Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

[PERSON] через представника - адвоката Жеребецьку Ірину Орестівну звернулася до суду з позовом до Козівської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Олійник Оксана Євгенівна про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] . [PERSON] за життя розпорядився своїм майном та 17.11.2020 склав заповіт, яким все майно заповів позивачу [PERSON] . Спадщину за заповітом після смерті [PERSON] позивач прийняла шляхом подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини у визначений законом шестимісячний строк. Разом з тим позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа спадкодавця на спадкове майно. З огляду на викладене позивач просить визнати за нею право власності на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті\~ [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] . Ухвалою судді від 10.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання на 29.01.2025. Ухвалою суду від 29.01.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.02.2025. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Представник позивача адвокат Жеребецька І.О. подала заяву від 19.02.2025, у якій позовні вимоги підтримала повністю, просила такі задовольнити та розгляд справи проводити без її участі та участі позивача. Представник Козівської селищної ради в судове засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву від 28.01.2025, у якому зазначив, що при вирішенні спору по суті Козівська селищна рада покладається на думку суду, справу просив розглянути без його участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Олійник О.Є. у судове засідання не з`явилася, подала клопотання від 04.02.2025, у якому розгляд справи просила проводити без її участі. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 31.01.2023 Козівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 7). З довідки №522 від 20.09.2024, виданої Комунальним підприємством «Козівське бюро технічної інвентаризації» Козівської селищної ради вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, виданого 15.01.2002 на підставі рішення виконкому Малоплавучанської сільської ради №20 від 12.10.2001, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації 15.01.2022 за реєстровим №41 (а.с. 20). За змістом заповіту, складеного 17.11.2020 у с. Мала Плавуча, Козівського району, Тернопільської області та посвідченого секретарем Малоплавучанської сільської ради Козівського району Тернопільської області Швець М.М., зареєстрованого у реєстрі за №43, [PERSON] заповів все належне йому на день смерті майно [PERSON] (а.с. 8). Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.08.2021 [PERSON] 14.08.2021 зареєструвала шлюб з [PERSON] , після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с 12). Відповідно до довідки №22 від 31.01.2023, виданої Козівською селищною радою, спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] , постійно проживав та був зареєстрований у будинку за адресою: [ADDRESS] . На день його смерті разом з ним у спадковому будинку проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] , 1949 року народження (а.с. 23). Таким чином, до кола спадкоємців після смерті [PERSON] належать дружина спадкодавця [PERSON] , яка є спадкоємцем за законом та [PERSON] - спадкоємець за заповітом. Разом з тим спадкоємець [PERSON] у визначений законом шестимісячний строк відмовилася від прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , що підтверджується заявою [PERSON] від 01.02.2023 (а.с. 47). Також з матеріалів спадкової справи № 4/2023 вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання 01.02.2023 відповідної заяви нотаріусу (а.с. 50). З урахуванням викладеного спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом, який прийняв спадщину, є [PERSON] . Водночас постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Олійник О.Є. № 132/02-31 від 12.09.2024 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно (а.с. 5). Таким чином, через відсутність належних правовстановлюючих документів позивач не має змоги в позасудовому порядку оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на вказане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулася до суду із цим позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) захисту необхідно розуміти такий, що призводить до поновлення порушеного права, є адекватним наявним обставинам. Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до частини другої статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За нормами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України . За змістом частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України). Як встановлено судом, постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Олійник О.Є. № 132/02-31 від 12.09.2024 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно (а.с. 5). Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як: Інструкція Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29.07.1959 «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» (втратила чинність на підставі наступної інструкції); Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1995, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 31.12.1995 №56; Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстроване в Мін`юсті 18.02.2002 за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На даний час питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване приписами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015. Частинами другою, третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Звертаючись до суду із даним позовом [PERSON] зазначила, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , внаслідок чого відкрилася спадщина на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження того, що 1/3 частка спірного житлового будинку належала на праві власності спадкодавцю [PERSON] , позивач [PERSON] надала довідку Комунального підприємства «Козівське бюро технічної інвентаризації» Козівської селищної ради від 20.09.2024 №522, відповідно до якої за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, виданого 15.01.2002 на підставі рішення виконкому Малоплавучанської сільської ради №20 від 12.10.2001, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації 15.01.2022 за реєстровим №41. Аналізуючи вищенаведені докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] належала на праві власності 1/3 частка житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] спадщину у виді 1/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] прийняла та в подальшому звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак у вчиненні нотаріальної дії та оформленні спадкових прав їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу. Згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Підпунктом 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II вказаного Порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Так, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування (постанови Верховного Суду: від 20.06.2018 у справі № 640/13903/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 266/5267/18, від 20.03.2019 у справі № 550/1040/16-ц, від 22.04.2020 у справі № 601/2592/18, від 22.04.2020 у справі № 127/23809/18, від 27.05.2020 у справі № 361/7518/16-ц, від 16.09.2020 у справі № 464/1663/18, від 02.08.2023 у справі № 640/1851/19). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку (постанова Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 227/3750/19). Зі змісту статті 328 ЦК України слідує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу приписів статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання за позивачем права власності на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved