Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Позовну заяву мотивовано тим, що 13.04.2016 слідчим Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області відносно позивача внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. 13.05.2016 слідчим Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області відносно нього внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358 КК України, ч. 3 ст. 358 КК України, ч. 3 ст. 358 КК України, ч. 3 ст. 358 КК України. \~ \~ \~ \~20.05.2016 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси № 520/5827/16-к задоволено клопотання начальника відділення у складі відділу СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Зощука О. О. та надано дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання позивача у помешканні його дружини [PERSON] . \~ \~ \~ \~Під час обшуку працівниками поліції вилучено матеріальні цінності та грошові кошти, тим самим залишивши його сім`ю без засобів для існування. \~ \~ \~ \~24.05.2016 прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 на підставі матеріалів, внесених до ЄРДР за № 12016160480001410 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. \~ \~ \~ \~Також, слідчий Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Чубрей С. Г. за погодженням із прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 Форманюком В. В. звертався до суду з клопотання про обрання відносно позивача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 25.05.2016 № 520/5954/16-к у задоволенні клопотання слідчого Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Чубрей С. про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено та застосовано відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. \~ \~ \~ \~У серпні 2016 року прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 до Київського районного суду направлено відносно [PERSON] обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12016160480001410 від 13 квітня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. \~ \~ \~ \~16.12.2016\~ухвалою Київського\~районного суду\~м.\~Одеси вищевказаний\~обвинувальний акт\~повернуто прокурору\~у зв`язку\~з його\~невідповідністю вимогам\~КПК України,\~а також\~зобов`язано прокурора виправити недоліки, зазначені у мотивувальній частині ухвали суду. \~ \~ \~ \~18.08.2016 повідомлено про зміну підозри [PERSON] у кримінальному провадженні № 12016160480001410 від 13 квітня 2016 року про вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. \~ \~ \~ \~04.12.2017 постановою прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 закрито вищезазначене кримінальне провадження, однак у подальшому ця постанова була скасовано заступником прокурора Одеської області, як така, що ухвалена передчасно без повного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування. \~ \~ \~ \~22.06.2018\~прокурором Одеської\~місцевої прокуратури\~№ 1\~кримінальне провадження,\~внесене до\~ЄРДР №\~12016160480001410, закрито, оскільки достатні докази підтвердження вини не встановлені, а також вичерпані можливості їх отримання. \~ \~ \~ \~23.07.2018 вищезазначена постанова прокурора про закриття кримінального провадження скасована заступником прокурора Одеської області. \~ \~ \~ \~Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2018 № 520/1342/18 постанову прокурора Одеської міської прокуратури № 1 від 05.11.2018 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016160480001410 від 13 квітня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, скасовано. \~ \~ \~ \~Ухвалами від 22.09.2017, 10.11.2017, 31.07.2018, 30.08.2018, 30.11.2018 задоволено неодноразові скарги позивача на бездіяльність посадових осіб Одеської міської прокуратури № 1 та зобов`язано вчинити дії у відповідності до законодавства. \~ \~ \~ \~23.01.2019 прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12016160480001410 від 13 квітня 2016 року відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 289, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. \~ \~ \~ \~Вироком Київського районного суду м. Одеси від 15.07.2022 [PERSON] визнано невинуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України і виправдано за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення. \~ \~ \~ \~Вирок набрав законної сили 15.09.2022. \~ \~ \~ \~Позивач зазначає, що він перебував під слідством та судом 74 місяці та 22 дні, був зобов`язаний з`являтися в суди, на слідчі дії, допити, мав статус підозрюваного та обвинуваченого. \~ \~ \~ \~Указує, що протиправними діями органів державного обвинувачення йому завдано моральної шкоди, яка виражається у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього, приниженням честі та гідності, а також ділової репутації. \~ \~ \~ \~У зв`язку із затягуванням досудового слідства органами обвинувачення, протягом тривалого часу життя позивача було спрямовано на захист порушених органами держави прав та свобод, які гарантовано державою. \~ \~ \~ \~Безвідповідальне ставлення органів обвинувачення до виконання своїх посадових обов`язків, затягування досудового слідства, змусило позивача звертатися з чисельними скаргами на бездіяльність посадових осіб, обґрунтованість яких підтверджується відповідними ухвалами, що завдало йому моральних страждань. \~ \~ \~ \~Крім того, зазначене також негативно вплинуло на його сімейні стосунки, оскільки під час обшуку у квартирі 24.05.2016 було вилучено накопичені кошти, що поставило його сім`ю у скрутне матеріальне становище, у зв`язку з чим між ним та дружиною виникали сварки. Все це стало причиною негативного ставлення до нього з боку дружини та дитини. \~ \~ \~ \~Вважає, що він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного застосування запобіжного заходу, при цьому указує, що моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, слідства, прокуратури, оскільки вироком суду його визнано невинуватим у вчинені злочинів і виправдано. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного просив стягнути з Держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь 500\~713 грн у відшкодування моральної шкоди. У відзиві на позовну заяву Державна казначейська служба України у задоволені позову [PERSON] просила відмовити, зазначила, що вона не є належним відповідачем у даній справі, оскільки належними відповідачами є органи досудового розслідування та прокуратури, діями/бездіяльністю яких, на думку позивача, завдано йому моральної шкоди, крім того, вимог до Державної казначейської служби України позовна заява не містить. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України зазначає, що відповідно до судової практики Верховного Суду, кошти на відшкодування моральної шкоди підлягають стягнення з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомості про суб`єкта його виконання. Крім того зазначила, що вимоги позивача щодо стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 500\~713,00 грн не мають належного обґрунтування та не підтверджені відповідними доказами, а позивач обмежується лише загальними посиланнями, що внаслідок дій посадових осіб органів досудового розслідування та прокуратури йому завдано моральної шкоди і не надає суду жодних доказів про її наявність. Також не надає доказів на підтвердження здійснення відносно нього фізичного чи психічного впливу та у чому він полягав. Щодо відшкодування на користь позивача витрат на правничу допомогу указує, що у разі задоволення вимог позивача питання розподілу судових витрат у справі має вирішуватися виключно між позивачем та Головним управлінням Національної поліції в Одеській області, Одеською обласною прокуратурою, а не шляхом стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку ДКСУ. Головне управління Національної поліції в Одеській області надало письмові пояснення у справі, які просить врахувати під час вирішення справи, зазначає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних страждань, а саме: не надано жодних доказів, що підтверджують вплив дій/бездіяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області на життєвий уклад та стан здоров`я позивача, які були б наслідком дій правоохоронного органу. Указує, що у разі констатації факту порушення прав особи працівниками державного органу шкода відшкодовується державою. Зазначає, що для притягнення до цивільно-правової відповідальності необхідною є наявність моральної шкоди, неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди, причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою та вина заподіювача. Проте вважає, що позивачем жодних обґрунтувань та доказів щодо реальної наявності моральної шкоди не надано, розмір та його розрахунок необґрунтований та документально не підтверджений, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Одеська обласна прокуратура у відзиві на позовну заяву у задоволенні позову [PERSON] просила відмовити, вважала вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди необґрунтованими, зазначила, що наявність шкоди не породжує абсолютного права на її відшкодування в тому розмірі, який заявлений позивачем, оскільки необхідно довести наявність всіх складових цивільно-процесуальної відповідальності з наданням відповідних доказів щодо розміру заподіяної шкоди. Зазначає, що визначаючи розмір відшкодування суд має виходити із засад поміркованості, розумності, виваженості та справедливості та розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. \~ \~ \~ \~Також указує, що позивачем помилково розраховано його перебування під слідством та судом протягом 74 місяців та 22 днів, оскільки такий строк, який покладено у розрахунок розміру відшкодування моральної шкоди, переривався у зв`язку з неодноразовим винесенням постанов про закриття кримінального провадження, які в подальшому скасовувались, а тому перебування позивача під слідством та судом становить 72 місяці та 2 дні. \~ \~ \~ \~Крім того зазначає, що позивачем не доведено протиправність дій Одеської обласної прокуратури, а також причинний зв`язок між такими діями та шкодою, наявність шкоди та її розмір. Також позивачем не надано будь-яких доказів щодо вжиття зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми тощо, обмежившись наведенням витягів із законодавчих актів та констатації непідтверджених жодними фактичними обставинами фразами щодо свого стану, проте лише посилання позивача на спричинені моральні страждання не є належним доказом заподіяння моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Також зазначає, що доводи позову щодо затягування досудового розслідування органами обвинувачення не відповідають дійсним обставинам справи та є недоведеними, а наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. \~ \~ \~ \~У відповіді на відзив Одеської обласної прокуратури позивач зазначив, що отримання позивачем повідомлення про підозру, обвинувачення в скоєнні злочинів, безумовно призводить до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~ \~ \~ \~Указує, що право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає в особи у випадку повної реабілітації, і законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати, що дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державною, а суд, враховуючи обставини конкретної справи вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Зазначеним законом передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому у випадку постановлення виправдувального вироку суду. \~ \~ \~ \~Зазначає, що період перебування під слідством та судом у даному випадку має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення до дати набрання чинності виправдувальним вироком суду. \~ \~ \~ \~Указує, що період перебування позивача під кримінальним переслідуванням обраховується з 24 травня 2016 року, тобто дати повідомлення про підозру, та до 15 серпня 2022 року, а саме до дати набрання законної сили виправдувальним вироком, та становить 74 місяці 22 дні, а тому розмір моральної шкоди складає 500\~713,00 грн (74 місяці 22 дні х 6\~700 грн). \~ \~ \~ \~У судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача адвоката Унгуряну С. І. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позов просив задовольнити. У судовому засіданні 20.11.2024 представником позивача надано усні пояснення щодо позову. Прокурор Афанасьєва І. Г. у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити. \~ \~ \~ \~Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. \~ \~ \~ \~Заслухавши у судових засіданнях представників учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 13.04.2016 слідчим Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015160480001410 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України відносно [PERSON] \~ \~ \~ \~13.05.2016 слідчим Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області відносно [PERSON] внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358 КК України, ч. 3 ст. 358 КК України, ч. 3 ст. 358 КК України, ч. 3 ст. 358 КК України. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2016 у справі № 520/5827/16-к задоволено клопотання начальника відділення у складі відділу СВ Київського ВП в м. Одесі ГУ НП В Одеській області Зощука О. О., надано дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання [PERSON] , у помешканні його дружини [PERSON] . Згідно з протоколом обшуку від 24.05.2016 працівниками поліції вилучено предмети та речі, перераховані у протоколі обшуку. 24.05.2016 прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 на підставі матеріалів, внесених до ЄДРДР за №12015160480001410, [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 та ч. 3 ст. 358 КК України \~ \~ \~ \~Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.05.2016 у справі № 520/5954/16-к відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про обрання [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосовано відносно підозрюваного [PERSON] запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зобов`язавши його знаходитись за місцем постійного мешкання, а саме за адресою: [ADDRESS] у період часу з 22:00 до 07:00 год. Покладено на підозрюваного [PERSON] обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження за першою вимогою; не відлучатися за межі Одеської області без дозволу слідчого, прокурора, або суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання. Роз`яснено підозрюваному, що відповідно до ч. 2 ст. 179 КПК України, у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів мінімальної заробітної плати. \~ \~ \~ \~За результатами досудового розслідування прокурором 19.08.2016 направлено до суду обвинувальний акт, який 16.12.2016 повернуто судом прокурору на підставі п. 3 ст. 314 КПК України. \~ \~ \~ \~18.08.2016\~прокурором Одеської\~місцевої прокуратури\~№ 1\~повідомлено [PERSON] про зміну підозри у кримінальному провадженні № 12016160480001410 від 13.04.2016 про вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. \~ \~ \~ \~04.12.2017 прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 прийнято процесуальне рішення про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] . \~ \~ \~ \~Указана постанова 03.01.2018 була скасована заступником прокурора Одеської області. \~ \~ \~ \~22.06.2018 прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. \~ \~ \~ \~23.07.2018 указана постанова прокурора була скасована заступником прокурора Одеської області. \~ \~ \~ \~Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2018 постанову прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 від 05.11.2018 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12016160480001410, скасована. \~ \~ \~ \~Ухвалами суду від 22.09.2017, 10.11.2017, 31.07.2018, 30.08.2018, 30.11.2018 задоволено скарги [PERSON] на бездіяльність посадових осіб Одеської місцевої прокуратури № 1 та зобов`язано вчинити дії відповідно до вимог законодавства. \~ \~ \~ \~Вироком Київського районного суду м. Одеси від 15.07.2022 у справі № 520/10099/116-к [PERSON] визнано невинуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358\~КК України і виправдано за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення. \~ \~ \~ \~Вирок набрав законної сили 15.08.2022. