Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором про надання правової (правничої) допомоги. Позовна заява мотивована тим, що 24 листопада 2020 року між [PERSON] та адвокатом Пустинцевим А.В. в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор», де на момент укладання договору відповідач тримався під вартою, було укладено договір про надання правової допомоги на представництво у Європейському суді з прав людини №37. Відповідно до умов договору клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання в якості правової (правничої) допомоги здійснювати представницькі повноваження захищати права і законні інтереси клієнта в Європейському суді з прав людини, надавати інші види правової допомоги в обсязі та на умовах, встановлених договором, та за домовленістю сторін, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги у зв`язку з виконанням вказаного договору. Відповідно до положень пункту 2.2. договору № 37 від 24 листопада 2020 року розрахунок клієнта перед адвокатом проводиться після фактичного перерахування коштів на банківський рахунок клієнта суми коштів за рішенням Європейського суду з прав людини. Розрахунок проводиться у співвідношенні 50 відсотків суми компенсації за рішенням Європейського суду з прав людини залишається у клієнта та 50 відсотків клієнт зобов`язаний передати адвокату, як винагороду за представництво у Європейському суді з прав людини. \~ \~ \~ \~31 січня 2021 року адвокат Пустинцев А.В., діючи в інтересах [PERSON] , подав до Європейського суду з прав людини скаргу. Адвокат Пустинцев А.В. скаржився на порушення прав [PERSON] , гарантованих статтями 3,6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме на неналежні умови тримання під вартою в ДУ «Миколаївський СІЗО», порушення права на справедливий суд та на відсутність у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту. Всі витрати, пов`язані з веденням представництва в Європейському суді з прав людини в інтересах [PERSON] , адвокат Пустинцев А.В. взяв на себе у відповідності до договору про надання правової допомоги. За результатами цієї скарги, 13 січня 2022 року Європейським судом з прав людини було ухвалено остаточне рішення у справі АРИСТАРХОВ ТА ІНШІ ПРОТИ УКРАЇНИ (заява № 22948/20 та 9 інших заяв). Європейський суд з прав людини констатував порушення прав [PERSON] , гарантованих статтями 3, 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд присудив [PERSON] в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, компенсації судових та інших витрат 9800 євро. Представником у вказаному рішенні Європейський суд з прав людини - є адвокат Пустинцев А.В. 09 серпня 2022 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження № 69545754 на підставі рішення Європейського суду з прав людини у справі АРИСТАРХОВ ТА ІНШІ ПРОТИ УКРАЇНИ (заява № 22948/20 та 5 інших заяв) від 13 січня 2022 року. 05\~квітня 2023\~року Відділом\~примусового виконання\~рішень Департаменту\~державної виконавчої\~служби Міністерства\~юстиції України\~були перераховані\~грошові кошти\~відповідачеві (стягувачу)\~ [PERSON] в розмірі 355 722, 94 грн. (гривневий еквівалент 9800 євро). Позивач вказував, що виконав свої зобов`язання за договором, а саме надав [PERSON] правову допомогу. Відповідач в свою чергу, не виконав свого договірного зобов`язання з оплати отриманих послуг у розмірі, визначеному договором, а тому він змушений звернутися до суду. Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання правової (правничої) допомоги у розмірі 177\~861,47 грн. та судові витрати. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 11 жовтня 2024 року вказана позовна заява передана для розгляду судді Куць О.О. (а.с.28). Ухвалою судді від 16 жовтня 2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено її для розгляду по суті (а.с.31-32). Відзиву на позовну заяву [PERSON] не надано, а 13 листопада 2024 року відповідачем до матеріалів справи було долучено виписку з АТ «Райффайзен Банк» про рух коштів по належному йому рахунку № [NUMBER] за період з 01 листопада 2021 року по 01 листопада 2024 року (а.с.42). 03 січня 2025 року у судовому засідання було допитано в якості свідка [PERSON] , який повідомив суду, що ознайомлений з договором №37, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , та підтвердив факт отримання вищевказаних грошових коштів, зазначаючи, що між ним та позивачем [PERSON] була усна домовленість, вони працювали разом в адвокатському бюро, й останній уповноважив його на отримання вказаних коштів від [PERSON] . Крім того, [PERSON] зазначив, що передав отримані кошти [PERSON] (а.с. 58-62) 09 січня 2025 року відповідачем подано до суду заяву про долучення до матеріалів справи відповіді на адвокатські запити адвоката Пустинцева А.В., а також листи з Міністерства юстиції України, направлені на адресу [PERSON] (а.