Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №102119227 від 10.03.2021 у розмірі 59 205 грн 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] 19.04.2021, з власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан», подала заявку на отримання кредиту №102119227. ТОВ «Мілоан» направило Товт О.В. електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого остання підтвердила прийняття умов кредитного договору №102119227 від 10.03.2021 і таким чином уклала договір про споживчий кредит. На підставі платіжного доручення відповідачу перераховано кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 15 000 грн. Відповідач не виконав належним чином свої кредитні зобов`язання. Так, 08.07.2021 згідно з умовами договору відступлення прав вимоги № 04Т ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за вищевказаним кредитним договором на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно останнє набуло права вимоги до відповідача. Надалі, \~24.01.2022 між ТОВ\~«Діджи Фінанс»\~та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено Договір факторингу №1/15 відповідно до умов якого та згідно з Додатком №1 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит\~№102119227 від 10.03.2021. Згідно з Додатком №1 до Договору факторингу сума боргу [PERSON] перед ТОВ «ФК «Пінг-Понг» становить 59\~205 грн, з яких - заборгованість за тілом кредиту становить 13 500 грн; заборгованість за відсотками становить 45 705 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її участі та відзив на позовну заяву не подала. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що 10.03.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №102119227. Згідно з п.1 договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, строком на 30 днів надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 15 000 грн, а позичальник повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін до 09.04.2021 та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з п.1.5.1 договору комісія за надання кредиту становить 0 грн 00 коп. Відповідно до п.1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 4 500 грн, які нараховуються за ставкою 1,00 відсоток від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Також визначено стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 договору). Для укладення цього договору в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан», [PERSON] подала анкету-заяву на отримання кредиту №102119227, у якій визначено суму кредиту, строк дії та дату повернення кредиту, комісію та відсотки за користування кредитом. Кредитний договір укладено в електронному вигляді та підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію». На підтвердження виконання ТОВ «Мілоан» зобов`язань за кредитним договором, суду надано копію платіжного доручення №25894823 від 10.03.2021, згідно з яким ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок [PERSON] 15\~000 грн. Надалі, 08.07.2021 між ТОВ «Діджи Фінанс» як фактором, та ТОВ «Мілоан» як клієнтом, укладено договір відступлення прав вимоги №04Т. Згідно з договором №04Т, останній зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Згідно з витягом з додатку до договору факторингу №04Т від 08.07.2021 ТОВ «Діджи Фінанс» отримало право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №102119227 від 10.03.2021 на суму заборгованості 59 205 грн. Також суду надані копії платіжних інструкцій на підтвердження сплати коштів за відступлення права вимоги. Таким чином, ТОВ «Діджи Фінанс», як новий кредитор, отримав право вимоги до боржника [PERSON] . Відповідно до договору факторингу №1/15 від 24.01.2022, який укладено між ТОВ «ФК «Пінг-Понг», як фактором та ТОВ «Діджи Фінанс, як клієнтом, останній зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Згідно з витягом з додатку до договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 ТОВ «ФК «Пінг-Понг», отримало право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №102119227 від 10.03.2021 на суму заборгованості 59 205 грн. Також суду надані копії платіжних інструкцій на підтвердження сплати коштів за відступлення права вимоги. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит №25894823 від 10.03.2021 за період з 10.03.2021 до 23.06.2021 у [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 59 205 грн, з яких: 13\~500 грн - заборгованість за тілом кредиту, 45 705 грн - заборгованість за відсотками. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1-4 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами, якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір; Відповідно до ч.ч.1,3,4,7 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 ЗУ «Про електронну корупцію). Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Без здійснення вищевказаних дій кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому, цей правочин, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладання цього договору у запропонованій формі відповідно внутрішній волі сторін. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, в постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20. Положення ЗУ «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис» так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавіто-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а\~статтею 530 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1\~ст. 612 ЦК України). Частиною 1\~ст. 1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, при укладенні кредитного договору сторонами досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено, серед іншого, суму кредиту, процентну ставку за користування таким та порядок повернення кредиту, комісію за надання кредиту, строк дії договору, тощо. Таким чином, укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання. При цьому, термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не погашено, доказів протилежного суду не надано. Відповідно до п.1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України закріплено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивачем доведені заявлені позовні вимоги, а саме факт укладання договору про споживчий кредит, факт набуття прав вимоги та факт наявності заборгованості за договором про споживчий кредит, шляхом надання належних та допустимих доказів, які містяться в матеріалах справи. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.07.2014 року суд дійшов висновку, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому законом порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, а саме, не здійснила погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість перед позивачем як новим кредитором. Разом із тим, відповідно до графіку платежів за договором про споживчий кредит №102119227 від 10.03.2021, платіж повернення кредиту та сплати процентів повинен був бути внесеним відповідачем 09.04.2021 на загальну суму 19 500 грн, яка включає: суму кредиту 15 000 грн, проценти за користування кредитом 4 500 грн. Отже, за умовами договору про споживчий кредит №102119227 від 10.03.2021сторони погодили строк його дії до 09.04.2021. Разом з тим, відповідно до п.2.3.1.2 кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 договору. Відповідно до умов п.2.2.3 після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті\~599\~та частини четвертої статті\~631 ЦК України\~він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором неможливо встановити обґрунтованого розрахунку процентів та періоду їх нарахувань, докази пролонгації кредитного договору відсутні. Враховуючи вищевикладене, а також те, що умовами кредитного договору не передбачено нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню саме узгоджений сторонами договору розмір процентів, що становить 4 500 грн, а також сума кредиту, отриманого відповідачем, у розмірі 15 000 грн. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 500 грн. Щодо стягнення з відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги, суд зазначає наступне. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України. Представник позивача просила стягнути понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн, додавши до матеріалів справи докази понесення таких витрат. Відповідач клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявляв. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до\~ст.137\~ЦПК України\~витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості у вказаній справі позивачем надано копії: договору №43657029 від 07.08.2024 про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ «ФК «Пінг-Понг» та адвокатом Білецьким Б.М.; додаткової угоди №102119227 від 30.09.2024 до вказаного договору; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №5618/10; акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30.09.2024, в якому сторони підтвердили, що бюро надало клієнту, а останнє прийняло правничу допомогу на суму 6000 грн, та клієнт немає претензій щодо виконаного, оплата професійної правничої допомоги здійснюється в повному обсязі при підписанні такого акту; платіжну інструкції від 30.10.2024 №67, згідно з якою ТОВ «ФК «Пінг-Понг» перерахувало адвокату Білецькому Б.М. грошові кошти в розмірі 6\~000 грн. Судом враховується, що згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України). Дослідивши подані представником позивача докази та матеріали справи, суд вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 6 000 грн, понесених позивачем, є документально підтвердженим, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Разом з цим, враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правової допомоги у цій справі в розмірі 1 976 грн 40 коп пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 797 грн 94 коп. На підставі викладеного ст.ст.512, 514, 525, 526, 546, 548, 549, 599, 611, 612, 1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial