Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

До суду звернулося Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (далі ТОВ «Фінансова компанія управління активами») з позовом до [PERSON] (відповідача, позичальник) про стягнення заборгованості за договором позики. Позов обґрунтований тим, що 01 березня 2021 року між Товариством з обмеженою в відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», позикодавець) та [PERSON] було укладено договір позики №1247626, за умовами якого позикодавець надав позичальнику кредит у розмірі 7000 грн. Договір було укладено в електронній формі. Того ж дня позикодавець на виконання п. 1 Договору позики передав позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картковий рахунок відповідача 26.10.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено Договір факторингу № 2610 у відповідності до умов якого, ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» прийняло належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» Права Вимоги до Боржників. Відповідно до цього договору, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики №1247626, в розмірі 9909,94 грн., з яких: 7000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2902,94 грн. - сума заборгованості за відсотками. Посилаючись на норми чинного законодавства позивач просить суд, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за договором позики та судові витрати у розмірі 2422,40 гривні. Ухвалою суду від 22.11.2024 відкрито спрощене провадження в цивільній справі. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що позов є необґрунтованим, недоведеним належними та допустимими доказами з огляду на те, що позивач не є кредитором за спірним договором, договір факторингу підписаний неповноважною особою, розмір заборгованості нічим не обґрунтований, не доведено факт зарахування коштів на банківський рахунок відповідача; не надано доказів повідомлення відповідача про відступлення права вимоги новому кредитору та розрахунку з кредитором; не надано належного повного розрахунку заборгованості, а тому просить відмовити у позові повністю. Крім того у вересні місяці 2023 року відповідач заначив, що [PERSON] звертався з позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, який було задоволено. Відповідач вважає, що після цього будь які вимоги позивача щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними та свідчать про його зловживання процесуальними правами, які направлені на примушування відповідача до виконання цивільно правових зобов`язань. Також зазначає, що відповідач є особою з інвалідністю, тому він звільнений від оплати судових витрат (а.с.63-74). Від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій сторона позивача не погоджується з аргументами та доводами відповідача та просить суд задовольнити позов у повному обсязі посилаючись на аргументи вказані в позовній заяві та додаткові пояснення, вказані у відповіді на відзив (а.с.98-107). Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, де просить суд розглянути справу без його участі, задовольнити позов (а.с.153-154). Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, у задоволенні позову відмовити (а.с.156-157) Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. В судом встановлено, що 01 березня 2021 року між Товариством з обмеженою в відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено договір позики №1247626 за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 7000 грн., на строк до 31.03.2021 року, зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована) та з визначеною процентною ставкою за понадстрокове користування позикою - 2,7% в день (а.с.9) Договір підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису 74e25zQigS, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу - [INFO] ) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою позикодавцем, відповідач [PERSON] ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор: 74e25zQigS,, час відправки ідентифікатора позичальнику: 01.03.2021 9:04:26, електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: [INFO] ( а.с.9 зв.) Позикодавець на виконання п.1 Договору позики свої зобов`язання виконав, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 7000 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача за номером платіжної картки № [NUMBER] . Довідкою №КД-000000104 від 12.09.2024 ТОВ «ФК Фінекспрес» підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (код ЄДРПОУ 39861924), відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між Компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступних платіжних операцій, зокрема 01.03.2021 року, сума 7000 гривень 00 копійок за номером платіжної картки № [NUMBER] , номер платежу ed80a047-0a6f-4a3a-8c23-4b8d09c91b89. Оскільки Компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також в довідці заначено, що враховуючи, що позику видано на платіжну картку, а не на банківський рахунок позичальника, всі правовідносини між позичальником, кредитором та банкомеквайром регулюються Постановою НБУ № 705 від 05.11.2014 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів». (а.с.11) На звороті довідки міститься копія платіжної інструкції щодо операції ed80a047-0a6f-4a3a-8c23-4b8d09c91b89 з деталями транзакції. (а.с.11 зв.) Відповідно до 5 розділу VII зазначеної вище Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014, документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. Отже, наявний у справі документ від платіжної системи про перерахування коштів на картковий рахунок має статус первинного документа, що підтверджує перерахування коштів Також з наданої на виконання ухвали суду інформації АТ «Державний ощадний банк України» судом встановлено, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) відкрито банківський рахунок, для обслуговування якого емітовано платіжну картку № [NUMBER] . До листа банку додано інформацію про рух коштів по рахунку, з якої вбачається, що 01.03.2021 на вказану карту зараховано переказ у розмірі 7000 грн (а.с.146-148). Суд зазначає, що у відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктами 5, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (пункт 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Як встановлено судом, Договір позики № 1247626 від 01.03.2021 між Позикодавцем та [PERSON] підписаний останнім за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами цього правочину. Без власного волевиявлення відповідача, без надання останнім інформації для укладення договору, зокрема паспортних даних, ідентифікаційного коду, даних банківської карти для зарахування коштів, електронної адреси для надсилання одноразового ідентифікатора кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Доказів протилежного матеріали справи не містять, та відповідачем [PERSON] вони суду не надані, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Таким чином, в даному випадку позивачем доведено укладення договору позики та зарахування відповідачу кредитних коштів До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св 20), від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19(провадження № 61-16243 св 20). 21.10.2021 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №2106, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає), а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників.(а.с.14-21,119-134) Пунктом 5.2. Договору факторингу встановлено, що перехід від позикодавця/первісного кредитора до позивача/фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, після чого позивач/фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідних прав вимог. Виконання п. 5.2. Договору факторингу підтверджується підписанням сторонами додатків №4 та №5 до Договору факторингу, наданого позивачем, а саме Актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей. Також позивачем надано копію Реєстру прав вимог №2 від 21.06.2021 до Договору факторингу №2106 від 21.06.2021(а.с.12 зв-13) Акт звірки про взаємні розрахунки між позивачем та первісним кредитором за Договором факторингу №2106 від 21.06.2021.( а.с.109-118) Відповідно до Реєстру прав вимог №2 від 21.10.2021 року до договору факторингу №2106 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 23086,00 грн., з яких: 7000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 16086,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Разом з тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач при поданні позову врахував правові висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного суду від 28.03.2018 № 44/9519/12 та ним прийнято рішення перерахувати нараховані первісним кредитором проценти в межах строку позики, яка визначена договором за базовою процентною ставкою в розмір 1,99% від суми позики за 1 день в період користування грошовими коштами по 31.03.2021. Право визначати обсяг позовних вимог належить позивачу, що узгоджується з вимогами ст. 13 ЦПК України. Отже, заборгованість відповідача за кредитним договором, про стягнення якої заявив позивач, складає 9909,94 грн., з яких: 7000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2909,94 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Таким чином посилання відповідача на неповідомлення його про укладення договору факторингу не впливає на його дійсність. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно п.5.2. Договору факторингу №2610 від 26.10.2021 встановлено, що перехід від Позикодавця/первісного кредитора до Позивача/фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог. Виконання п.5.2. Договору факторингу підтверджується підписанням сторонами Додатків №4 та №5 до Договору факторингу №2610 від 26.10.2021. Таким чином, момент переходу права грошової вимоги є підписання додатку №4 та №5 до Договору факторингу №2610 від 26.10.2021 року, а не з моменту оплати за вказаним вище договором факторингу, тому розрахунок або не розрахунок за вказаним вище договором факторингу не впливає на перехід права грошової вимоги, не є предметом зазначеного спору та не впливає на права та обов`язки відповідача. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ст. 83 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Судом встановлено, що відповідач уклав з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» договір позики, отримав від позикодавця 7000 грн, однак свої обов`язки за цим договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі отриманої позики та процентів за її використання. Відповідач будь-яких доказів на спростування правильності розрахунку заборгованості до суду не надав. При цьому сама по собі незгода з наданим позивачем розрахунком не є підставою для відмови у позові, оскільки у справах про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави, кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Оскільки відповідачем не надано доказів, які б підтверджували відсутність заборгованості у відповідача перед ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», а також не надано альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором, суд приймає до уваги розрахунок наданий позивачем, відповідно до якого розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №1247626 від 01.03.2021 становить 9909,94 грн. Така позиція суду узгоджується з висновками, які викладені в постановах Верховного суду від 07.06.2023 у справі №234/3840/15 (провадження № 61-3014св22), № 464/4985/15-ц (провадження № 61-43538св18). Суд також відхиляє аргументи відповідача щодо того, що після вирішення спору про визнання виконавчого напису недійсним між ним та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» будь-які наступні дії позивача спрямовані на виконання боржником основного зобов`язання є недійсними і свідчать про зловживання процесуальними правами та є порушенням принципів цивільного процесуального права. Так, рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області суду від 02.11.2023 у справі №274/6258/23 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2982, виданий 15 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною щодо стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» заборгованості в розмірі 23136 грн (а.с.137-141). Разом з тим, підставою для задоволення позову [PERSON] було недотримання нотаріусом вимог чинного законодавства під час вчинення виконавчого напису. При цьому під час судового розгляду цієї справи питання дійсності укладеного договору позики № 1247626 позивачем не порушувалося, а судом не вирішувалося. Таким чином, на час розгляду справи Недригайлівським районним судом договір позики є чинним, а позивач, як кредитор, який набув право вимоги до [PERSON] мав право звернутися до суду з позовною заявою для стягнення боргу з відповідача. Отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Законом «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп. З наданих відповідачем доказів вбачається, що відповідач [PERSON] , є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с.88-89). Таким чином, враховуючи що судом позов задоволено, судові витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене, у відповідності до ст. 1054, 1077-1086 ЦК України,

Outcome: approved