Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~з позовом\~до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, мотивуючи позовну заяву тим, що 09.08.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено дговір кредиту та страхування №Z06.00610.005567094 про надання коштів у сумі 119999,00 грн. на поточні потреби на строк 36 місяців зі сплатою 21,99% річних за користування кредитом. Невід`ємною частиною кредитного договору є Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, оприлюднений на сайті банку. Банком було виконано умови договору та перераховано позивачу кошти. При цьому, згідно п. 1.5. кредитного договору, під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та ДКБОФО, за надання яких встановлена плата відповідно до п. 5 додатку №1 як «Інші послуги Банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та прийнмання готівки з подальшим зарахуванням на рахунок в банку сплачуються згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору та розміщені на веб-сайті банку. У Паспорті споживчого кредиту визначенно, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить певне число процентів, яке неможливо прочитати через низьку якість копії кредитного договору, що є у розпорядженні позивача. Конкретний розмір плати за обслуговування кредиту визначенний у п.5 Паспорту споживчого кредиту (графік щомісячних платежів) та змінюється залежно від погашення кредиту. Конкретні розміри платежів нечитабельні. Позивач вважає, що йому встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, тому положення п. 1.5 кредитного договору та п. 5 Паспорту споживчого кредитування, що є додатком №1 до кредитного договору, укладеного між сторонами, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графік щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Разом з тим, за весь час дії кредитного договору позивачем було сплачено 92537,59 грн. плати за обслуговування кредитної заборгованості. З метою застосування наслідків нікчемного правочину [PERSON] звернулася до суду з цим позовом та просила зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок її заборгованості за договором кредиту та страхування від 09.08.2019 року № Z06.00610.005567094, з огляду на нікчемність пункту 1.5 цього договору та пункту 5 Паспорту споживчого кредиту, що є додатком №1м до цього договору. В судовому\~засіданні представник\~позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Додатково зазначив, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може складати оплату за фінансовий стан по кредиту частіше ніж одного разу на місяць. Банк встановив оплату за послуги, які він повинен надавати безоплатно. Позивач перебуває за кордоном, тому не знала про розгляд судом справи. Апеляційна інстанція залишила в силі рішення суду першої інстанції. В апеляційній інстанції позивач оскаржувала рішення про стягнення заборгованості в цілому, без виокремлення частини щодо нікчемності п. 1.5 договору та п. 5 Паспорту споживчого кредитування. Представник позивача просив позов задовольнити. Представник відповідача АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що в задоволені позову слід відмовити з таких підстав. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)). Матеріалами справи\~встановлено,\~що рішенням\~Вінницького міського\~суду Вінницької\~області від\~28.08.2024\~року у\~справі №\~127/19641/24,\~яке набрало\~законної сили\~04.12.2024\~року, стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 58733,29 грн. та у відшкодування витрат із сплати судового збору 3028,00 грн.(а.с. 17-19). У рішенні суду першої інстанції було встановлено, що 09.08.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування NZ06.00610.005567094, за умовами якого нанесенням власноручного підпису цим договором позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті банку: www.ideabank.ua.\~Згідно з\~Кредитним договором\~відповідач ( [PERSON] )\~отримала кредит\~в розмірі\~119999\~грн.\~зі сплатою\~21,99%\~річних,\~з поверненням,\~сплатою кредиту\~та інших\~платежів,\~у тому\~числі процентів\~у терміни,\~передбачені встановленим\~Кредитним договором\~графіком щомісячних\~платежів. Станом на дату подання позовної заяви [PERSON] не повернула отриманий кредит у встановлений кредитним договором термін та не сплатила нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором.Остання сплата відповідачем/зарахування по Кредитному договору здійснена 09.12.2021 року, отже, сума боргу відповідача за Кредитним договором станом на 08.05.2024 року становить 58733,29 грн., з яких: 43422,83 грн. прострочений борг, 6443,97 грн. прострочені проценти, 8866,48 грн. прострочена плата за обслуговування кредиту. Вказана сума заборгованості встановлена на підставі наданих суду доказів та не оспорена відповідачем. З огляду на викладене вище, сторони звільняються від доказування обставин, що були встановлені судом, на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України, якою визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивачем оспорюється п. 1.5 договору, яким визначено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку №1 як «Інші послуги банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та прийняття готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору, та розміщені на веб-сайті банку. А також п. 5 Паспорту споживчого кредитування, згідно якого позивачу було здійснено щомісячне нарахування «інших послуг банку» (а.с. 100, 101). Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. З наведеного вбачається, що суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими, зокрема, судові рішення у справах №369/7772/15 за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, які набрали законної сили та є чинними на час розгляду цієї справи. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі № 910/3191/20 та від 24.10.2024 року у справі №752/8103/13-ц. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Отже, з Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що постановою Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року у справі № 127/19641/24 в задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Говора Д. І. про зупинення провадження у справі було відмовлено, апеляційну скаргу представника відповідача - адвоката Говора Д.І. залишено без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2024 року - залишено без змін. Також в рішенні суду зазначено, що: -часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14-ц); -враховуючи, що між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим кредитний договір, згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/455/19. З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що отримання банком плати за обслуговування кредиту не суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування», передбачено умовами кредитного договору №Z06.00610.005567094 від 09 серпня 2019 року, який погоджено та підписано сторонами, а відтак, вважає, що позовні вимоги АТ «Ідея Банк» є обґрунтованими. Враховуючи положення\~ч.\~5\~ст.\~82\~ЦПК України,\~обставини встановлені\~апеляційною інстанцією\~є преюдиціальними, тому не дає права спростовувати ці факти іншими засобами доказування. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (Постанова ВС від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц). Таким чином, обставини встановлені у постанові Вінницького апеляційного суду від 04.12.2024 року, яка набрала законної сили, мають преюдиційне значення щодо розгляду цієї справи. Суд звертає\~увагу,\~що [PERSON] \~під час\~розгляду вказаної\~вище справи\~відзив на\~позовну заяву,\~запереченення проти\~позовуне подавались.\~Також вона\~не скористалась\~правом на\~подачу зустрічного\~позову,\~хоча була належним чином повідомлена про розгляд справи, про що вказано в змісті постанови апеляційної інстанції. Безпідставним є посилання позивача на правову позицію у справі №496/3134/19, оскільки вона містить інші обставини справи, зокрема за обставинами справи №496/3134/19 не була стягнута заборгованість за кредитним договором в судовому порядку. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Як передбачено частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює. Враховуючи встановлені судами у справі № 127/19641/24 обставини, стягнення в повному обсязі заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку із тим, що позивач була звільнена від сплати судового збору, його слід компенсувати за рахунок держави. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: dismissed