Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, [PERSON] , Рівненське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: - заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 100 метрів до місця спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Рівненського міського суду від 26.12.2023р. шлю між ними розірвано. Під час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON] [INFO] , який на даний час є неповнолітнім. [PERSON] з колишнім чоловіком та дитиною проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] яка належить колишньому чоловіку на праві спільної сумісної власності. Під час всього подружнього життя [PERSON] влаштовує конфлікти, застосовує щодо неї фізичне та психологічне насильство. [PERSON] вказує, що 29.01 2025 року її чоловік в черговий раз по місцю їх проживання вчинив по відношенню до неї та дитини домашнє насильство психологічного і фізичного характеру :штовхав, нецензурно лаявся, виштовхував із квартири, завдавав тілесних ушкоджень. Співробітниками поліції був складений щодо нього терміновий заборонний припис серії АА №618521 від 29.01.2025, а саме зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи, заборонено вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Таким чином заявник вважає, що є особою, яка зазнала домашнього насильства, тому змушена просити видати обмежувальний припис відносно кривдника. Заявник та її представник в судовому засіданні заяву підтримали та просили її задовольнити. [PERSON] судовому засіданні повідомив, що між ним та заявником 29.01.2025 відбувся конфлікт, після чого ним було сплачено штраф згідно рішення суду про притягнення його до адміністративної відповідальності. Просив відмовити у задоволенні заяви. Заслухавши заявника, представника заявника, заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду Рівіненської області від 26.12.2023 розірвано. Згідно термінового заборонного припису серії АА №618521 від 29.01.2025 [PERSON] зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи, заборонено вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Як слідує з постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 29.03.2024 у справі № 569/5438/24 яка набрала законної сили 09.04.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123990144), [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн. У вказаній справі встановлено, що 25 лютого 2024 року близько 08 год., за адресою [ADDRESS] , [PERSON] вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини [PERSON] фізичного та психологічного характеру, а саме шарпав, штовхав та погрожував. Як слідує з постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 14.02.2025 у справі № 569/2255/25 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125164899), яка набрала законної сили 25.02.2025, [PERSON] визано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) гривень. вказаній справі встановлено, що 29 січня 2025 року, близько 21 год. 00 хв., [PERSON] за місцем проживання, будучи протягом року підданим адміністративному стягненню за ч.1 ст.173-2 КУпАП, вчинив домашнє насильство психологічного характеру під час якого обзивав колишню дружину [PERSON] нецензурною лайкою та виганяв останню із квартири, чим завдав їй психічному здоров`ю шкоду. Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству». Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Пунктом 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч. 1 ст. 350-3 ЦПК України). Згідно з п. 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству») У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зазначено, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - батьки (мати, батько) і дитина (діти). Необхідною умовою для застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що підлягає доказуванню. Частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідженими судом доказами, зокрема, терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 29 січня 2025, постановами Рівненського міського суду Рівненської області від 29 березня 2024 роу та 14 лютого 2025 року підтверджено вчинення [PERSON] домашнього насильства. Приймаючи до уваги досліджені письмові докази, суд дійшов висновку про наявність обставин, які входять до предмету доказування у даній справі та доведеності факту вчинення [PERSON] психологічного та фізичного насильства щодо [PERSON] . Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства в сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Враховуючи надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, заявник, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому суд доходить висновку про обґрунтованість заяви. Суд вважає, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис щодо [PERSON] строком на 1 місяць, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 100 метрів до місця спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . При цьому, для цілей, зазначених у вказаному вище Законі, з урахуванням обставин даної справи, достатнім є встановлення обмежень та заборон для [PERSON] строком на 1 (один) місяць. Відтак, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника частині другій статті 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», суд вважає, що вимоги заяви про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав підлягають задоволенню частково. Згідно з ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Також суд роз`яснює, що відповідно до ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. За правилами ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial