та її матері. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання поданого раніше висновку. Процесуальні дії у справі Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Від представника позивачки надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 01 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Залучено до участі у справі Орган опіки та піклування Тур`я-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою суду від 21 січня 2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, вивчивши аргументи сторін, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11 грудня 2012 року. Позивачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 07 березня 2024 року у справі № 304/2776/23. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , яка досягла повноліття, та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до згаданого рішення суду доньку [PERSON] залишено проживати разом з матір`ю. Висновком органу опіки і піклування Тур`є-Реметівської сільської ради від 10 грудня 2024 року № 974/03-10 рекомендовано встановити місце, час та спосіб для спілкування бабусі [PERSON] з онукою [PERSON] в суботу з 14 години до 18 години, але за погодженням періоду перебування онуки у бабусі з її матір`ю, враховуючи стан здоров`я та бажання самої дитини, без вчинення батьками психологічного тиску на дитину. З висновку судом також установлено, що умови проживання бабусі відповідають потребам для належного виховання та спілкування дитини. Згоди між відповідачем та позивачем щодо способу участі останньої у вихованні дитини, місця та часу їхнього спілкування з нею не досягнуто. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з необхідністю встановлення порядку участі баби у вихованні онуки, оскільки згоди в добровільному порядку не досягнуто. Норми права, які застосував суд та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до статті 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України). Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного (сімейного) права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; перевага балансу інтересів; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України). Главою 21 СК України визначено особисті немайнові права та обов`язки інших членів сім`ї та родичів. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Частиною першою статті 263 СК України встановлено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України). Конструкція статті 159 СК України свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини поняття «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв`язки», зокрема, відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті. Під правом на повагу до сімейного життя баби та діда по відношенню до своїх онуків в першу розуміється право на підтримання нормальних стосунків між бабою або дідом та онуками шляхом контактів з ним. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ бабусі, дідуся до онука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини. У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 295/13297/18 (провадження № 61-8094св20) вказано, що законодавцем визначено механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється у: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина, не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби, діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (частини друга, третя статті 257 СК України). Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд не вирішив заявлений у справі спір з урахуванням вказаних вище норм права, порушив принцип правової визначеності, оскільки не визначив способи участі позивача у вихованні внука (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. У постанові Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 711/8611/20 (провадження № 61-9806св22) враховано інтереси малолітніх дітей та конкретні обставини справи, визначено порядок спілкування баби з онуками, оскільки це забезпечує якнайкращі інтереси дітей. Сама по собі наявність неприязних відносин між сторонами не є доказом, що останні створюють перешкоди позивачу у питаннях, пов`язаних з вихованням дітей. У постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 607/1377/22 (провадження № 61-11704св22) зазначено, що при вирішенні спору суди попередніх інстанцій не врахували, що задоволення вимоги про зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди позивачам у спілкуванні з онуками можливе лише у разі наявності перешкод позивачам з боку відповідача. З урахуванням обставин, встановлених судами та які визнавалися учасниками справи, відсутні підстави вважати, що відповідач чинить позивачам будь-які перешкоди у спілкуванні з їх онуками. Тому суди зробили неправильний висновок про задоволення цієї позовної вимоги. З урахуванням того, що сторонами не погоджено способи участі позивачів у вихованні онуків (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, суди обґрунтовано встановили наявність підстав для визначення порядку участі позивачів у спілкуванні та у вихованні онуків шляхом надання їм можливості бачитися з дітьми у визначені дні. У постанові від 06 квітня 2023 року у справі № 466/3563/19 (провадження № 61-5280св22) Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову про усунення перешкод у спілкуванні, також про встановлення способу участі у спілкуванні з онукою, виходив з того, що суди встановили, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування бабусі та дідуся з онуком, врахували висновок органу опіки та піклування, наданий відповідно до вимог статей 19, 159, 263 СК України, відсутність доказів негативного впливу позивачів на дитину, тому з урахуванням інтересів дитини зробили обґрунтований висновок про часткове задоволення позову. Незважаючи на те, що матеріали справи не містять доводів та доказів перешкоджання спілкуванню баби з онукою, суд уважає, що це не є підставою відмови у визначенні способів і порядку участі баби у вихованні дитини. Інше призводило б до формальних перешкод у реалізації бабою прав, передбачених частиною другою статті 159, частиною першою статті 263 СК України, а також могло б призвести до порушення гарантій, передбачених статтею 8 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Такий висновок суду повністю відповідає наведеній вище судовій практиці Верховного Суду при вирішенні спорів щодо встановлення способу участі у вихованні дитини та порядку побачення діда і баби з дитиною (онукою). Визначаючи способи участі баби у спілкуванні та вихованні онучки, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. Суд звертає увагу на те, що відповідачкою у справі не надано суду доказів на підтвердження того, що участь баби у спілкуванні та вихованні онучки неможлива, а так само, що між бабою та онукою існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні. При вирішенні питання визначення способів участі [PERSON] у вихованні онуки [PERSON] , місця та часу їхнього спілкування, суд приймає до уваги як висновок органу опіки та піклування, так і наявність умов для спілкування, вік дитини, яка може висловити свою згоду, певні уподобання чи заперечення. Також суд враховує вік дитини (12 років), тобто зустрічі з такою не потребують обов`язкової присутності матері. Стосовно вимоги позивачки про зустрічі бабусі і онуки без згоди останньої, то суд не погоджується з таким, оскільки зустрічі без згоди дитини у дванадцятирічному віці не відповідатимуть забезпеченню якнайкращих її інтересів. При цьому, суд уважає, що визначений у рішенні Органу опіки та піклування графік побачень є найбільш комфортним, відповідає інтересам дитини та бабусі, не порушує права матері. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з бабою служить задоволенню життєво важливих психологічних потреб дитини. Позивачка має право на спілкування з онукою та право приймати участь в її вихованні і при цьому відповідачка в інтересах дитини не має права перешкоджати цьому. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Також, суд уважає за необхідне роз`яснити сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, сторони не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати, насамперед, її інтересам.

Outcome: partial