Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Лебєдєва Т.О. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 14 липня 2000 року між сторонами було укладено шлюб, актовий запис №865. У шлюбі у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] . Вказує, що протягом останніх років стосунки у сторін погіршувались, у них виникли різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, вони не підтримували належних подружніх стосунків. У зв`язку з цим сторони припинили спільне проживання. Оскільки сторони живуть окремим життям та своїми інтересами, не ведуть спільного господарства, у кожного окремий бюджет, позивач не бачить сенсу підтримувати сімейні відносини. Враховуючи вищевикладене, просить шлюб між позивачем та відповідачкою розірвати. Позивач в судове засідання не з`явився, однак від його представника до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримала, просила такий задоволити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій позов підтримала та просила такий задоволити. Оскільки відповідач визнала пред`явлений до неї позов і визнання відповідає позову, не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.07.2000 у Відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №865, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 14.07.2000. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 27.08.2021. Згідно з ч. 2 ст.140 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з приписами частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити, розірвати шлюб між сторонами, оскільки він існує лише формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливе. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача на підставі ст 141 ЦПК України. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 50% сплаченого судового збору при поданні до суду позовної заяви, що становить 484,48 грн., а інших 50% слід повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved