Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

13.12.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.03.2021 між ТОВ «ФК «Авіра груп» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 23181 від 07.03.2021 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, за умовами якого позикодавець надав відповідачу 07.03.2021 грошові кошти у розмірі 3000,00 грн строком на 14 днів зі сплатою процентів у розмірі 2,5 % в день або 912,5 % річних. Відповідно до довідки від 22.10.2024 ТОВ «Платежі онлайн», 07.03.2021 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 3000,00 грн за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що є доказом видачі кредитних коштів. 17.02.2022 між ТОВ «ФК\~«Авіра груп» та ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК\~«Авіра груп» відступило ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 до договору факторингу № 02-17/02/2022 ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Відтак, заборгованість відповідача за кредитним договором складає 17550,00 грн, з яких 3000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 14550,00 грн прострочена заборгованість за процентами, яку позивач просить суд стягнути на свою користь, а також 10500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та понесені судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 20.12.2024 відкрито провадження у справі № 141/819/24 та з врахуванням вимог ст.\~274\~ЦПК України вирішено розгляд справи провести в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами 30.01.2025, зобов`язано позивача надати суду докази направлення [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 23181 від 07.03.2021 та обґрунтований розрахунок з посиланням на докази сплати відповідачем коштів за договором про надання фінансового кредиту № 23181 від 07.03.2021, а також зобов`язано відповідача надати суду докази погашення боргу за укладеним договором про надання фінансового кредиту № 23181 від 07.03.2021. 06.01.2025 до суду через систему «Електронний суд» на виконання вимог ухвали суду від 20.12.2024 надійшла заява представника позивача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» адвоката Пархомчука С.В. від 05.01.2025 про долучення документів до матеріалів справи № 141/819/24. Також 27.01.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» адвоката Пархомчука С.В. від 27.01.2025 щодо стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача 10500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Судове засідання, призначене на 30.01.2025, не відбулось та було відкладено на 18.02.2025, у зв`язку з відсутністю доказів про належне повідомлення відповідача про дату та місце розгляду справи №141/819/24. Позивач ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», будучи належним чином повідомленим про дату та місце розгляду справи №141/819/24, жодних інших заяв чи клопотань суду не подав. При цьому,\~в позовній\~заяві представник\~ ТОВ «ФК «КЕШ ТУ\~ГОУ» адвокат\~Пархомчук С.В. просив суд розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про дату та місце розгляду справи № 141/819/24 шляхом скеровування коресподенції суду по місцю реєстрації та на електронну адресу відповідача, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 30.01.2025, однак відзив на позов не подав, а також жодних інших заяв чи клопотань від нього до суду не надходило. Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Також якщо для розгляду справи упорядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 3 ст. 279 ЦПК України). Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи надіслання судом сторонам у справі ухвали суду, в якій встановлено час на вчинення процесуальних дій, та у зв`язку з неподанням відповідачем та його представником у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до положень ст.ст. 178, 279 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи №141/819/24, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 07.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіра груп» (далі по тексту товариство) та [PERSON] (далі по тексту клієнт) було укладено кредитний договір № 23181 (далі по тексту кредитний договір), за умовами якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 3000 грн 00 коп на умовах строковості, зворотності, платності (далі кредит), а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначеним цим договором (п.1.1 кредитного договору). Кредит надається строком на 14 днів (до 20.03.2021), строк дії договору 14 днів, але в будь-якому випадку договір діє до повного його виконання сторонами. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована, без письмової згоди клієнта товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за договором (п.1.2.-1.3. кредитного договору). Згідно п. 1.4. кредитного договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта (п. 1.6. кредитного договору). Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (п.2.1. кредитного договору). У разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. цього договору та/або в додатку до даного договору, клієнт зобов`язаний виплатити товариству пеню в розмірі 5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов цього договору, починаючи з першого дня прострочення. При цьому, пеня нараховується до дня повного погашення заборгованості за договором включно, але в будь-якому випадку не більше 100 (ста) календарних днів (п.4.3 договору). Кредитний договір підписано відповідачем з використанням електронного підпису AV5685 одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Згідно додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 23181 від 07.03.2021, сторонами було погоджено графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту, а саме строк, на який надано кредит 14 днів, суму кредиту 3000,00 грн, суму комісії за користування системою, 15% 450 грн, фіксовану процентну ставку за користування - 2,5%, суму нарахованої пені (у разі наявності прострочення), грн. (кількість днів прострочення*5%) 5%, до оплати 4500,00 грн. Додаток № 1 до кредитного договору підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до інформаційної довідки № 1155/10 від 22.10.2024 ТОВ «Платежі Онлайн» як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція, номер транзакції 31514-45625-24943, номер замовлення A61375B34847CLY23181T209036, сума 3000,00 грн, дата та час проведення 2021-03-07 21:16:12, емітент платіжної картки А-BANK, опис видача кредиту #23181. Як убачається зі змісту довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіра груп» про ідентифікацію, клієнт [PERSON] , з яким укладено договір № 23181 від 07.03.2021, ідентифікований ТОВ «ФК «Авіра груп». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі https://www.aviracredit.com.ua/. Одноразовий ідентифікатор КL5685, дата відправки ідентифікатора позичальнику 07.03.2021, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор 380689311091. 17.02.2022 між ТОВ «ФК «Авіра груп» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу № 02-17/02/2022, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, які зазначені у реєстрі боржників (п. 1.2 договору). Відповідно до п. 6.1 договору факторингу, клієнт передає (відступає) фактору права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, та які входять до портфелю заборгованості Загальний розмір портфеля заборгованості боржників, права вимоги до яких відступаються, складає 114623306,90 грн. Як убачається із витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 02-17/02/2022 від 17.02.2022, загальна заборгованість [PERSON] , [INFO] , за кредитним договором № 23181 від 07.03.2021 становить 17550,00 грн, з яких: 3000,00 грн сума заборгованості по кредиту та 14550,00 грн сума заборгованості за відсотками. Згідно вимоги про виконання зобов`язань за кредитним договором, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» повідомляло [PERSON] про його заборгованість по кредитному договорі № 23181 від 07.03.2021 у розмірі 18000,00 грн, з яких 3000,00 грн сума заборгованості за кредитом, 14550,00 грн сума заборгованості за відсотками та 450,00 грн сума заборгованості по штрафах/пені. Як убачається із виписки з особового рахунку за кредитним договором № 23181, заборгованість [PERSON] не погашена та становить 17550,00 грн, з яких 3000,00 грн сума заборгованості за кредитом, 14550,00 грн сума заборгованості за відсотками. Станом на\~22.07.2024\~заборгованість за\~кредитним договором\~№ 23181\~від 07.03.2021\~не погашена.\~Нарахування відсотків,\~пені,\~штрафів ТОВ\~ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» не здійснювало. Також відповідно до розрахунку заборгованості за договором №23181 від 07.03.2021 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 17.02.2022, заборгованість відповідача складає 17550,00 грн, з яких 3000,00 грн платежі, 1050,00 грн основна сума (тіло), 13550,00 грн відсотки по кредиту. Первісний кредитор повністю виконав свої зобов`язання за укладеним договором, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У свою чергу, відповідач не виконав умови взятих на себе зобов`язань, не сплатив кредит та проценти за користування кредитом у повному обсязі, у зв`язку із чим загальна заборгованість відповідача перед позивачем не погашена та становить 17550,00 грн. Визначаючись щодо встановлених обставин та заявлених позовних вимог, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.\~11 Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також частиною 1 статті 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 3 ст. 207\~ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Також відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до ч. 2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Стаття 1082 ЦК України зобов`язує боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. При цьому, аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому, невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. Відповідно до ст. ст. 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Досліджуючи наявні у справі № 141/819/24 докази, суд доходить висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 23181 від 07.03.2021, оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами договору кредитної лінії. Поряд з цим, визначаючись щодо розміру заборгованості, яка підлягає до стягненню з відповідача, суд зазначає наступне. На підтвердження\~розміру заборгованості\~позивачем надано\~суду виписку\~з особового\~рахунку за\~кредитним договором\~№ 23181 від 07.03.2021, відповідно до якої заборгованість [PERSON] становить 17550,00 грн, з яких 3000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 14550,00 грн прострочена заборгованість за процентами. Суд не погоджується із розрахунками процентів за користування кредитними коштами, які надані позивачем, оскільки вони жодним чином не обґрунтовані та не підтверджені належними доказами, та з огляду на таке. Згідно ч. 1 ст. 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Також статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до п.1.2. - п.1.3 договору кредит надається строком на 14 днів (до 20.03.2021), строк дії договору 14 днів, але в будь якому випадку договір діє до повного його виконання сторонами. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована, без письмової згоди клієнта товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за договором. Також, як вбачається з додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 23181 від 07.03.2021, сторони погодили графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту, а саме строк, на який надано кредит 14 днів, суму кредиту 3000,00 грн, суму комісії за користування системою, 15% 450,00 грн, фіксовану процентну ставку за користування - 2,5%, суму нарахованої пені ( у разі наявності прострочення), грн. (кількість днів прострочення*5%) 5%, до оплати 4500,00 грн. Отже, сума заборгованості за процентами за період з 07.03.2021 по 20.03.2021 в межах строку кредитування у відповідності до умов п. 1.2 договору про надання фінансового кредиту № 23181 від 07.03.2021 становить 1050,00 грн (3000,00 грн*2,50%*14 днів = 1050,00 грн), яка й підлягає стягнення з відповідача на користь позивача. Після спливу визначеного договором про надання фінансового кредиту № 23181 від 07.03.2021 строку кредитування (20.03.2021), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Окрім того, суд зауважує, що позивач своїм право на нарахування та заявлення до стягнення індексу інфляції за весь час прострочення боржником, а також трьох процентів річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст.625\~ЦК України в межах справи № 141/819/24 не скористався. Відтак, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи № 141/819/24, предмет та підстави позовних вимог, відсутність доказів сплати відповідачем кредитної заборгованості, суд доходить\~висновку про\~часткове задоволення\~позовних вимог,\~зокрема,\~з відповідача\~на користь\~позивача необхідно\~стягнути заборгованість\~за кредитним\~договором №\~23181\~від 07.03.2021\~в сумі\~4050,00 грн, з яких: 3000,00\~грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту та 1050,00 грн прострочена заборгованість за процентами (згідно п. 1.2, п. 1.6 кредитного договору). Натомість, належних та допустимих доказів на спростування обставин, зазначених у позові, а також доказів погашення заборгованості у строки, визначені умовами кредитного договору № 23181 від 09.03.2021 відповідачем суду не надано та матеріали справи №141/819/24 не містять. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно частин 1, 2 ст. 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України та частковим задоволенням позовних вимог, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 559,02 грн. Щодо витрат на правову допомогу. Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 139 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст.\~141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Пунктом 9 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~"Про\~адвокатуру та\~адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону). У ст.\~19\~Закону України\~"Про\~адвокатуру та\~адвокатську діяльність" визначено види адвокатської діяльності, які відповідають вказаному вище. За змістом частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Положеннями ч. 1 ст.\~1\~цього Закону передбачено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами ч. 3 ст.\~27\~Закону України\~«Про адвокатуру\~і адвокатську\~діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який, в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, статтею 903\~ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52\~ЦК України визначає загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632\~ЦК України регулює поняття ціни договору. За приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно зі ст.\~30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~і адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. На підтвердження понесених витрат позивачем було надано договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, акт про отримання правової допомоги від 27.01.2025 із зазначенням найменування послуг у розмірі 10500,00 грн, рахунок № 27.01.2025-4 від 27.01.2025 (назва послуги - правнича допомога згідно договору про надання правової допомоги від 29.12.2023) вартість 10500,00 грн, платіжну інструкцію № 3 4656 від 27.01.2025 на суму 10500,00 грн (призначення платежу оплата за правничу допомогу згідно 27.01.2025-4 договору про надання правової допомоги від 29.12.2023). На підставі\~зазначеного,\~представник позивача\~адвокат Пархомчук\~С.В.\~просить суд\~стягнути з\~відповідача понесені\~позивачем витрати\~за надання\~професійної правничої допомоги у розмірі 10500,00 гривень. Суд, зважаючи на предмет позовних вимог та категорію справи, яка є малозначною за ціною позову, розгляд справи за відсутності сторін та їх представників на підставі наявних матеріалів з урахуванням усталеної практики Верховного Суду щодо спірних правовідносин, а також враховуючи обсяг виконаної роботи адвокатом, доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2423,40 грн (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 23,08 % від суми заявлених позовних вимог), який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. На підставі викладеного,

Outcome: partial