Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

09.08.2024 [PERSON] звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] : житловий будинок, загальною площею 226,8м.кв, та земельну ділянку, кадастровий номер: 4625110100:03:006:0261 за адресою: [ADDRESS] та поділити вказане майно, визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності по 1/2 ідеальній частці майна за кожним, без виділу у натурі часток із майна. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] із 22 травня 1982 року по 15 жовтня 1999 року. У шлюбі у них народилися дві доньки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За час перебування в шлюбі нею разом з [PERSON] нажито майно, що є об`єктом спільної власності подружжя, зокрема, житловий будинок та земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що з 06 серпня 1995р. вона прописана та постійно проживає по [ADDRESS] . В даний час позивач довідалася, що 19 травня 2023р. відповідач зареєстрував право власності на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку повністю на себе, чим порушено її майнове право. Вказує, що житловий будинок та земельна ділянка є спільним майном, набутим в шлюбі з [PERSON] , тому має право, щоб за нею було визнано та зареєстровано право власності на 1/2 частину майна. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2024 року визначена для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 21.08.2024 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 24.09.2024 клопотання позивача про зменшення розміру судового збору задоволено частково, позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 11.10.2024 відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 04.11.2024 заяву позивача про забезпечення позову задоволено, у порядку забезпечення позову накладено арешт на житловий будинок та земельну ділянку (кадастровий номер 4625110100:03:006:0261), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , які зареєстровані за [PERSON] . В підготовче судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Мукан Б.С. не з`явилися, проте від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій зазначає, що проти позову не заперечує та просить розглянути справу у його відсутності. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання, з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (сторони у справі) перебували разом у зареєстрованому шлюбі з 22 травня 1982 року по 15 жовтня 1999 року. За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 14.04.1998року №2-90 шлюб між сторонами розірвано. Старосамбірським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану зроблено актовий запис про розірвання шлюбу №96 від 15.10.1999р. Позивачка [PERSON] з 06 серпня 1995року зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00026315655 від 12.05.2020року (а.с.10), копією свідоцтва про розірвання шлюбу між сторонами (а.с.11), копією паспорта громадянина України [PERSON] (а.с.9), витягом з реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання [PERSON] (а.с.39), копіями свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] (а.с.12,13). Судом також встановлено, що у період перебування сторонами у зазначеному шлюбі, а саме з 22.05.1982 року по 15.10.1999 року, подружжям [PERSON] та [PERSON] , набуто наступне майно: житловий будинок, загальною площею 226,8м.кв, за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку (кадастровий номер: 4625110100:03:006:0261), площею 0,06га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини щодо набуття у період шлюбу вищевказаного майна сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а саме: копією будівельного паспорта від 1987року, виготовленого на забудовника [PERSON] та проекту забудови земельної ділянки (а.с.15-17); копією рішення Старосамбірської міської ради «Про надання земельної ділянки у безстрокове користування для індивідуального будівництва» №243 від 29.09.1987р. (а.с.18,19); копією Акту виносу в натурі плану земельної ділянки від 30.10.1987р. (а.с.20); копією дозволу на право закладки фундаменту під індивідуальне будівництво від 30.10.1987р. (а.с.21); копією типового договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності по [ADDRESS] від 25.03.1988р. (а.с.22,23); копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають по [ADDRESS] (а.с.24-30); копіями квитанцій та платіжних повідомлень (а.с.31-38); витягом з реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання [PERSON] (а.с.39); копіями квитанцій на придбання будівельних матеріалів (а.с.41-50); копією робочого проекту підключення 3х фазного вводу до житлового будинку [PERSON] від 1994року (а.с.53-57); копією проекту на газифікацію житлового будинку від 1995р.(а.с.58,59); копією проекту одноквартирного чотирикімнатного житлового будинку (а.с.60-63); довідкою, виданою виконкомом Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області №1040 від 25.10.2024 про те, що згідно рішення 7ї сесії 1го демократичного скликання Старосамбірської міської ради від 12.09.1991року вул.40-річчя перемоги в м.Старому Самборі перейменована на вул.Сагайдачного (а.с.123); витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №4625110100:03:006:0261 (а.с.126-131); копією технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , виготовленого станом на 10.03.2023, з якого вбачається, що рік спорудження спірного будинку 1991рік. Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №389598456 від 05.08.2024 (а.с.14), 19.05.2023 право власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку (кадастровий номер: 4625110100:03:006:0261), за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за відповідачем [PERSON] в цілому (в частці 1). Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані наступними нормами права. При цьому, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України, зазначений кодекс набув чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України), норми СК застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004року. Враховуючи те, що спільне майно подружжя набуте до 01 січня 2004 року, а тому правовідносини у справі регулюються положеннями\~Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі -\~КпШС України). Так, відповідно до положень\~статті 22 КпШС України\~майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно положень статті 28 КпШС України\~в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Згідно положень статті 29\~КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Подібним чином питання спільної власності подружжя регулює і чинний СК України. Так, згідно ст.\~60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, ч.1\~ст.61 СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Тлумачення\~статті 61 СК України\~свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тобто, як законодавство, яке діяло до 2004 року, так і законодавство, що діяло з 01.01.2004 року, визначає, що спільним майном подружжя є придбане за рахунок спільних доходів рухоме й нерухоме майно, незалежно від того, що один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку, і незалежно від того, на ім`я кого з подружжя це майно придбано. Конструкція\~статті 22 КпШС України\~та\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Вирішуючи спори між подружжям про майно, потрібно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18). Відповідно до \~ст. \~372 ЦК України у разі поділу \~майна, що є \~у спільній \~власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не \~встановлено домовленістю між ними. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 року № 11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. \~ Слід також зазначити, що відповідно до ч. 2 ст.\~331\~ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Між тим, державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише становить засіб підтвердження фактів набуття речових прав на нерухоме майно (постанова Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18). В оцінці наведених обставин необхідно виходити з того, що визначальним юридичного статусу майна (особисте чи спільне) є не факт реєстрації прав на таке майно, що мав місце після розірвання шлюбу, а факт набуття (створення) майна, в даному випадку - зведення будинку під час шлюбу. Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 30 серпня 2021 у справі № 355/1060/16, від 04 грудня 2023 року у справі № 635/6423/18, від 01 серпня 2024 року у справі № 607/1467/23. Введений в експлуатацію після розірвання шлюбу будинок, але побудований за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя і підлягає поділу як будинок між колишнім подружжям. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі№ 372/2118/16-ц (провадження № 61-21171св21) та від 04 грудня 2023 року у справі № 635/6423/18 (провадження № 61-11677св23) Тобто, майно набуте у шлюбі, але введене в експлуатацію одним із подружжя після його розірвання, підлягає поділу як нерухоме майно, оскільки сам по собі факт розірвання шлюбу не впливає на правовий статус такого майна, оскільки його будівництво закінчено до розірвання шлюбу, а введення його в експлуатацію\~це вимога закону, як і державна реєстрація, що необхідна для юридичного оформлення права власності на цей об`єкт нерухомості. Тому спірне майно може бути об`єктом поділу між сторонами, незважаючи на реєстрацію права власності на нього за відповідачем вже після розірвання шлюбу. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач, згідно з вимогами частини першої\~статті 206 ЦПК України, може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій заяві. Частиною четвертою\~статті 206 ЦПК України\~передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач визнав позов, про що зазначив у поданій до суду заяві. Враховуючи вищенаведені положення закону та встановлені судом обставини справи про те, що набувши спірний житловий будинок та земельну ділянку під час перебування в шлюбі, сторони набули право спільної сумісної власності на дане майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності сторін та підлягає розподілу, тому суд вважає за можливе поділити дане спільне майно [PERSON] та [PERSON] виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за сторонами право спільної часткової власності по 1/2 ідеальній частці спірного майна за кожним, без виділу у натурі часток із майна, залишивши таке майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, суд вважає, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави згідно положень ч. 4\~ст.\~206\~ЦПК України для задоволення позову. На підставі\~ч.7\~ст.158\~ЦПК України\~заходи забезпечення\~позову,\~вжиті ухвалою\~Старосамбірського районного\~суду Львівської\~області від\~04.11.2024\~року у\~виді арешту\~на спірний\~житловий будинок\~та земельну\~ділянку, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved