Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

У березні 2024 року адвокат Гавриленко В.О., який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно. У позовній заяві сторона позивача посилається на наступні обставини: [INFO] померла баба позивача [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Померла [PERSON] є матір`ю [PERSON] , який також, був зареєстрований та проживав за вказаною адресою до дня смерті, [INFO] . Померлий [PERSON] є батьком позивача [PERSON] . Покійній [PERSON] на підставі Договору дарування від 23.02.1993 належав житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0825 га. Але згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 09.02.2024, право власності на даний житловий будинок і земельну ділянку не за ким не зареєстровано. Таким чином, в спадщину після смерті [PERSON] вступив її син [PERSON] , однак останній за життя свідоцтво про право на спадщину за законом не отримував. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач звернувся до нотаріальної контори, однак постановою державного нотаріуса Фастівської районної державної нотаріальної контори від 01.06.2022 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно. Відповідно, після смерті [PERSON] з 2018 року в будинку постійно проживає його син, позивач [PERSON] , який відповідно доглядає за будинком, проводить поточні роботи, сплачує послуги. Враховуючи вищезазначене, у позивача відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадкове майно, тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та визнати за ним право власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , як спадщину після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2024 матеріали цивільної справи надійшли в провадження судді Ковалевської Л.М. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2024 року провадження по даній справі відкрито в порядку загального позовного провадження та витребувано у Фастівській районній державній нотаріальній конторі, спадкові справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 29 травня 2024 року з Другої Фастівської державної нотаріальної контори Київської області надійшла спадкова справа №144/2019 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . А також, відповідь, що спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] , в нотаріальній конторі відсутня. Ухвалою суду від 13 червня 2024 року витребувано у приватного нотаріуса Куцевол Н.М. спадкову справу, яка була відкрита після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 08 липня 2024 року на адресу суду надійшла спадкова справи №41/2012 після померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 16 липня 2024 року продовжено строк підготовчого провадження до 30 днів. Ухвалою суду від 29 липня 2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Гавриленка Володимира Олеговича про витребування доказів. Витребувано у Приватного нотаріуса Куцевол Наталії Михайлівни копію заповіту [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , який був посвідчений 16.03.2013, номер в реєстрі нотаріальних дій 208. Витребувано у Христинівській міській територіальній громаді Уманського району Черкаської області, копії наступних документів: - копію заяви від 11.01.2013 року [PERSON] , [INFO] , про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , справжність підпису на якій посвідчено секретарем виконкому Ботвинівської сільської ради Христинівського району Черкаської області Шаповал Лілією Іванівною, та копії документів які додані до даної заяви; - копію заяви від 18.04.2019 року [PERSON] , [INFO] , про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , справжність підпису на якій посвідчено секретарем виконкому Ботвинівської сільської ради Христинівського району Черкаської області Шаповал Лілією Іванівною, та копії документів які додані до даної заяви. Ухвалою суду від 23.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового засідання. 29.10.2024 приватний нотаріус Куцевол Н.М., на виконання ухвали суду від 29.07.2024, направила копію заповіту, посвідченого 16 березня 2012 року, за реєстровим №208, з якого вбачається, що покійна [PERSON] заповіла житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, та земельну ділянку, що знаходиться у [ADDRESS] : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в рівних частках кожному. 01.11.2024 на виконання ухвали суду про витребування доказів від 29.07.2024, Виконавчий комітет Христинівської міської ради Уманського району Черкаської області повідомив, що заява [PERSON] була зареєстрована 11 січня 2013 року про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , справжність підпису на якій посвідчено секретарем виконкому Ботвинівської сільської ради Христинівського району Черкаської області Шаповал Лілією Іванівною в журналі реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Ботвинівської сільської ради за номером нотаріальної дії №1 від 11.01.2013 [PERSON] було засвідчено справжність його підпису, було стягнуто державне мито в сумі 0,34 грн., квитанція № 653452 від 11.01.2013. Оригінал заяви від 11.01.2013 року виданий йому на руки, копія заяви [PERSON] відсутня. Копії документів до даної заяви - заяви [PERSON] від 11.01.2013 р. та заяви від 18.04.2019 р. - відсутні в Ліщинівському старостинському окрузі Уманського району Черкаської області. Також, 14.11.2024 на виконання ухвали суду про витребування доказів від 29.07.2024, Ліщинівський старостинський округ Уманського району Черкаської області надав наступну інформацію. 11.01.2013 року у виконавчому комітеті Ботвинівської сільської ради секретарем виконавчого комітету Ботвинівської сільської ради Шаповал Лілією Іванівною у книзі нотаріальних дій за №1 від 11.01.2013 на заяві про прийняття спадщини після смерті [PERSON] було засвідчено справжність підпису [PERSON] , [INFO] . У книзі нотаріальних дій за №7 від 18.04.2019 на заяві про прийняття спадщини після смерті [PERSON] було засвідчено справжність підпису [PERSON] , [INFO] . Заяви були видані [PERSON] на руки для оформлення спадщини у Фастівській нотаріальній конторі. Копії заяв від 11.01.2013 і 18.04.2019 та копії документів до даних заяв у виконавчому комітеті Ботвинівської сільської ради не зберігаються, так як самі заяви про прийняття спадщини не реєструвалися, а засвідчувався справжність підпису [PERSON] на цих заявах. В зв`язку з наявністю заповіту, за клопотанням представника позивача - адвоката Довженка Р.В., ухвалою суду від 10 грудня 2024 року, замінено неналежного відповідача Фастівську міську раду Київської області на належного відповідача [PERSON] , [INFO] , адреса проживання: [ADDRESS] . За клопотанням представника позивача адвоката Довженка Р.В., ухвалою суду від 10 грудня 2024 року, залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] , 1959 року народження, остання відома адреса проживання: [ADDRESS] . Також, представником позивача адвокатом Довженко Р.В. 10 грудня 2024 року подано до суду оновлену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про визнання права власності на спадщину, в якій просив суд визнати за позивачем [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на частину житлового будинку та частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , як спадщину за законом після смерті його батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . В судове засідання сторони не з`явилися, про день розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Представник позивача адвокат Довженко Р.В. подав до канцелярії суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутності та у відсутності позивача. Просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до канцелярії суду подала письмову заяву про розгляд справи в її відсутності, позов визнає. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 15.06.2012 Виконавчим комітетом Малоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області, актовий запис №15 (а.с.190). Померла [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого його батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.188). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, відповідно до якого 14.02.1958 Виконавчим комітетом Малоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.191-192). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу, вбачається що 12.07.1962 Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського районного управління юстиції у Київській області розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після розірвання шлюбу « [PERSON] » (а.с.193-194). Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, встановлено що 08.08.1969 Виконавчим комітетом Малоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.195-196). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу вбачається, що 16.11.1976 Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського районного управління юстиції у Київській області розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після розірвання шлюбу « [PERSON] » (а.с.197-198). [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 29.10.2018 року Виконавчим комітетом Малоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області, актовий запис про смерть №23 (а.с.189). Померлий [PERSON] на момент смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.202). Померлий [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 22.10.1993 року (а.с.187). Відповідно до Довідки Малоснітинського старостинського округу №141 від 27.05.2021, встановлено, що [PERSON] проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] з 02.06.2004 по день смерті [INFO] . На час її смерті разом з нею був зареєстрований її син [PERSON] , [INFO] (а.с.203). Таким чином, в спадщину після смерті [PERSON] вступив її син [PERSON] . Однак останній за життя свідоцтво про право на спадщину за законом не отримував. Померла [PERSON] після своєї смерті залишила заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Куцевол Н.М. 16.03.2012 року. Відповідно до даного заповіту [PERSON] заповіла все своє майно в рівних частинах [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.152). Відповідач [PERSON] у встановлений законом термін подала нотаріусу заяву про вступ у спадщину після смерті [PERSON] . Таким чином, спадкоємцями за заповітом у рівних частинах після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з комісійного акту обстеження будинку від 01.03.2024, після смерті батька [PERSON] з 2018 року, в будинку по [ADDRESS] постійно проживає його син - [PERSON] ,(позивач по справі) який відповідно доглядає за будинком, проводить поточні ремонти, сплачує послуги (а.с.218). Відповідно до довідки №299 від 03.06.2022 року виданою КП ФМР «Фастівське БТІ» житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.01.2013 року зареєстрована на ім`я [PERSON] , на підставі Договору дарування, посвідченого Малоснітинською сільською радою 23.02.1993, зареєстрованого Фастівським БТІ 26.03.1993 року в книзі №2, р.74 (а.с.204). У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 09.02.2024 право власності на вище вказаний будинок не за ким не зареєстровано. Також, померла [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0825 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3224984202:01:003:0076, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №426823 виданим 13.05.2009 (а.с.211-212). У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 09.02.2024 право власності на вище вказану земельну ділянку не за ким не зареєстровано (а.с.210). Таким чином, судом встановлено, що право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такого права. Судом встановлено,\~що з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] звернувся до Фастівської міської державної нотаріальної контори, однак йому у видачі свідоцтва відмовлено на підставі відсутності правовстановлюючих документів на право власності за померлим [PERSON] на будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.199). Таким чином, у позивача відсутня можливість скористатися своїм правом на спадкування через відсутність свідоцтва про право власності на будинок та правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Оскільки [PERSON] не надав нотаріусу необхідних документів, постановою державного нотаріуса Фастівської районної державної нотаріальної контори від 01.06.2022 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ст. 392 цього Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 2 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 3 статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу\~«пропорційності» передбачає,\~що втручання\~в право\~власності,\~навіть якщо\~воно здійснюється\~згідно з\~національним законодавством\~і в\~інтересах суспільства,\~все одно\~буде розглядатися\~як порушення\~статті 1\~Першого протоколу,\~якщо не\~було дотримано\~розумної пропорційності\~між втручанням\~у право\~особи та\~інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. Відповідно до положень ч.1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, статті 18, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з\~викладеного,\~суд вважає\~доведеним наявність\~правових підстав\~для задоволення\~позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на 1/2 житлового будинку та 1/2 земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , як спадщину за законом після смерті його батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] .

Outcome: approved