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно із статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону). Згідно з положеннями статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент розгляду справи. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку, що в результаті незаконного кримінального переслідування позивачу було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку суду. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди у цьому випадку презюмується. Такий висновок суду узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 17 липня 2024 року у справі № 761/7894/21. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Як слідує з позовної заяви, визначаючи строк перебування [PERSON] під слідством і судом, позивач зазначає, що такий строк становить 74 місяці 22 дні та починається з дати повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень та закінчується набранням виправдувальним вироком суду законної сили. Встановлення правильного періоду перебування особи під слідством і судом впливає на правильність визначення мінімального розміру моральної шкоди, який не може бути зменшено, однак суд може його збільшити з урахуванням конкретних обставин справи. Перевіряючи строк перебування [PERSON] під слідством і судом, суд зазначає таке. Початком строку перебування позивача під слідством і судом слід вважати 24.05.2016 (вручення повідомлення про підозру). Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, кримінальне провадження відносно [PERSON] неодноразово було закрито, відтак строк перебування позивача під слідством неодноразово переривався. Так, постановою прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 від 04.12.2017 закрито вищезазначене кримінальне провадження відносно позивача, однак у подальшому ця постанова була скасовано заступником прокурора Одеської області від 03.01.2018. Надалі постановою прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 від 22.06.2018, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 12016160480001410, закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Указана постанова скасована заступником прокурора Одеської області 23.07.2018. У подальшому постановою прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 від 05.11.2018 кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Указана постанова прокурора скасована ухвалою слідчого судді від 30.11.2018. Виправдувальний вирок суду щодо [PERSON] набрав законної сили 15.08.2022. Відтак, строк перебування [PERSON] під слідством і судом становить 72 місяці та 2 дні. Розраховуючи розмір моральної шкоди, позивач виходив з мінімальної заробітної плати у розмірі 6\~700 грн. Однак, як зазначалося вище, розмір моральної шкоди у даному випадку має розраховуватися, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент розгляду справи. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» мінімальну заробітну плату встановлено в розмірі 8\~000 грн на місяць. Таким чином, ураховуючи період перебування [PERSON] під слідством і судом, який складає 72 місяці та 2 дні, розмір морального відшкодування складає суму, яка є більшої від суми, заявленої позивачем до стягнення, а саме 576\~533, 33 грн (8\~000 грн х 72 місяці = 576\~000 грн) + (8\~000 грн / 30 днів х 2 дні = 533, 33 грн). Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених особою вимог. Також суд зазначає, що відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1176 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 4 Положення про ДКС України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є ДКС України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Такі висновки викладені у пункті 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження № 12-110гс18). Таким чином, ураховуючи межі позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] в повному обсязі та стягнення з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача у відшкодування моральної шкоди суми в розмірі 500\~713 грн. Щодо розподілу судових витрат. \~ \~ \~ \~ У відповідності до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Оскільки позивач у такій категорії справ звільнений від сплати судового збору, ці витрати відносяться на рахунок держави. \~ \~ \~ \~Щодо витрат на правничу допомогу суд виходить з такого. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно із статтею 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved