Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт проживання однією сім`єю із померлим [PERSON] . В обґрунтування своєї заяви зазначила, що з померлим вона проживала з серпня 2005 року по день його смерті, за адресою: [ADDRESS] . В літній період проживали в її будинку за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. Під час такого проживання, у них народилось двоє дітей: син [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] [INFO] . Однак, відомості про батька в свідоцтвах про народження дітей записано зі слів матері. Після смерті [PERSON] заявниця здійснила його поховання, як дружина, розпорядилася речами померлого. При житті [PERSON] мав у власності 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , в якій вони проживали. Щодо отримання спадщини, заявниця звернулася до нотаріуса, проте останній повідомлено, що вона не має права на спадщину, оскільки не являється офіційною дружиною покійного. Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 12.12.2024 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами окремого провадження, витребувано у: - приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко Ольги Петрівни копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; витребувано в Обухівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ): - актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , із зазначенням всіх відомостей про його батьків (дати народження, смерті, зареєстровані шлюби, народження дітей); - за наявності актові записи про укладення шлюбу чи розірвання шлюбу громадянином [PERSON] , [INFO] ; - за наявності актові записи про народження дітей [PERSON] , [INFO] . Представниця заінтересованої особи Обухівської міської ради Київської області подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, при цьому просила суд прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення заявниці, її представника та свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК, України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Так судом встановлено, що [PERSON] з серпня 2005 року проживала в цивільному шлюбі із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зі слів заявниці в неї та [PERSON] народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Як зазначено у заяві, на час народження дітей [PERSON] втратив паспорт громадянина України та не мав змоги подати заяву до відділу ЗАГСУ про те, що він батько. З даних обставин у свідоцтві про народження дітей в графі батько був зроблений запис (записаний) з слів матері - [PERSON] , (прізвище заявниці, а ім`я та по батькові [PERSON] ), а в графі по батькові дітей записано - [PERSON] та [PERSON] , про що [PERSON] не заперечував. Однією сім`єю з [PERSON] та [PERSON] проживали з серпня 2005 року по день його смерті, за адресою: [ADDRESS] . В літній період проживали в будинку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина. Вказаний факт в судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та неповнолітній свідок [PERSON] , який стверджував в судовому засіданні, що померлий [PERSON] є його батьком, але через залежність від алкоголю батька його мати - заявниця по справі іноді була змушена повертатися до своїх батьків. Отже, свідки пояснили, що алкоголізм [PERSON] та схильність в цьому стані застосовувати фізичне насильство до заявниці періодично робили неможливим з ним проживання, але між [PERSON] та [PERSON] ніколи не втрачався зв`язок, він регулярно спілкувався із дітьми, при можливості допомагав грошима на їх утримання із неофіційних заробітків та сприймав дітей, як рідних. Ні в кого в оточуючих не виникало сумнівів, що у [PERSON] та [PERSON] є двоє спільних дітей. Свідок [PERSON] , як з`ясувалося в судовому засіданні, мала впевненість, що [PERSON] та [PERSON] одружилися за життя останнього. [PERSON] [INFO] , помер [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть. [PERSON] здійснила його поховання, як дружина, розпорядилася речами померлого, що підтверджено Свідоцтвом про поховання. При житті чоловік [PERSON] мав у власності 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , в якій вони проживали. [PERSON] зверталась до нотаріуса щодо отримання спадщини, проте останній повідомлено, що вона не має права на спадщину, оскільки не є офіційною дружиною покійного. Як вбачається з листа приватного нотаріуса від 16.01.2025 №5/01-16, спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] не відкривалась. Обухівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області листом від 14.01.2025 №18/30.21-27 повідомив, що актові записи про шлюб, розірвання шлюбу та народження дітей [PERSON] , [INFO] , в архіві відділу та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян - відсутні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини. Кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців є їхнє проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. Отже, визначальним є поняття сім`ї. Відповідно до положень ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За положеннями ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положення міститься і у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 686/8440/16-ц. В пункті 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків. Верховний Суд у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 38/15738/17; від 11 лютого 2022 року у справі № 947/22756/19; від 17 липня 2024 року у справі № 705/928/23 сформулював висновок про те, що на підтвердження факту родинних відносин можуть додаватися не тільки такі письмові докази, як свідоцтва про народження, шлюб, смерть, актові записи про народження та смерть. Доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту також можуть бути: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Крім того, судами підлягають врахуванню довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану. Також мають враховуватися показання свідків, яким достовірно відомо про стосунки (взаємовідносини) померлого із заявником. Цей перелік не є вичерпним. У справах про встановлення фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів, суд може брати до уваги всі передбачені законом засоби доказування, серед яких показання свідків, що пояснюється відсутністю письмових доказів, які б посвідчували такі факти. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Факт, за встановленням якого звернулася заявниця, має юридичне значення. Дані про наявність спору про право відсутні. Ураховуючи викладене, беручи до уваги, що стороною заявниці були надані належні та допустимі докази, які підтверджують факт її проживання з [PERSON] однією сім`єю, що підтверджується показаннями свідків, наданими у судовому засіданні, тому заявлені вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Отже, судові витрати слід залишити за заявником.

Outcome: approved