с. 90-100). У судове засідання, призначене на 26 лютого 2025 року, сторони не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, 24 листопада 2020 року між [PERSON] та адвокатом Пустинцевим А.В. було укладено договір № 37 про надання правової допомоги на представництво у Європейському суді з прав людини (а.с.10-12). Відповідно до п. 1.1 договору, виконавець зобов`язується надати замовнику послуги, які передбачені цим договором, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити їх на умовах, що зазначені в договорі. Пунктом 1.2 Договору передбачено, що послуги за цим договором включають, не обмежуючись: консультування замовника щодо процедури звернення до Європейського суду з прав людини та аналіз перспективності розгляду справи в Європейському суді з прав людини; розробка та узгодження з замовником юридичної позиції по справі; складання скарги до Європейського суду з прав людини та підготовка необхідних матеріалів та її відправка; складання інших необхідних процесуальних документів в рамках процедур в Європейському суді з прав людини; консультування замовника з правових питань, що виникають в ході юридичного представництва перед Європейським судом з прав людини; організація та ведення листування та інших форм комунікацій з Європейським судом з прав людини (п.п 1.2.2 1.2.6). Сторони домовилися, що уповноваженим представником замовника перед Європейським судом з прав людини виступатиме Пустинцев Андрій Віталійович (п. 1.5. договору). Відповідно до п.п. 2.1. договору, за надання юридичних послуг, визначених в п.п. 1.2.1 - 1.2.6 договору, замовник зобов`язаний сплатити виконавцю (представникові) винагороду лише у випадку, якщо Європейський суд з прав людини своїм рішенням по справ визнає порушення положень Європейської Конвенції та зобов`яже державу України сплати замовнику певну суму грошової винагороди. Розрахунок замовника перед виконавцем проводиться після фактичного перерахування коштів на банківський рахунок замовника суми коштів за рішенням Європейського суду з прав людини, але не пізніше 30 календарних днів з моменту надходження вказаних коштів на банківський рахунок заявника. Розрахунок проводиться у такому співвідношенні: 50 відсотків від суми компенсації за рішенням Європейського суду з прав людини залишається у замовника та 50 відсотків замовник зобов`язаний передати виконавцю, як винагороду за представництво у Європейському суді з прав людини (п. 2.2 договору). Рішенням Європейського\~суду з\~прав людини\~у справі\~АРИСТАРХОВ ТА\~ІНШІ ПРОТИ\~УКРАЇНИ (заява\~№ 22948/20\~та 9\~інших заяв)від 13 січня 2022 року скаргу [PERSON] (представник - [PERSON] ) на не налажні умови тримання під вартою, відсутність у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту та інші скарги за усталеною практикою суду оголошено прийнятною та встановлено порушення ст. 3, 13 Конвенції. Постановлено, що упродовж трьох місяців держава відповідач повинна сплатити [PERSON] 9800 євро, що мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с. 19-22). Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Гатинюк Т.Ю. від 09 серпня 2022 року було відкрито виконавче провадження № 69545754 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини № 22948/20 від 13 січня 2022 року (а.с.24). Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції Ганитюк Т.Ю. від 05 квітня 2023 року закінчено виконавче провадження № 69545754 на підставі рішення Європейського суду з прав людини № 22948/20 від 13 січня 2022 року у зв`язку з його фактичним виконанням в повному обсязі згідно з виконавчим документом (стягувачу [PERSON] перераховано 355722,94 грн., еквівалент 9800 євро, згідно з платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 14 вересня 2023 року № 11879 (а.с.25). З відповіді Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції від 16 травня 2024 року вбачається, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 69545754 з виконання рішення № 22948/20, виданого 13 січня 2024 року Європейським судом з прав людини у справі АРИСТАРХОВ ТА ІНШІ ПРОТИ УКРАЇНИ. Грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Міністерства юстиції від 14 вересня 2022 року № 11879 в розмірі 355722,94 грн (еквівалент 9800 євро). Виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадженння», у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с.23). У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. Надання правової допомоги регулюється Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до частини першої статті 26 вищевказаного Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно із частиною першою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та порядку, встановлені договором. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ч. 5 ст. 626 ЦК України). Будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару. Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Указані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Указане передбачено як положеннями цивільного права, так і нормами Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". З системного аналізу вказаних правових позицій та норм вбачається, що суд повинен встановити наявність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру), незважаючи на наявність/відсутність доказів їх фактичної сплати. Як вбачається з матеріалів справи, укладений між сторонами договір про надання правової допомоги містить підписи сторін. При цьому, варто відзначити, що договором визначено обов`язки та повноваження сторін. Матеріалами справи підтверджено факт надання позивачем професійної правничої допомоги відповідачу, зокрема, представником [PERSON] у рішенні Європейського суду з прав людини № 22948/20 від 13 січня 2022 року у справі АРИСТАРХОВ ТА ІНШІ ПРОТИ УКРАЇНИ значиться адвокат Пустинцев А.В. (а.с. 21 зворот). Відповідач не спростував належними й допустимими доказами обставини щодо існування договірних відносин між ним та позивачем, не заперечував проти укладання договору № 37 від 24 листопада 2024 року про надання правової допомоги на представництво у Європейському суді з прав людини, підтвердив факт надання йому правової допомоги адвокатом Пустинцевим А.В. та отримання ним грошових коштів у сумі 355722,94 грн. на виконання рішення Європейського суду з прав людини від № 22948/20 від 13 січня 2022 року. Платіж, зазначений в п. 2.2 договору (50 відсотків від суми компенсації за рішенням Європейського суду з прав людини) є гонораром позивача, як адвоката, визначений у фіксованому розмірі за надання правової допомоги, який не підлягає підтвердженню і не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, що узгоджується із висновками Верхового Суду у справах № 640/18402/19 від 28 грудня 2020 року та № 380/887/20 від 04 червня 2021 року. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що на виконання умов договору № 37 від 24 листопада 2024 року про надання правової допомоги він 08 жовтня 2022 року перерахував грошові кошти у сумі 177760 грн. на банківський рахунок [PERSON] , про що ним надано виписку про рух коштів по рахунку, відкритому у АТ «Райффайзен Банк» (а.с. 42). Допитаний у якості свідка [PERSON] у судовому засіданні зазначив щодо усних домовленостей між ним та [PERSON] про передачу [PERSON] через нього грошових коштів (гонорару адвоката) за вищевказаним договором № 37 від 24 листопада 2024 року, оскільки вони з позивачем разом працювали, були знайомими. Між тим, суд критично оцінює показання свідка щодо зазначених усних домовленостей про передачу коштів через нього позивачу, оскільки жодних доказів про таку домовленість суду не надано. [PERSON] не є стороною договору про надання правової допомоги, а сама угода не містить застережень щодо зарахування грошових коштів на його банківський рахунок. Крім того, позивач у судовому засіданні наголошував, що така домовленість між ним та [PERSON] відсутня, грошових коштів від останнього він не отримував, у трудових відносинах з ним не перебував. \~ \~ \~ \~ \~ \~ 09\~січня 2025\~року відповідачем\~подано до\~суду заяву\~про долучення\~до матеріалів\~справи відповіді\~на адвокатські\~запити адвоката\~Пустинцева А.В.\~з ДУ\~«Черкаський слідчий\~ізолятор» щодо\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~а також\~листи з\~Міністерства юстиції\~України на\~адресу [PERSON] \~щодо виплати\~відшкодування вказаним\~особам,\~що, на переконання [PERSON] , може підтвердити факт того, що [PERSON] та [PERSON] разом працювали та вели його справу. Між тим, вказані документи не підтверджують жодних обставин, які б стосувались правовідносин, які виникли у даній справі, зокрема, аналогічні документи (відповідь на запит, листи з Міністерства юстиції на ім`я [PERSON] ) щодо [PERSON] не надані. Аналізуючи обставини справи у їх сукупності, суд не знаходить підстав для висновку про обґрунтованість тверджень позивача щодо належного виконання умов договору № 37 від 24 листопада 2020 року про надання правової допомоги на представництво в Європейськрму суді з прав людини. Слід зазначити, що відповідачем, всупереч вимогам ст.ст. 77,79,80 ЦПК України, не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач отримав грошові кошти у сумі 177760 грн., які він перерахував на рахунок [PERSON] . В свою чергу і позивач заперечував проти отримання цих коштів від останнього. За таких обставин, у зв`язку з виконанням позивачем зобов`язань за договором про надання правової допомоги та невиконанням відповідачем його умов щодо оплати гонорару адвоката, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором про надання правової допомоги № 37 від 24 листопада 2020 року у розмірі 177 861 грн. 47 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у виді сплаченого та документально підтвердженого судового збору (а.с.1). На підставі ст.ст. 2, 4. 5, 12, 56, 61, 76, 79, 80-82, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 274, 280 ЦПК України, -

Outcome: approved