Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Краматорської міської ради, Краматорський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини. В позовних вимогах просить суд: -Визнати громадянина України [PERSON] , [INFO] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] , про що зобов`язати Краматорський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести відповідний запис до актового запису №565 від 25.06.2021 року про народження дитини. -Внести відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , складений 25.06.2021 року №565, зроблений Краматорським відділом Державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької обл. Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а саме: в графі прізвище записати « [PERSON] », ім`я та по батькові дитини залишити без змін. -Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , в розмірі !4 частки всих видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення з даним позовом до суду та до досягнення сином [PERSON] повноліття. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що на початку 2020 року позивачка познайомилась з відповідачем у справі, [PERSON] . Вони покохали одне одного, почали зустрічатися. Проводили разом багато часу. Через деякий час сторони вирішили створити родину, планували одружитися, народити дитину. Позивачка переїхала жити до відповідача в належний йому житловий будинок [ADDRESS] . Сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були справжньою родиною. Позивачка вважала відповідача своїм чоловіком, відповідач позивачку - дружиною. У жовтні 2020 року позивачка дізналась, що чекає дитину від відповідача про що його сповістила. [INFO] в сторін народився син, [PERSON] . Відповідач забрав позивачку з новонародженою дитиною з пологового будинку. Однак зареєструвати дитину на своє ім`я категорично відмовився. В наслідок чого реєстрацією народження сина позивачка займалась особисто. Вона дала сину своє прізвище « [PERSON] », ім`я « [PERSON] », по батькові відповідача - « [PERSON] ». Відомості про батька дитини були записані зі слів позивачки, відповідно до ст. 135 СК України. Через деякий час сторони припинили спільне сімейне життя. Стали проживати окремо. Станом на теперішній час жодних відносин сторони не підтримують та жодної матеріальної допомоги на дитину відповідач не надає. Вказане спонукало позивачку звернутись до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] не з`явилась. Надала клопотання, через свого представника адвоката Гур`єву Л.М. в якому свої позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Надав до суду клопотання в якому позовні вимоги підтримав та просив суд розгляд справи проводити у його відсутність. Представник Органу опіки та піклування Краматорської міської ради у судове засідання не з`явився. Надали заяву в якій просять справу слухати за їх відсутності. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що на початку 2020 року позивачка познайомилась з відповідачем у справі, [PERSON] . Вони покохали одне одного, почали зустрічатися. Проводили разом багато часу. Через деякий час сторони вирішили створити родину, планували одружитися, народити дитину. Позивачка переїхала жити до відповідача в належний йому житловий будинок [ADDRESS] . Сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були справжньою родиною. Позивачка вважала відповідача своїм чоловіком, відповідач позивачку - дружиною. У жовтні 2020 року позивачка дізналась, що чекає дитину від відповідача про що його сповістила. [INFO] в сторін народився син, [PERSON] . Відповідач забрав позивачку з новонародженою дитиною з пологового будинку. Однак зареєструвати дитину на своє ім`я категорично відмовився. В наслідок чого реєстрацією народження сина позивачка займалась особисто. Вона дала сину своє прізвище « [PERSON] », ім`я « [PERSON] », по батькові відповідача - « [PERSON] ». Відомості про батька дитини були записані зі слів позивачки, відповідно до ст. 135 СК України. Через деякий час сторони припинили спільне сімейне життя. Стали проживати окремо. Станом на теперішній час жодних відносин сторони не підтримують та жодної матеріальної допомоги на дитину відповідач не надає. Позивачка стверджує, що [PERSON] , [INFO] є батьком її сина, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В зв?язку з чим, позивачка вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання їх сина в передбачуваному законодавством розмірі. Відповідач є військовослужбовцем. Отримує високий стабільний прибуток. Однак місце своєї служби та розмір прибутку відповідач від позивачки приховує. Нікому іншому він аліменти не сплачує. В той же час позивачка, станом на теперішній час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Допомога від держави при народженні дитини є єдиним джерелом їх з сином існування. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку. За змістом частини першої статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Зокрема Статтею 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ст. 134 СК на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Частина перша статті 135 СК України передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Доказами батьківства конкретного чоловіка можуть бути різноманітні документи (листи, заяви за місцем роботи про надання матеріальної допомоги тощо), усні заяви та поведінка відповідача під час вагітності матері та після народження дитини (турбота про матір, вітання з новонародженим, обрання імені дитині та інше). Усе це може прямо чи опосередковано свідчити про те, що батьком дитини є саме позивач. Крім цього, на сьогодні існує багато видів різноманітних експертиз, які дозволяють встановити батьківство з великою мірою точності. Такими є, наприклад, генетична дактилоскопія (по ДНК, де міститься генетичний код, індивідуальний для кожної особи, при цьому ДНК дитини завжди поєднує ознаки ДНК матері та батька), експертиза по амніотичній рідині (води при вагітності). Відповідно до висновку генотипоскопічного експертного дослідження лабораторії ТОВ «Мама папа» від 27.07.2023 року № 38825 ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , є біологічним батьком дитини, [PERSON] , [INFO] , складає 99,999999993%. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: "доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved