Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

У грудні 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана заява, в якій заявник просить суд встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] . Заява обґрунтована тим, що заявник є сином [PERSON] , який помер [INFO] . Звернувшись до нотаріуса для оформлення спадщини, він не має змоги нею розпорядитись, оскільки не може документально підтвердити, що покійний є його батьком. Вказує, що в дійсності прізвище батька « [PERSON] », однак при видачі свідоцтва про його смерть була допущена помилка та вказано « [PERSON] ». Встановлення даного факту необхідне заявнику для реалізації його спадкових прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 24.12.2024 ухвалою судді прийнято справу до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні. 20.02.2025 заявник [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить здійснювати розгляд справи без його участі, вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Представник Білоцерківської міської ради Київської області Мукоїда І.І. звернулась до суду з заявою, в якій просить здійснювати розгляд справи за відсутності заінтересованої особи за наявними у справі матеріалами та доказами на розсуд суду. Начальник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області - Савченко О.П. подала до суду лист, в якому просить розглянути справу згідно з чинним законодавством без представника заінтересованої особи. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] , та народився в місті Полтава Полтавської області, що вбачається з копії повторно виданого свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.02.1977, актовий запис № 3, в російській транскрипції. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00047411337 від 10.10.2024, шлюб між чоловіком [PERSON] та дружиною [PERSON] зареєстровано 13.08.1953 Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 807. Копія апостильованого свідоцтва про смерть підтверджує, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що складено запис акту про смерть № 170239780000601889003 від 22.11.2023. В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.07.2007, відповідно до якої [PERSON] помер [INFO] у віці 75 років в м. Біла Церква Київської області, актовий запис № 1321. При вирішення справи суд виходить з наступного. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. З матеріалів справи вбачається, що заявник є сином [PERSON] та [PERSON] , які померли. Суд зауважує, що ім`я та по батькові батька заявника та померлого збігаються у свідоцтві про народження, витягу про державну реєстрацію шлюбу між його батьками та спірному свідоцтві про смерть. Місце народження заявника у 1959 році та місцем реєстрації шлюбу його батьків у 1953 році є м. Полтава. Також місцем смерті « [PERSON] » є м. Біла Церква, де з 2003 року зареєстрований та проживає заявник. Заявник [PERSON] вказує, що прізвище його батька правильно -« [PERSON] », однак при видачі свідоцтва про його смерть була допущена помилка та вказано « [PERSON] ». Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що « [PERSON] » та « [PERSON] » є однією і тією ж особою, тож він є батьком заявника. Згідно із ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилом ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. В даному випадку встановлення факту родинних відносин не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, а необхідне заявнику з метою реалізації його спадкових прав шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подана в порядку окремого провадження заява знайшла своє підтвердження під час розгляду справи судом, тому підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved