Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання та утримання сина. Позов мотивований тим, що з 14 жовтня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час подружнього життя у них народилося двоє дітей - син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 04 червня 2024 року по справі № 138/744/24 шлюб між сторонами розірвано. 30 липня 2024 року між сторонами було укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу та зареєстрований у реєстрі за № 1955. Відповідно до договору, сторони домовилися, що син проживає з батьком, а дочка з матір`ю, також передбачили порядок здійснення батьківських прав кожним із батьків. Втім, відповідачка не виконує укладеного договору. Тому позивач вимушений був звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання та утримання сина. Представник позивача адвокат Пограничний А.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Просив судові витрати залишити за позивачем. Суду показав, що малолітній син сторін проживає разом із позивачем. Між ними склалися довірительні відносини, син прив`язаний до батька та бажає проживати саме з батьком. Позивач самостійно утримує сина, забезпечує усім необхідним для гармонійного розвитку дитини, самостійного займається його вихованням. Між сторонами був укладений договір про виконання батьками батьківських прав по відношенню до дітей, але відповідачка його не дотримується, постійно намагається забрати сина, через що дитина перебуває у постійному стресі та нервовому напруженні. Щодо вимоги\~про встановлення\~факту самостійного\~виховання та\~утримання сина\~позивачем адвокат\~зазначив,\~що встановлення\~вказаного факту\~необхідне для захисту прав та інтересів дитини, оформлення документів щодо соціальної допомоги, вирішення питань щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері. Крім цього, адвокат зазначив, що з 04 січня 2021 року його довіритель працює на посаді інспектора СРПП ВП № 2 (м. Шаргород) Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, за посадою йому надано відстрочку від призову до військової служби під час мобілізації на особливий період, тому даний спір не пов`язаний з можливістю подальшого отримання відстрочки від призову під час мобілізації з метою ухилення від проходження військової служби. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та суду показала, що дійсно між сторонами було укладено договір щодо виконання кожним із батьків батьківських прав по відношенню до їхніх з позивачем спільних дітей. Втім, відповідач не виконує вказаний договір та не бажає його виконання в подальшому з огляду на те, що хоче аби син проживав разом із нею. Також відповідач показала, що свого житла не має, проживає у будинку батьків, постійного місця роботи та стабільного доходу теж немає. Через матеріальний стан відповідач не допомагає утримувати сина, цим займається лише його батько. Їздить на заробітки по містах України та за кордон. В цей час дочка залишається з матір`ю відповідачки. Під час спілкування з сином помітила його прихильність та прив`язаність до батька, а також те, що син хоче проживати з батьком. Але хоче аби її діти були біля неї та проживали разом з нею. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Органом опіки та піклування Чернівецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області в особі селищного голови Бень О.П. подано до суду письмові пояснення щодо суті спору, де зазначено, що комісією у складі начальника служби у справах дітей Чернівецької селищної ради Юрковської Л.С., головного спеціаліста служби [PERSON] , старости села Стаєнного М.М. обстежено умови проживання малолітнього [PERSON] та з`ясовано, що для дитини створено відповідні санітарно-гігієнічні умови, хлопчик має окрему кімнату, обладнану усім необхідним для належного розвитку та навчання. При спілкуванні з працівниками служби у справах дітей малолітній [PERSON] висловив свою прихильність до спільного проживання з батьком. Зважаючи на це, орган опіки та піклування підтримує позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини та встановлення факту та просить розглянути справу у відсутність представника. Суд, заслухавши пояснення відповідача, доводи представника позивача, письмові матеріали справи та наявні при ній докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з 14 жовтня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час подружнього життя у них народилося двоє дітей - син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 04 червня 2024 року по справі № 138/744/24 шлюб між сторонами розірвано. 30 липня 2024 року між сторонами було укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу та зареєстрований у реєстрі за № 1955. Відповідно до договору, сторони домовилися, що син проживає з батьком, а дочка з матір`ю, також передбачили порядок здійснення батьківських прав кожним із батьків. Як слідує з витягу з реєстру територіальної громади № 2022/000756776 син сторін зареєстрований та проживає за місцем реєстрації та проживання батька - по [ADDRESS] , що підтверджується витягом. Згідно довідки, виданої старостою села Саїнка Чернівецької територіальної громади Могилів-Подільського району Вінницької області від 25 липня 2024 року № 310, позивач [PERSON] самостійно виховує сина [PERSON] , [INFO] , з яким вони зареєстровані та проживають по [ADDRESS] . В свою чергу, дочка сторін зареєстрована за місцем проживання матері [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2024/008977426. Як встановлено в ході судового розгляду, договір щодо виконання батьківських обов`язків, не виконується зі сторони відповідача. Також судом встановлено, що позивач має постійне місце роботи, сталий дохід, власне житло, де проживає разом із сином. В свою чергу, мати не має власного житла, не має доходу, проживає за рахунок тимчасових підробітків, за межами населеного пункту, де проживає з дочкою, в цей час дочка залишається з бабкою. Коштів на участь у забезпеченні сина вона не має, можливості забезпечити нормальні умови для проживання, утримання та виховання сина теж не має. Органом опіки та піклування Чернівецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області в особі селищного голови Бень О.П. подано до суду письмові пояснення щодо суті спору, де зазначено, що комісією у складі начальника служби у справах дітей Чернівецької селищної ради Юрковської Л.С., головного спеціаліста служби [PERSON] , старости села Стаєнного М.М. обстежено умови проживання малолітнього [PERSON] та з`ясовано, що для дитини створено відповідні санітарно-гігієнічні умови, хлопчик має окрему кімнату, обладнану усім необхідним для належного розвитку та навчання. При спілкуванні з працівниками служби у справах дітей малолітній [PERSON] висловив свою прихильність до спільного проживання з батьком. Зважаючи на це, орган опіки та піклування підтримує позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного утримання та виховання сина, що відповідає обставинам, встановленим комісією. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6\~статті 3 ЦК України). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою\~статті 7 СК\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із\~статтею 141 СК\~мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 160 СК\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із ч. 1, 2\~ст. 161 СК\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі\~статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 161 СК\~передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У постанові Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 377/128/18 суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої\~статті 161 СК\~свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що малолітній син проживає разом з батьком, який належним чином дбає про виховання та умови проживання дитини. Будь-яких обставин чи доказів того, що подальше визначення місця проживання дитини з батьком не відповідатиме інтересам дитини судом не встановлено. Суд звертає увагу, що відповідач, як мати дитини, не позбавлена прав та можливостей здійснення представництва та захисту законних прав та інтересів свого сина, як і не обмежена у праві брати участь у вихованні дитини. У випадку, якщо виникнуть обставини, які свідчитимуть, що перебування дитини за попереднім місцем проживання разом з батьком створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що подальше проживання дитини з батьком суперечитиме інтересам дитини, то відповідач не обмежений у праві звернутись до суду з позовом до батька дитини про зміну місця проживання дитини шляхом визначення місця проживання дитини з матір`ю. За таких обставин, виходячи із найкращих інтересів малолітнього [PERSON] , враховуючи вік дитини, обставини та умови життя дитини, беручи до уваги право дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, висновок органу опіки та піклування Чернівецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області , за яким якнайкращим інтересам дитини відповідатиме його залишення з батьком, покази відповідача, надані в ході судового розгляду, а саме, що вона невзмозі забезпечити відповідні умови проживання сина, належне фінансове забезпечення, адже не має власного житла, не має постійного місця роботи, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами та обов`язками батьків, враховуючи, що батьки не змогли самостійно дійти згоди щодо вирішення питань про визначення місця проживання сина [PERSON] , суд доходить висновку, що на даному етапі життя малолітнього сина визначення його місця проживання із батьком буде відповідати найкращим інтересам дитини та сприятиме реалізації правової визначеності у стосунках сторін, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2\~ст. 315 ЦПК України, а також роз`яснень Верховного Суду «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що син сторін [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] та перебуває на повному фінансовому забезпеченні батька, що відповідачем визнано та підтверджується матеріалами справи. Встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем сина необхідне йому для захисту прав та інтересів дитини, оформлення документів щодо соціальної допомоги, вирішення питань щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері. При вирішенні спору суд враховує й той факт, що з 04 січня 2021 року позивач працює на посаді інспектора СРПП ВП № 2 (м. Шаргород) Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, за посадою йому надано відстрочку від призову до військової служби під час мобілізації на особливий період, тому даний спір не пов`язаний з можливістю подальшого отримання відстрочки від призову під час мобілізації з метою ухилення від проходження військової служби. Отже, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини не суперечить законодавству і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та має для позивача юридичне значення. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи позовна вимога про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини [PERSON] позивачем підлягає задоволенню. За клопотанням представника позивача, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved