Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

03.01.2025 року в провадження Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що причиною розпаду сім`ї є різниця характерів, відсутність між нею та Відповідачем взаєморозуміння та довіри. Вони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у сім`ї, не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу, з його ініціативи між ними постійно виникали сварки. Протягом 1 року 6 місяців разом не проживають, сімейні відносини фактично припинені. Вважає, що примирення та збереження шлюбу є неможливе. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. Просить суд постановити рішення про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, залишити дитину проживати разом з матір`ю, оскільки спору щодо місця проживання дитини між батьками не виникає. Після розірвання шлюбу залишити прізвище " [PERSON] ". Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07.01.2025 року відкрито провадження у цивільній справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Сторони про розгляд справи належним чином повідомлені, з правами та обов`язками ознайомленні. Позивачеві роз`яснено право до початку розгляду справи по суті відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), збільшити або зменшити розмір позовних вимог. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідач ухвалу про відкриття провадження отримав, правом на подачу відзиву не скористався. Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін не надав. Позивачем в позовній заяві заявлено клопотання про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом встановлено, що 05 травня 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Білошицької сільської ради Коростенського району Житомирської області, про що в книзі реєстрації шлюбів складено відповідний актовий запис за № 2 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . За час перебування в шлюбі з відповідачем сторони мають малолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] , про що 01 лютого 2019 року Коростенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в книзі реєстрації актів про народження зроблено відповідний актовий запис №76 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Сторони втратили взаєморозуміння та взаємоповагу, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, що є підставою для розірвання шлюбу між ними. Примирення не бажають. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 ст. 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, жоден з подружжя не бажає примиритися, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому позов слід задовольнити, а шлюб розірвати. Згідно зі ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. З огляду на те, що позивач просить залишити їй прізвище " [PERSON] ", то у рішенні суду має бути зазначено про вибір позивачем прізвища після розірвання шлюбу. Вирішуючи клопотання позивача щодо залишення проживання дитини після розірвання шлюбу з нею, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, втім позивачем заявлено вимогу про залишення проживання малолітньої дитини разом із нею після розірвання шлюбу, то у розрізі заявлених вимог в межах розгляду даної цивільної справи судом не вирішується питання про визначення місця проживання спільної дитини, судом вирішується лише питання про залишення проживання дитини з тим із батьків після розірвання шлюбу, з ким наразі вона проживає, відтак суд дійшов висновку про залишення дитини проживати разом із матір`ю. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved