Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просить стягнути з КП «Житлогосп» надмірно сплачені грошові кошти за спожиту електричну енергію у розмірі 1 963,20 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 1 186,73 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є співвласником кімнат [ADDRESS] , де зареєстрована та проживає. Іншим співвласником кімнат є [PERSON] . Позивачка є споживачем послуг з електропостачання за місцем свого проживання. У кожній з належних їй кімнат встановлено окремий електролічильник, за сумарними показаннями яких вона сплачує за спожиту електроенергію. За період з 01 січня 2019 року по 01 січня 2021 року позивачка спожила в одній з кімнат 1229 кВт год, в іншій - 2043 кВт год, всього 3272 кВт год, за яку заплатила 4 908,00 грн. Електроенергія у період з 01.01.2019 по 01.01.2021 для гуртожитків відпускалася за тарифом 0,90 грн. за 1 кВт год. електропостачання гуртожитку «Гірник», розташованого за адресою: [ADDRESS] , здійснювалося згідно укладеного між ПАТ «Кіровоградобленерго» та КП «Житлогосп» договору про постачання електричної енергії № 1455 від 14.12.2010 за показаннями загальнобудинкових приладів обліку. З 01.01.2019 електропостачання гуртожитку здійснювалося на підставі укладеного між ТОВ «Кіровоградська енергопостачальна компанія» та КП «Житлогосп» договору про постачання електричної енергії споживачу № 1455 від 01.01.2019. За використану електроенергію позивачка вимушена була сплачувати відповідачу готівкою через коменданта гуртожитку, щоб не мати боргів та відповідно отримувати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. КП «Житлогосп» відмовлялося приймати від власників кімнат гуртожитку кошти за спожиту електроенергію, а кошти сплачені через інтернет-банкінг відповідач зараховував як кошти, сплачені за інші комунальні послуги (за управління багатоквартирним будинком та за вивезення твердих побутових відходів). Кошти, сплачені позивачкою, у розмірі 525 грн, 280 грн та 1 378 грн відповідачем були зараховані як сплата за інші комунальні послуги. За період з 01.01.2019 по 01.01.2021 позивачка сплатила 4 908,00 грн за спожиту електроенергію у розмірі 3272 кВт год за тарифом 1,50 грн за 1 кВт год, але повинна була сплатити 2 944,80 грн за тарифом 0,90 грн за 1 кВт год. Згоду на оплату електроенергії за збільшеним тарифом вона не надавала. Позивач вважає, що за безпідставне користування її грошовими коштами відповідач, у відповідності до ч. 2 ст. 625, ч. 2 ст. 1214 ЦК України, повинен сплатити проценти, розмір яких становить 1 186,73 грн. Також позивачка просить стягнути з відповідача моральну шкоду за порушення її прав, як споживача послуг, які надавав відповідач, яку вона оцінює у 10 000,00 грн. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Нероди Л.М. від 14 березня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 24 вересня 2024 року здійснено перерозподіл справи, яку розподілено судді Голосеніній Т.В. Ухвалою від 26.09.2024 справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. До суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому він просив відмовити у задоволенні позову. Відзив обґрунтовано тим, що відповідач надає послуги з управління багатоквартирними будинками відповідно до рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 22.04.2021 № 349 «Про призначення управителя з управління багатоквартирними будинками на території м. Олександрії». До 01.01.2021 відповідач надавав послуги з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] у межах своїх повноважень. Послуга з управління включає купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. КП «Житлогосп» не є виконавцем комунальних послуг постачання та розподілу електричної енергії та не є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] . Монопольне становище послуги з постачання та розподілу електричної енергії на території м. Олександрії займає ПАТ «Кіровоградобленерго». На той період постачання електроенергії до будинку [ADDRESS] здійснювалося згідно договору, укладеного між ПАТ «Кіровоградобленерго» та КП «Житлогосп», за яким споживачем є комунальне підприємство. Розрахунки за електричну енергію, спожиту мешканцями гуртожитку, зокрема і на побутові потреби, здійснюються за показаннями загальнобудинкового приладу обліку. На виконання норм чинного законодавства співвласники гуртожитку повинні шляхом проведення загальних зборів співвласників прийняти рішення щодо управління спільним майном в частині відшкодування витрат за використану електроенергію та визначення уповноваженого представника від співвласників для проведення розрахунків за спожиту електричну енергію згідно показників загальнобудинкового приладу обліку. Мешканці гуртожитку повинні відшкодувати фактичні витрати в обсягах, що фіксуються загальнобудинковим приладом обліку, який враховує витрати електричної енергії в елементах мереж (нагрів елементів мереж, контактних з`єднань тощо). Дані витрати розподіляються між мешканцями гуртожитку. Враховуючи загальний борг гуртожитку, накопичений мешканцями перед КП «Житлогосп» за попередні періоди (у зв`язку з нерегулярним відшкодуванням витрат та не в повному обсязі), при здійсненні оплати поточних платежів загальна сума визначалась з урахуванням суми вартості обсягів споживання, суми вартості частки, втраченої при передачі електричної енергії, та суми часткового погашення боргу. Отже, загальна сума при оплаті за електричну енергію мешканцями гуртожитку має бути більша від суми обсягів споживання до повного погашення боргу. Проведена Головним управлінням Держпродслужби у Кіровоградській області перевірка (акт № 26 від 02.08.2017) за скаргами мешканців гуртожитку порушень їх прав не встановила. Враховуючи зазначені доводи, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивачки витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій він підтримав доводи позовної заяви, а також просив врахувати, що позапланова перевірка була проведена Головним управлінням Держпродслужби у Кіровоградській області у 2017 році, а порушення прав позивачки відбулося у період з 01.01.2019 по 01.01.2021. Позапланова перевірка була проведена за зверненням [PERSON] та не стосувалася прав [PERSON] , тому вважає акт Головного управління Держпродслужби у Кіровоградській області № 26 від 02.08.2017 неналежним, недопустимим та недостовірним доказом. Зазначив, що відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що ним будуть чи вже понесені витрати на оплату послуг адвоката, вважає розмір витрат відповідача на правничу допомогу неспівмірним, несправедливим та таким, що не відповідає критеріям розумності та справедливості. Також просив врахувати, що матеріальний стан позивачки є незадовільним (скрутним), дана справа є справою незначної складності та у штаті відповідача є достатня кількість юристів, тому витрати відповідача на професійну правничу допомогу не є необхідними, а розмір цих витрат є значно завищеним. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви. Представник відповідача Чернов О.С. в судових засіданнях 20.01.2025 року та 03.02.2025 року просив відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивачки витрати на правничу допомогу. Зазначив, що показники лічильників електричної енергії позивачки не повинні братись до уваги, оскільки нею не надано доказів, що ці лічильники сертифіковані та опломбовані. В судові засідання 11.02.2025 року та 26.02.2025 року представник КП "Житлогосп" не з`явився, подав письмове клопотання про відкладення судового засідання через хворобу представника [PERSON] , проте не надав жодних доказів, що підтверджують поважність неявки представника, тому суд, з урахуванням повторної неявки зі сторони відповідача, на підставі п.2 ч.2 ст.223 КПК України визнав за можливе продовжити судовий розгляд без участі представника відповідача. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з 2004 року був головою ради гуртожитку «Гірник». До 2014 року вони підписували з КП «Житлогосп» договір про вартість електроенергії, але в подальшому відповідач почав суттєво підвищувати тарифи. З 2017 року по 2021 рік він сплачував на рахунок КП «Житлогосп» за показаннями свого лічильника. Жодних зборів щодо встановлення тарифів не проводилось. Свідок платив по лічильнику, додавав 2-3 копійки до тарифу, округляв та платив на рахунок КП «Житлогосп». У 2021 році було створено ОСББ та це питання відпало. Вислухавши сторони, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] разом з [PERSON] є співвласниками кімнат [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.11.2009. Позивачка зареєстрована за вказаною адресою з 21.02.2003, що підтверджується інформацією, яка зазначена в її паспорті громадянки України. Відповідач КП «Житлогосп» до 01 січня 2021 року надавав послуги з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] відповідно до рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 19.12.2018 № 787, яке було чинним у період з 01.01.2019 по 01.01.2021. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно з п.п. 9, 13 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 № 712, послуга з управління включає купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Управитель укладає з виконавцем послуги з постачання електричної енергії договір про постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку, а також інші договори, необхідні для надання послуги. 01 січня 2019 року між КП «Житлогосп», як споживачем, та ТОВ «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія», як постачальником, був укладений договір № 1455 про постачання електричної енергії споживачу. За умовами договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Інформація про об`єкти споживача, постачання електричної енергії на потреби яких здійснюється на умовах цього договору, та точки комерційного обліку, в яких відбувається зміна власника електричної енергії, наведені в заяві-приєднання, яка є додатком № 1 до цього договору (п. 2.1 договору). Обсяг проданої споживачу електроенергії визначається оператором системи розподілу та підтверджується шляхом підписання сторонами до 7 числа місяця, наступного за розрахунковим, відповідного акта купівлі-продажу електричної енергії/акта приймання-передачі товарної продукції (п. 2.3 договору). Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком № 2 до цього договору (п. 5.1 договору). Відповідно до заяви-приєднання, яка є додатком № 1 до договору № 1455 про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2019, постачання електричної енергії здійснювалось за об`єктом: Кіровоградська область, м. Олександрія, 136, гуртожиток «Гірник». Згідно з комерційною пропозицією № 1-УП для побутових споживачів (населення), що є додатком № 1 до договору № 1455 про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2019, сторони домовились, що розрахунки за спожиту електричну енергію проводяться за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до затвердженої НКРЕКП методики та оприлюднюються ТОВ «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія» не пізніше, ніж за 20 днів до її застосування, шляхом розміщення на своєму офіційному веб-сайті, у засобах масової інформації та на своїх інформаційних стендах у центрах обслуговування споживачів (п. 1.1 комерційної пропозиції). Ціна (тариф) на електричну енергію застосовується по відповідним категоріям побутових споживачів (населення) та діє з дати її введення в дію (п. 1.2 комерційної пропозиції). Повна оплата вартості обсягу спожитої електричної енергії в розрахунковому періоді проводиться споживачем самостійно за фактичними показаннями приладів обліку електричної енергії протягом 10 робочих днів від дати отримання платіжного документа, але не пізніше 20 календарного дня періоду, наступного за розрахунковим. Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 2.1 комерційної пропозиції). Договір набирає чинності з дати оплати рахунка, отриманого від ТОВ «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія», або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання споживачем заяви-приєднання до договору (п. 4.1 комерційної пропозиції). Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, але ні в якому разі не більше, ніж на термін дії договору споживача про надання послуг розподілу (передачі) електричної енергії. При вирішенні спору суд враховує наступне. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимога бо відмову в їх задоволенні. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Аналогічного правового висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі № 686/1593/18. Згідно ст. 72 Закону України «Про ринок електричної енергії» роздрібний ринок функціонує для задоволення потреб споживачів у електричній енергії та пов`язаних з цим послуг. Учасниками роздрібного ринку електричної енергії є споживачі, електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачам. Постачання електричної енергії споживачу здійснюється електропостачальником за відповідним договором постачання електричної енергії споживачу, укладеним відповідно до правил роздрібного ринку. Оператор системи передачі та оператори систем розподілу забезпечують приєднання електроустановок споживачів до електричних мереж у порядку, встановленому статтею 21 цього Закону. Передачу та розподіл електричної енергії, що постачається споживачам, здійснюють оператор системи передачі та оператори систем розподілу відповідно до договорів, що укладаються із споживачем та/або постачальником електричної енергії відповідно до кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу та правил роздрібного ринку. Облік спожитої споживачем електричної енергії здійснюється постачальником послуг комерційного обліку. Відносини між учасниками роздрібного ринку регулюються правилами роздрібного ринку та договорами між його учасниками. Правила роздрібного ринку оприлюднюються на офіційних веб-сайтах регулятора та електропостачальників. Відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ) правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами. Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби. Відповідно до п. 1.1.2 ПРРЕЕ наведені визначення споживача електричної енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання;побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність);оператор системи - оператор системи передачі, оператор системи розподілу або оператор малої системи розподілу; Згідно з п. 1.2.1 ПРРЕЕ на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку. Пунктом 1.2.7 ПРРЕЕ визначено, що постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку. Згідно п. 3.1.1 ПРРЕЕ постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії". Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" визначаються у встановленому законодавством порядку. Згідно з пунктом 3.1.6 глави 3.1 розділу ІІІ ПРРЕЕ, постачання електричної енергії споживачу здійснюється, зокрема, якщо споживач є стороною діючих договорів про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії та про постачання електричної енергії споживачу або про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, або про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії». Укладення договору про постачання електричної енергії можливе після укладення з оператором системи розподілу (далі ОСР) договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії (далі - Договір про розподіл). Згідно з пунктом 2.3.12 глави 2.3 розділу ІІ ПРРЕЕ споживання електричної енергії за відповідним тарифом (ціною) відповідно до комерційної пропозиції має бути забезпечене окремим комерційним обліком. Окремі площадки вимірювання мають бути забезпечені засобами вимірювальної техніки, які дають можливість організувати комерційний облік за відповідним тарифом (ціною) на всій площадці вимірювання. За приписами ст.ст. 6, 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п.п. 2, 4, 6, 7, 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності, договором найму (оренди) або іншим документом, що підтверджує право власності чи користування. Власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством. Власники квартир, житлових приміщень у гуртожитку визначають форму управління багатоквартирним будинком чи гуртожитком відповідно до закону. Власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря). Судом встановлено, що на підставі укладеного між КП «Житлогосп» та ТОВ «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія» договору № 1455 про постачання електричної енергії споживачу здійснювалося електропостачання будинку [ADDRESS] . Облік поставленої до будинку електричної енергії здійснювався відповідно до показань вузла комерційного обліку, тобто загальнобудинкового приладу обліку, згідно показань якого ТОВ «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія» здійснювало нарахування КП «Житлогосп» плати за поставлену електричну енергію. Між позивачкою [PERSON] , як співвласницею кімнат [ADDRESS] , та КП «Житлогосп», як управителем багатоквартирного будинку, склалися договірні відносини, відповідно до яких до належних позивачці кімнат здійснювалося електропостачання, а позивачка оплачувала відповідачу отриману електричну енергію відповідно до показників приладів обліку, встановлених у належних їй кімнатах, що підтверджується квитанціями про оплату електричної енергії від 16.01.2019, 27.02.2019, 13.03.2019, 17.04.2019, 15.05.2019, 02.10.2019, 18.12.2019, 05.02.2020, 23.04.2020, 22.10.2020, 05.11.2020, 16.12.2020. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Доказів того, що відповідач на час оплати заперечував щодо об`єму спожитої позивачкою електричної енергії чи здійснював нарахування спожитої електроенергії у відповідності до п. 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, - пропорційно потужності побутового електричного обладнання споживача - відповідач не надав. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 26.02.2015 № 220, яка була чинна на час існування спірних правовідносин між сторонами, встановлено тарифи на електроенергію, що відпускається населенню. Відповідно до п. 1.6 Тарифів на електроенергію, що відпускаються населенню, з 01 березня 2017 року, тариф для гуртожитків (які підпадають під визначення «населення, яке розраховується з енергопостачальною організацією за загальним розрахунковим засобом обліку») становив 0,90 грн за 1 кВт год. Примітками до Тарифів на електроенергію, що відпускаються населенню з 01 березня 2017 року, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 26.02.2015 № 220, було передбачено, що електрична енергія, яка витрачається в багатоквартирних будинках та гуртожитках на технічні цілі (роботу ліфтів, насосів та замково-переговорних пристроїв, що належать власникам квартир багатоквартирного будинку на праві спільної власності) та освітлення дворів, східців і номерних знаків, відпускається за тарифом 140 коп. за 1 кВт год (без податку на додану вартість). Однак відповідачем не надано доказів стосовно обсягів витрат електричної енергії на технічні цілі у період з 01.01.2019 по 01.01.2021 та порядку розподілу цих витрат між наймачами та власниками житлових та нежитлових приміщень у будинку [ADDRESS] . Згідно квитанцій про оплату електричної енергії від 16.01.2019, 27.02.2019, 13.03.2019, 17.04.2019, 15.05.2019, 02.10.2019, 18.12.2019, 05.02.2020, 23.04.2020, 22.10.2020, 05.11.2020, 16.12.2020 за період з 01.01.2019 по 01.01.2021 позивачка сплатила 4 908,00 грн за тарифом 1,5 грн за 1 кВт год, тобто за 3272 кВт год. Сплачена сума частково підтверджується довідкою КП «Житлогосп» від 17.08.2021 № 1035 про оплату спожитої електроенергії за період з січня 2019 року по грудень 2020 року на суму 4 818,00 грн, в якій не було враховано сплату позивачкою спожитої електричної енергії 16.01.2019 у розмірі 90 грн. Отже, враховуючи тариф на електричну енергію, який діяв у період з 01.01.2019 по 01.01.2021, розмір плати за спожиту позивачкою електричну енергію у цей період мав становити 2 944,80 грн (3272 кВт х 0,90). Тобто, переплата складає 1 963,20 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Доказів того, що сторони погодили оплату позивачкою електроенергії за іншим тарифом, відповідачем не надано. Доводи представника відповідача про неналежність показників приладів обліку позивачки як таких, що не були повірені, суд вважає проявом недобросовісної поведінки, оскільки дані показники враховувались відповідачем як належні на час оплати спожитої електроенергії. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contrafaktum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській максимі «non concedit venire contrafaktum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contrafaktum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. При вирішенні даної справи суд не враховує як належний доказ акт Головного управління Держпродслужби у Кіровоградській області № 26 від 02.08.2017, оскільки він стосується періоду до виникнення спірних правовідносин. Щодо вимоги про стягнення процентів за безпідставне одержання грошових коштів суд зазначає наступне. Позивачкою заявлено вимогу про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 1 186,73 грн, який складається з: 964,22 грн - проценти за безпідставне одержання грошових коштів у відповідності до ч. 2 ст. 1214 ЦК України: 222,51 грн - три проценти річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536цього Кодексу). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зазначено, що «кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України». Оскільки між КП «Житлогосп» та [PERSON] фактично склалися договірні правовідносини з приводу управління багатоквартирним будинком, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача 964,22 грн процентів за безпідставне збереження грошових коштів. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом(ч. 37); стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тобто, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, на винну сторону нараховуються 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України (ч. 41). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, суд касаційної інстанції застосував до спірних правовідносин положення статті 625 ЦК і навів правовий висновок про те, що у наведеній нормі визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 222,51 грн, як три проценти річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Щодо вимоги про відшкодування ної шкоди суд зазначає наступне. Позивачка просить стягнути з відповідача 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкодиза порушення її прав, як споживача послуг, які надавав відповідач. Відповідно до вимог п. 3 ч.ч. 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. За приписами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У постанові Великої Палати Верховного Суду 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) вказано, що «Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання (стаття 611 ЦК України) може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом». Враховуючи наведене, вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 201,32 грн. (2185,71 / 13149,93 х 1211,20). Відповідач у відзиві вказав, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом даної справи,у розмірі 5 000,00 грн, які просить стягнути з позивачки. При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату послуг, розрахунок витрат на правничу допомогу відповідачем не надано, тому підстави для стягнення з позивачки на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу відсутні. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: partial