Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

31.07.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення з [PERSON] на свою користь заборгованості за кредитним договором у сумі 59\~952,07 грн, а також судових витрат у справі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 05.09.2013 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Ліміт кредитної лінії складав 75\~000,00 грн, процентна ставка - 36% річних, тип процентної ставки фіксована, мета кредиту для особистих потреб. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Паспорт споживчого кредиту надавався відповідачу для ознайомлення, з яким він погодився, підписуючи угоду. Вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, тому станом на 20 грудня 2021 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 59\~952,07 грн. 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, згідно з яким товариство набуло статусу кредитора за кредитним договором від 05.09.2013, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем. Крім того, розмір ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» витрат на професійну правничу допомогу становить 7100 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2024 цивільну справу № 203/4123/24, провадження № 2/0203/1644/2024, було розподілено головуючому судді Іваницькій І.В., яка передана канцелярією суду 15.08.2024. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2024 було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін на 09.09.2024. У зв`язку з неявкою відповідача, розгляд справи, призначений у судових засіданнях на 09.09.2024, 30.09.2024, був відкладений на 16.10.2024. 16.10.2024 у зв`язку з заявленим клопотанням відповідача, який 16.10.2024 отримав у суді копію позовної заяви, розгляд справи був відкладений на 05.11.2024. 05.11.2024 у зв`язку з заявленим клопотання відповідача розгляд справи був відкладений на 11.12.2024. 10.12.2024 від [PERSON] до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив на позовну заяву, в якому заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на його подання. Подане клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку обґрунтоване тим, що ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2024 про відкриття провадження у справі відповідач отримав 05.11.2024, п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позовну заяву спливає 20.11.2024, водночас, у період з 05.11.2024 по 10.12.2024 відповідач знаходився у с. Кочережки Павлоградського району, здійснював догляд за своєю матір`ю, що унеможливило вчасне подання документів до суду. Враховуючи положення ч. ч. 1, 2, 3 ст. 127 ЦПК України, суд вважає за можливе продовжити відповідачу встановлений ухвалою суду від 20.08.2024 процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву. Поданий відзив на позовну заяву обґрунтований наступним: -згідно виписки до договору факторингу №4 від 20.12.2021 АТ «Альфа Банк» відступило ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право вимоги до відповідача за кредитним договором №ССNG-63019787 від 05.09.2013, водночас такий номер відсутній в договорі про обслуговування кредитної картки; -позивачем не надано належних доказів перерахування кредитних коштів відповідачу, -позивачем не доведені обставини, на які він посилається в позовній заяві; -положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними; -заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним з огляду на складність справи та порядок її розгляду; позивачем не надано додатків до договору про надання професійної правничої допомоги від 05.10.2024 №05-10/23, якими би підтверджувалися перелік послуг та їх вартість, при цьому акт виконаних робіт, на думку відповідача, не є додатком до договору, а є документом, який засвідчує ступінь його виконання. 11.12.2024 у зв`язку з неявкою відповідача та з метою надання можливості позивачу відреагувати на поданий відзив на позовну заяву, розгляд справи відкладений на 20.01.2025. 25.12.2024 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач, зокрема, зазначив, що до позовної заяви було долучено виписку по рахунку відповідача, яка є належним доказом факту видачі коштів та наявності заборгованості; відповідач не надав контррозрахунок заборгованості. 03.01.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач додатково зазначив, що факт набуття позивачем права вимоги до відповідача підтверджується наявними в матеріалах справи доказами; умовами кредитного договору передбачено комісію за розрахунково касове обслуговування, а не комісію за обслуговування кредитної заборгованості; разом з позовною заявою надані всі докази, які підтверджують розмір витрат позивача на правничу допомогу. У зв`язку з зайнятістю судді в іншому провадженні, розгляд справи, призначений на 20.01.2025, не відбувся; сторони повідомлені про час та місце розгляду справи на 19.02.2025. У судовому засіданні 19.02.2025 відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, просив у задоволенні позову відмовити. Позивач явку повноважного представника в судове засідання, призначене на 19.02.2025, не забезпечив, причин неявки не повідомив. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення відповідача, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з таких підстав. Судом встановлено, що 05 вересня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум»), згідно з яким банком було відкрито картковий рахунок у валюті гривня, випущено міжнародну платіжну карту DMC Gold строком дії 2 роки з моменту її випуску та встановлено ліміт відновлювальної кредитної лінії у розмірі 75\~000,00 грн (пункти 1, 2 додатку до договору). Згідно із договором факторингу № 4 від 20.12.2021, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» відбулося відступлення права вимоги до боржників за договорами згідно з Додатком № 1-1. З витягу Додатку 1-1 до договору факторингу вбачається, що право вимоги за договором №ССNG-630019787 від 05.09.2013, укладеним з [PERSON] із загальною сумою заборгованості 59\~952,07 грн перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс». Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування підвідступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Перехід права вимоги по кредитному договору, укладеному з [PERSON] , від АТ «Альфа Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», як зазначає позивач, підтверджується договором факторингу № 4 від 20.12.2021 та додатком 1-1 до нього, актом приймання передачі реєстру боржників від 20.12.2021 до договору факторингу №4 від 20.12.2021. Пред`являючи позов, ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» посилалося на те, що [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 20 грудня 2021 року виникла заборгованість, яка складала 59\~952,07 грн. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до пунктів 2.1, 2.1.1 Додатку до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум»), укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , ліміт відновлювальної кредитної лінії становить 75\~000,00 грн. Сума кредиту, що є доступною клієнту на момент видачі клієнту картки та підписання цього Додатку, з встановленого Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та вказаного в цьому Додатку ліміту відновлювальної кредитної лінії, складає 5\~000,00 грн. Згідно з п. 2.2 вищевказаного Додатку процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 36 % річних на торгові операції та операції зняття коштів. Пунктом 2.3 даного Додатку встановлено розмір мінімального платежу, який складає 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, при цьому сторони погоджуються, що розмір обов`язкового мінімального платежу не може бути меншим за 50 грн. Відповідно до пункту 4 додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 05 вересня 2013 року умови програми «Моментальна розстрочка на карту» діють відносно товарів/послуг, які пропонуються партнерами банку, що вказані та/або будуть вказані у майбутньому в додатку № 4 до договору, та передбачають повернення заборгованості шляхом здійснення обов`язкових рівних платежів згідно з положеннями, що визначені договором. У випадку вчинення клієнтом операції з використанням картки на суму не менше 300 грн з метою оплати вартості товарів/послуг у мережі партнерів банку, що вказані та/або будуть вказані в додатку № 4 до договору в майбутньому, за рахунок коштів відновлювальної кредитної лінії, умови користування коштами відновлювальної кредитної лінії для частини суми заборгованості, що використана для здійснення придбання товару/послуг в мережі партнерів банку, що вказані та/або будуть вказані в Додатку № 4 до договору в майбутньому, змінюються з дати вчинення відповідної покупки в мережі партнерів банку, що вказані та/або будуть вказані в Додатку № 4 до договору в майбутньому. При настанні обставин, передбачених умовами цього пункту, до відносин сторін застосовуються умови програми «Моментальна розстрочка на карту». Умови надання кредиту за програмою «Моментальна розстрочка на карту», розмір процентів та інших платежів, а також умови повернення кредиту визначено у підпунктах 4.1-4.5 пункту 4 додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 05 вересня 2013 року. Зокрема, у пункті 4.3 додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб передбачено, що строк користування сумою кредиту для програми «Моментальна розстрочка на карту» починається з моменту придбання клієнтом товару/послуги в мережі партнерів банку, що вказані в Додатку № 4 до договору з використанням картки та складає 36 місяців для партнера банку «Ельдорадо»/ «Фокстрот. Товари для дому» чи інший строк, що визначений в додатку №4 до договору для кожного окремого партнера банку з вказаних у додатку №4 до договору. В матеріалах справи відсутній додаток № 4 до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Представником позивача не надано доказів придбання відповідачем будь-яких товарів чи послуг у торгівельних мережах партнерів банку, що відповідно свідчить про ненастання строку користування кредитом (36 місяців), передбаченого п. 4.3 вищевказаним додатком до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Судом встановлено, що сторонами був укладений договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб саме в рамках обслуговування продукту «Максимум» та строк користування кредитом становив 2 роки. Визначаючи розмір заборгованості за користування кредитом, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач на підставі договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб отримав платіжну картку строком дії 2 роки з моменту її випуску, на яку перераховано кредитні кошти, якими він користувався. Тобто, фактично, відповідач міг користуватись кредитними коштами та відповідно здійснювати погашення по кредиту через дану картку лише до 05 вересня 2015 року. Враховуючи правову природу даного кредитного договору, а саме, що відповідач може періодично брати кредитні кошти та зобов`язаний їх відповідно періодично повертати, суд вважає, що момент закінчення строку кредитування збігається зі строком дії картки, тобто в даному випадку 05 вересня 2015 року. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 06 березня 2018 року справа №2120/12694/12, у постанові від 3 червня 2020 року у справі №569/13606/17. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що строк дії картки становить 2 роки з моменту її випуску, тобто строк дії картки закінчується 05 вересня 2015 року, отже, момент закінчення строку кредитування теж - 05 вересня 2015 року. Тому, у банку з 06 вересня 2015 року виникло право вимагати повернення кредиту згідно з умовами договору. Відтак, у межах строку кредитування з 05 вересня 2013 року до 05 вересня 2015 року відповідач повинен, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти, а починаючи з 06 вересня 2015 року - зобов`язаний незалежно від пред`явлення вимоги повернути всю заборгованість за договором позивачу. Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представником позивача не надано доказів того, що після закінчення строку дії картки був укладений новий кредитний договір або було пролонговано дію відновлювальної кредитної лінії на новий строк та видано нову картку, а тому суд вважає, що кінцевий строк кредитування у справі становить 05 вересня 2015 року, що відповідає строку дії картки. Отже, положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Такий правовий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Складений позивачем розрахунок заборгованості по кредиту не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. При цьому, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Пунктом 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 (далі - Положення) визначено, що банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як клієнтські рахунки та виписки з них. Відповідно до пункту62 Положення виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно з пунктом 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16, від 07 грудня 2022 року у справі №298/825/15. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом станом на 04 вересня 2015 року заборгованість у відповідача по кредиту, процентам становила 6 033,29 грн. Як вбачається з виписки по рахунку за період з 05.09.2013 по 05.02.2024, до 17.12.2021 відповідач продовжував знімати грошові кошти, поповнювати рахунок, а позивач нараховувати та списувати в тому числі проценти за користування кредитом поза межами строку дії кредитного договору. Згідно виписки: всього витрат 436 910,51 грн, всього надходжень 400 209,58 грн. Різниця між витратами та надходженнями складає 36 700,93 грн. Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження укладення з відповідачем після 05.09.2015 іншого кредитного договору, видачі кредитної картки та строку її дії. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до частини 2 статті 530\~ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача відсотків за користування кредитними коштами, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо умов кредитування з 06.09.2015, а тому з відповідача підлягає стягненню сума фактично отриманих та неповернутих коштів. Натомість, виписка по рахунку за кредитною карткою підтверджує те, що відповідач повністю повернув кошти за кредитом за період з 06.09.2015 по 20.12.2021, з урахуванням боргу станом на 04.09.2015, оскільки встановлена судом різниця між надходженнями та витратами в сумі 36 700,93 грн повністю охоплюється у надлишку сумою списаних банком процентів за період з 06.09.2015 по 17.12.2021. У зв`язку з наведеним підстави для задоволення позову відсутні. Також суд відхиляє посилання представника позивача на ту обставину, що доказом досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору є підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту. Згідно із ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з інформацією про умови кредитного договору для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. Отже, паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20. На підставі викладеного суд вважає, що паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed