Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Директор КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» Косенкова І.В. звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] у психіатричний стаціонар без його згоди. У обґрунтування заяви зазначила, що [PERSON] , була госпіталізований до комунального закладу згідно з направленням лікаря Золотоніської КНП [PERSON] . Підставою для примусової госпіталізації є той факт, що [PERSON] виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього самого та оточуючих. У судовому засіданні представник заявника, лікар-психіатр [PERSON] , підтримала заяву та пояснила, що на даний час психічний стан [PERSON] є тяжким, він неодноразово лікувався в ЧОПЛ. 24.02.2025 року був оглянутий комісією лікарів психіатрів КНП «ЧОПЛ», які дійшли висновку, що лікування можливе тільки в умовах стаціонару. Зазначила, що підставою звернення до суду з поданою заявою є відмова [PERSON] від лікування в умовах стаціонару. Тому просила суд надати дозвіл на його примусову госпіталізацію до КНП «ЧОПЛ ЧОР» до психіатричного стаціонару без його згоди. Пояснила, що [PERSON] в першу чергу є небезпечним для оточуючих, що виявляється в проявах агресії, переважно в словесному вираженні, до рідних та до себе. Відмовлявся від родичів, пояснюючи, що не можуть бути родичами ті, хто його привіз до психіатричної лікарні. Під час строкової служби була суіцидальна спроба та висловлювання маячних ідей з подальшим роздяганням та перебуванням оголеним на вулиці при мінусовій температурі повітря. Подібними діями останній заподіяв шкоди своєму здоров`ю в лютому 2025 року, оскільки зазнав обморожувань. Останнього разу лікувався в ЧОПНД в 2024 році. В лікарню доставлений в супроводі поліції, чинив опір, не бажав брати участь в судовому розгляді. Прокурор\~ подану заяву про примусову госпіталізацію [PERSON] підтримала та просила задовольнити, спираючись на досліджені в судовому засіданні письмові докази. [PERSON] , присутній в судовому засіданні в режимі відеоконференції, проти задоволення поданої заяви заперечував. З метою встановлення його волевиявлення [PERSON] пояснено, що судом розглядається заява щодо надання йому стаціонарного лікування в примусовому порядку, однак останній не виразив зрозумілої думку з даного приводу, вказував лише, що не має власного одягу за сезоном. Водночас пояснив, що вранці в п`ятницю, 21.01.2025 мав намір іти до церкви, але його насильницькими методами помістили в мікроавтобус та доставили до психіатричної лікарні. Вказані дії були здійснені в тому числі і співробітниками поліції, які застосували до нього протиправне насильство, що виражалося в надмірному затисканні на його руках наручників, зі слів самого [PERSON] «забивали наручники ногами». Адвокат, залучений органом з надання безоплатної вторинної правової допомоги, просив суд прийняти рішення з огляду на психічний стан особи, щодо якої розглядається заява, для збереження життя та здоров`я останньої, якій лікування потрібне і це виражено об`єктивно. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх в сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню. Згідно з вимогами ст. 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Судом встановлено, що [PERSON] 21 лютого 2025 року о 13 год. 10 хв. був госпіталізована до КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» згідно з направленням Золотоніської КНП з підстав реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. У зв`язку із графіком роботи лікарні, оглянутий був 24.02.2025 комісією лікарів-психіатрів, якою встановлено наявність загострення тяжкого психічного розладу. Відповідно до статті 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно з вимогами ст. 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно з вимогами ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Відповідно до висновку ЛКК КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» від 24 лютого 2025 року про стан психічного здоров`я [PERSON] , госпіталізація пов`язана з погіршенням психічного стану. Психічні розлади у [PERSON] простежуються з 2009 року з діагнозом параноїдної психосоматики з афективними включеннями, з часом захворювання набуло загострень. Як наслідок, лікувався в ЧОПЛ 4 рази. Під час загострення виявляються симптоми параноїдної симптоматики, наплив думок, агресивність до рідних, злобність та роздратованість, стан тривожності та напруженості, оголення в людних місцях з супроводом маячних висловлювань щодо до цих дій.\~\~\~ Комісія прийшла до висновку, що у [PERSON] наявне загострення тяжкого психічного розладу - параноїдної шизофренії з епізодичним типом перебігу у вигляді афектно-маячного синдрому з агресивною поведінкою та реальними намірами вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, тому потребує стаціонарного лікування. Суд зазначає, що надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею. Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07(провадження № 14-9свц18). Оскільки в судовому засіданні підтверджено наявність у [PERSON] психічного розладу, встановлені обставини, що він проявляє реальні наміри вчинити дії, що являють безпосередню небезпеку для себе та оточуючих і не погоджується пройти курс лікування, на даний час наявні підстави для його госпіталізації в психіатричний стаціонар в примусовому порядку. При цьому суд звертає увагу, що [PERSON] вказано на протиправне застосування щодо нього фізичного впливу з боку працівників поліції, які здійснювали супровід його до закладу з надання психіатричної допомоги. Вказане виражалося в тому, що на нього були надягнені наручники, які затисли надмірно, з допомогою ніг. На запитання в судовому засіданні щодо наявності в нього тілесних ушкоджень, спричинених вказаними діями, [PERSON] заперечував їх існування, з об`єктивної точки зору його стан, наскільки може сприйматися при судовому розгляді в режимі відеоконференції, не вказує на наявність в нього тілесних ушкоджень. Вказані твердження особи, щодо якої вирішується заява про примусову госпіталізацію, за своєю суттю є суперечливими, однак не знімають з суду обов`язків вжити негайних заходів з метою їх перевірки, у зв`язку із чим судом постановлено окрему ухвалу. На підставі викладеного,

Outcome: approved