Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

23 грудня 2024 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність спільних інтересів і взаєморозуміння, різні погляди на шлюб і сім`ю, втрату почуття любові і взаємоповаги один до одного, постійні сварки; шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться з 01 вересня 2024 року. Посилаючись на неможливість подальшого спільного проживання, позивач просить розірвати шлюб. У позовній заяві позивач [PERSON] також зазначила, що за час спільного проживання з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем. Відповідач проживає окремо. Для утримання малолітньої дитини на належному рівні їй недостатньо коштів, тому дитина потребує матеріальної підтримки на належному рівні від відповідача. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі однієї другої частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, законодавчо визначеного розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову. 19 лютого 2025 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в системі «Електронний суд» сформувала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що твердження щодо вимоги по розірвання шлюбу є цілком правдивими та мають своє підтвердження, а тому відповідач визнає вказану вимогу. Відносно вимоги про стягнення аліментів на дитину зазначає, що при визначені розміру аліментів, судом враховуються чітко визначений перелік обставин. Відповідач на даний час не працює та опікується хворим батьком, що підтверджується копією довідки про отримання допомоги. Тому відповідач просить стягнути на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] - однієї чверті заробітку платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 23.12.2024 і до повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, при цьому разом з позовною заявою подала на адресу суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] до судової зали не з`явився, при цьому 03.03.2025 представник відповідача - [PERSON] подала на адресу суду заяву, в якій просила розглядати справу за їх з відповідачем відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 16 липня 2021 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 9). У подружжя є син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 4). Через відсутність спільних інтересів і взаєморозуміння, різні погляди на шлюб і сім`ю, втрату почуття любові і взаємоповаги один до одного, постійні сварки, позивач та відповідач фактично припинили шлюбні стосунки. Спільне господарство ними не ведеться з 01 вересня 2024 року. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Крім того, частиною 1 статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У статті 110 СК України закріплено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. З матеріалів позовної заяви вбачається, що подружні відносини сторони припинили, і їх відновлювати позивачка не має наміру, наполягає на розлученні та просить не надавати строк на примирення. З огляду на викладене, суд вважає, що примирення сторін та поновлення сімейних стосунків між ними є неможливим, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, інтересам їхнього сина. За таких обставин, шлюб підлягає розірванню. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дитини суд дійшов такого. Відповідач [PERSON] і позивач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а. с. 4). Син [PERSON] проживає разом із позивачем [PERSON] та знаходиться на її утриманні, що підтверджується копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб від 23.12.2024 (а. с. 24). Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач у відзиві зазначає, що він на даний час не працює та опікується своїм хворим батьком, що підтверджується копією довідки про отримання допомоги [PERSON] від 15.07.2024. Тому відповідач просить стягнути на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] на одну дитину - однієї чверті заробітку платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 23.12.2024 і до повноліття Отже, виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі однієї другої заробітку (доходу) відповідача [PERSON] , частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, законодавчо визначеного розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову, підлягають частковому задоволенню, і з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання їхнього сина [PERSON] в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) відповідача [PERSON] , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, від дня пред`явлення позивачем позову, до досягнення дитиною повноліття. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, за вимогу про розірвання шлюбу з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп., сплачений [PERSON] , при поданні позовної заяви, за Квитанцією до платіжною інструкцією на переказ готівки № 0.0.4083480201.1 від 20 грудня 2024 року. А за вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: partial