Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 01.06.2013 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] , який на теперішній час мешкає разом із позивачем, самостійно ним виховується та повністю перебуває на його утриманні. Мати дитини, [PERSON] , не приймає участі у вихованні та утриманні спільної дитини, проживає окремо. Позивач вказує, що є порядною людиною, не зловживає алкоголем та тютюном, не вживає наркотики, веде моральний та здоровий спосіб життя, любить свого сина і спроможний забезпечити його всім необхідним. Дитина відвідує школу, гуртки, розвивається відповідно свого віку, облікована в медичних установах. Позивач самостійно забезпечує свого сина харчуванням, ліками, одягом, піклується про стан його здоров`я, займається його навчанням та розвитком. В свою чергу відповідач з 2019 року перестала приймати будь-яку участь в житті та вихованні дитини, не турбується про неї, не цікавиться її станом здоров`я, матеріальну допомогу не надає, має значну заборгованість зі сплати аліментів. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не спілкується з нею взагалі, як мати, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не бере участі у матеріальному утриманні дитини, живе своїм життям. Позивач вважає, що відповідач не надає дитині материнського тепла та турботи, не приділяє їй стільки уваги, скільки вона потребує. Поведінка відповідача свідчить про її байдужість до дитини. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та наполягає на його задоволенні. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явилась, причини неявки не повідомила, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає, не заперечує щодо позбавлення батьківських прав. Представник виконкому Центрально-Міської районної у місті ради у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи по суті просить врахувати наданий висновок щодо можливості позбавлення відповідача батьківських права. Представник виконкому Покровської районної у місті ради у підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, при вирішенні справи по суті просить ухвалити рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За приписами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989. Судом встановлено, що сторони по справі з 01.06.2013 по 28.05.2019 перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області про розірвання шлюбу (справа №216/4545/18) та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.10.2013. На підставі судового наказу №216/4546/18 від 11.10.2018 з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] . Згідно з розрахунком державного виконавця Центрально-Міського відділу ДВС у м. Кривому Розі Дида Л.А. станом на 03.09.2024 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 111721,11 грн. Згідно з актом від 29.08.2024 позивач [PERSON] разом дитиною - [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та роботи характеризується з позитивної сторони, що підтверджується відповідним довідками та характеристиками. Малолітній [PERSON] , [INFO] , навчається у Криворізькій гімназії №51, згідно з педагогічної характеристики за місцем навчання характеризується позитивно. До цього, відвідував Комунальний заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінового типу №29 КМР з 01.08.2016 по 01.08.2019. За період виховання та навчання мати дитячі заходи та батьківські збори не відвідувала, контакту з вихователями та педагогами не підтримувала. Згідно з довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» КМР №33-к від 04.10.2024 хлопчик [PERSON] знаходиться під наглядом педіатра, застудними хворобами хворіє рідко, травм та переломів не було, оперативних втручань не було, інфекційними хворобами не хворів, щеплений за віком. Всі вимоги педіатра, щодо догляду за дитиною виконує батько - [PERSON] . Мати - [PERSON] за час з 2019 по жовтень 2024 до лікаря з дитиною жодного разу не зверталась, зв`язки з матір`ю відсутні. Відповідач [PERSON] не заперечує, щодо позбавлення її батьківських прав, що підтверджується заявою від 23.08.2024, яка посвідчена приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ставніченко О.П., зареєстрована в реєстрі за №2280. Батьки, згідно зі ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто здійснювати батьківські права, які не можуть суперечити інтересам дитини. Кожна дитина, відповідно до ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особа, що їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається з висновку №8/33-4659 від 13.12.2024 у порушення вимог ст. 150 СК України [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не бачиться з дитиною, не піклується про духовний і фізичний розвиток сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, не займається лікуванням дитини. Має заборгованість зі сплати аліментів, не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. Враховуючи викладене, виконком Центрально-Міської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, в інтересах дитини, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 2 статті 164 СК України, визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року передбачено позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком чи матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ч мати ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків та свідомо їх не виконує. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved