Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

22.11.2024 представник позивача ТОВ УКР КРЕДИТ\~ФІНАНС"\~звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь позивача загальну суму заборгованості за Кредитним договором № 1198-4855 від 01.05.2023 в розмірі 45 000,00 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 01.05.2023 між ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та [PERSON] за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com/ua), було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1198-4855 ( надалі кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит на наступних умовах : сума кредиту - 9 000,00 грн, строк кредитування 300 днів, базовий період 14 днів, знижена % ставка 2,50 % в день, стандартна % ставка 3,00 % в день. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, натомість відповідач порушив умови кредитування і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем. Станом на 16.10.2024 загальний розмір заборгованості відповідача становить 89 370,00 грн, однак з урахуванням Програми лояльності, позивач просить стягнути лише частину боргу у сумі 45 000,00 грн. 25.11.2024 після виконання вимог ст. 187 ЦПК України прийнято до розгляду судом даний позов, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 23.12.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500,00 грн. В обгрунтування відзиву вказала, що представником позивача не надано суду належних доказів отримання відповідачем кредиту та перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Також вказала про незаконність нарахування процентів за кредитним договором, оскільки відповідач є військовослужбовцем, на якого поширювалася дія ст. 14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, за якою проценти та інші штрафні санкції не нараховуються. В судове засідання сторони та їх представники не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В письмовій заяві представник позивача просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги задовольнити повністю. Представник відповідача в письмовій заяві просила розглянути справу у її відсутності та відсутності відповідача, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, вказавши одночасно, що не заперечує проти стягнення з відповідача лише тіла кредиту в сумі 9 000,00 грн та стягнення пропорційно до задоволеної суми судового збору. Просила покласти на позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 6 500,00 грн. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов наступного. Судом встановлено,\~що \~ 01.05.2023 між ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та [PERSON] підписано Договір про відкриття кредитної лінії №1198-4855. Договір підписаний позичальником [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А2301. Відповідно до умов Договору Кредитодавець відкриває для Позичальника кредитну лінію для задоволення особистих потреб. Сума кредиту 9 000,00 грн. Дата видачі кредиту 01.05.2023. Строк кредитування - 300 днів. Пільгова процентна ставка 2,50 % в день.Стандартна % ставка - 3,00 % в день. Дата повернення кредиту 24.02.2024. Орієнтовна загальна вартість кредиту 90 000,00 грн. Цей Договір укладено сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України Про електронну комерцію. Сторони погодили, що цей кредитний договір та Правила надання споживчих кредитів ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови надання кредиту. Укладаючи цей Кредитний договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з правилами на веб-сайті Кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись Договору, а тому добровільно та свідомо укладає Договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним. У кредитному договорі вказано номер особистого електронного платіжного засобу позичальника [PERSON] : [NUMBER] . Відповідно довідки АТ КБ ПриватБанк та довідки ТОВ УКР КРЕДИТ ФІАНС 01.05.2023 було перераховано кошти за кредитним договором № 1198-4855 від 01.05.2023 через систему LIQPAY у сумі 9 000,00 грн на картку № [NUMBER] , що вказана позичальником [PERSON] . Як встановлено судом відповідач не виконує умови кредитного договору, заборгованість за договором не погашає, проценти за користування кредитними коштами не сплачує, у зв`язку з чим обліковується прострочена заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості за укладеним кредитним договором за відповідачем [PERSON] станом на 06.10.2024 рахується заборгованість за основною сумою кредиту 9 000,00 грн, за відсотками 80 370,00 грн, а всього 89 370.00 грн. Разом з тим, відповідно до Правил акції під умовною назвою Обмеження нарахування відсотків при примусовому стягненні заборгованості для споживачів фінансових послуг ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС, позивач заявляє вимогу про стягнення лише частини заборгованості у сумі 45 000,00 грн, з якої 9 00,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 36 000,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами . Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вирішуючи спір, суд керується наступним. За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України\~\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону,\~\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу\~\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності Договору № 1198-4855 від 01.05.2023. Зазначений договір недійсним не визнано. Судом встановлено, що між сторонами виникли кредитні відносини, зокрема укладено кредитний договір, узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання такого договору. При цьому суд бере до уваги позицію сторони відповідача, який фактично позовні вимоги визнав частково, зокрема в частині тіла кредиту у сумі 9 000,00 грн \~ \~ \~ \~Однак, у порушення умов кредитного договору відповідач своїх договірних зобов`язань належним чином не виконав у зв`язку з чим виникла заборгованість. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, суд вважає, що наданими стороною позивача доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено його право вимоги до відповідача та правомірність нарахування заборгованості за кредитним договором, доведено, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе зобов`язання згідно укладеного договору, заборгованість не погашена, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу (тілом) у сумі 9 000,00 грн. \~ \~ \~ \~Щодо позовних вимог у частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, то суд керується наступним. \~ \~ \~ \~Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. \~ \~ \~ \~У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей`закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. \~ \~ \~ \~В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. \~ \~ \~ \~Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. \~ \~ \~ \~Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц. \~ \~ \~ \~Як вбачається з долучених до відзиву на позовну заяву доказів відповідач [PERSON] з 20.07.2023 мобілізований та по даний час проходить військову службу в ЗСУ, що вбачається з копії військового квитка. \~ \~ \~ \~Таким чином, з 20.07.2023 року відповідач мав статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, позовні вимоги в частині заборгованості за відсотками за кредитним договором підлягають до частково задоволення, зокрема періодом нарахування відсотків слід вважати період з 01.05.2023 по 19.07.2023 включно. Так, відповідно до розрахунку заборгованості за договором, який виконано поденно, розмір таких відсотків становить: 11 970, 00 грн ( перші 14 днів - за ставкою 2,50%, решта - за ставкою 3,00 %). \~ \~ \~ \~Отже з урахуванням вище вказаного, суд визначає до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором № 1198-4855 від 01.05.2023 у загальному розмірі 20 970,00 грн, з якої : 9 000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 11 970,00 грн заборгованість за відсотками. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судовий збір з врахуванням часткового задоволення позовних вимог. Так розмір стягуваного судового збору відповідно до пропорційності задоволення позовних вимог становить 1 128,84 грн (46,60%). При вирішенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. В даному випадку, суд доходить висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у даній цивільній справі представником відповідача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що розмір заявлених позивачем витрат у сумі 6 500,00 грн є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг. У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, визначає їх у зменшеному розмірі у сумі 2 500 грн, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат . \~ \~ \~ \~

Outcome: partial