Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2020 року, у справі № 640/16857/19, було зобов`язано Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів в м. Києві повторно розглянути скаргу [PERSON] , від 30.07.2019 року, протягом семи днів, з дня набрання рішенням законної сили, з урахуванням висновків суду. Як видно з постанови про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER], рішення суду має бути виконне протягом семи нів, з дня набання рішенням законної сили. Тобто, до 12.03.2020 року. Позивач вказує, що останній неодноразово письмово звертався до державного виконавця, з проханням вчинити всі дії, передбаченні законодавством, для виконання рішення суду. Але до цього часу, рішення не виконане. А тому, тривале невиконання рішення суду, завдало позивачу, моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких останній зазнав, у зв`язку з протиправною поведінкою, щодо нього. Вказує, що його звичайний ритм життя змінився. Тривале невиконання рішення суду, викликало моральні страждання від неможливості добитися справедливості та задоволення вимог, які присудженні судом. У зв`язку з цією ситуацією, позивач вказує, що відчуває себе ошуканим, що негативно познчилося на його пихічному стані, що змушує, його сильно нервувати і переживати. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з державного бюджету на свою користь 15 000,00 грн. компенсації за завдану моральну шкоду, тривалим невиконаням рішення суду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2021 року позовну заяву [PERSON] до Держави України в особі Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про відшкодування моральної шкоди - залишено без руху. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.08.2021 року позовну заяву [PERSON] до Держави України в особі Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про відшкодування моральної шкоди - повернуто заявникові у звязку із неусунення недоліків. Постановою Київського апеляційного суду від 11.08.2022 року ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 16.08.2021 року скасовано та направлено справу до того ж суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження. Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Соколову О.М. та переданно судді 22.08.2022 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.09.2022 року відкрито провадження у цивільній справі №757/21581/21-ц за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судовому засіданні позивач вимоги пдтримав, просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. \\Згідно з ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність преставника відповідача, на підставі наявних в ній доказів. Матеріалами справи встановлено, що у провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 640/16857/19 виданого 08.10.2020 року Окружним адміністративним судом м. Києва, про зобов`язання Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів в м. Києві повторно розглянути скаргу [PERSON] , від 30.07.2019 року, протягом семи днів, з дня набрання рішенням законної сили, з урахуванням висновків суду. Звертаючись до суду з позовом позивач указував на те, що через тривале невиконання рішення суду, йому завдано моральну шкоду, розмір якої визначено в сумі 15 000,00 грн. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, за змістом якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст. ст. 1173 та 1174 ЦК України. Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України). Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди (висновок у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 686/21800/21). Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Обов`язок доказування в цивільному процесі встановлений ст. 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказуванню підлягає факт завдання особі моральної шкоди, в чому така моральна шкода знайшла вираз, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Сам факт тривалого невиконання рішення суду, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, не є безумовною підставою для висновку про заподіяння позивачеві такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди. Факт існування моральних страждань може бути доведений показаннями свідків, висновками експертів, письмовими доказами (наприклад, медичними довідками, висновками) та іншими документами, що підтверджують обставини, що мають значення для доказування факту заподіяння моральної шкоди, обґрунтування визначеного позивачем розміру компенсації тощо. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що йому завдано моральну шкоду діями відповідача, зокрема, не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed