Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] і [PERSON] , в інтересах яких діє представниця адвокатка Гренджа В. Ю., звернулися до суду з позовом до Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Позовна заява обґрунтована тим, що [INFO] помер їхній батько [PERSON] , який був зареєстрований та постійно проживав у будинку [ADDRESS] . На день смерті їхнього батька разом із ним ніхто не проживав та не був зареєстрований. [INFO] також померла їхня мати [PERSON] , яка була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . Однак ще за життя 20 квітня 2004 року їх батько [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт, який посвідчено секретарем Син. Полянської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області Красняник М.М., за реєстровим № 10. Згідно з цим заповітним розпорядженням [PERSON] розпорядився після його смерті передати належне йому майно його дітям [PERSON] та [PERSON] , а саме: - домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] та частину земельної ділянки розміром 0,30 га, яка належить йому згідно з державного акту № ІІ-ЗК № 036114, та все інше майно, яке буде належати йому на день його смерті і на яке він по закону буде мати право заповів [PERSON] , [INFO] ; - частину земельної ділянки розміром 0,30 га, що належить йому згідно цього ж державного акту № ІІ-ЗК № 036114, заповів [PERSON] , [INFO] . Цей заповіт не змінено та не скасовано, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори). Зазначали, що їх батько [PERSON] був власником таких об`єктів нерухомого майна: -житлового будинку,\~що знаходиться\~в [ADDRESS] ; -земельної ділянки загальною площею 0,5963 га, яка розташована на території колишньої Син. Полянської сільської ради народних депутатів та передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення Син. Полянської сільської ради народних депутатів від 10.07.1995 року за № 20, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, державний акт на право приватної власності на землю серія ІІ-ЗК № 036114, виданий 27.08.1995 Син. Полянською сільською радою, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4. Указували,\~що рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22.02.2024 у справі № 302/153/24 позивачці [PERSON] як спадкоємиці за заповітом було визначено додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Звертали увагу і на те, що 08.05.2024 позивачка [PERSON] подала до приватного нотаріуса Дунаєва Ю.М. заяву про прийняття спадщини за заповітом до майна померлого батька [PERSON] та закликала до прийняття спадщини сестру позивачку [PERSON] . За цих підстав позивачка [PERSON] , за згодою [PERSON] , також подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом до майна померлого батька [PERSON] , померлого [INFO] . Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини в установлений законом строк не звертався. За інформаційним запитом від 24.05.2024 приватного нотаріуса Дунаєва Ю. М. та на їх замовлення фізичною особою-підприємцем [PERSON] було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] , а саме зазначену вище земельну ділянку загальною площею 0,5963 га, яку було розділено на три автономні земельні ділянки: з кадастровим номером 2122487200:03:001:0030, площею 0,10 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: Закарпатська область, Хустський район, с. Береги, урочище «Перенизь»; з кадастровим номером 2122487200:03:001:0031, площею 0,1820 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: Закарпатська область, Хустський район, с. Береги, урочище «Перенизь»; з кадастровим номером 2122487200:03:001:0032, площею 0,3143 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: Закарпатська область, Хустський район, с. Береги, урочище «Перенизь», що підтверджується відповідними витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. З огляду на це за усною домовленістю між ними (позивачками) та відповідно до заповітного розпорядження їх батька [PERSON] , вони узгодили між собою, що [PERSON] успадковує земельні ділянки з кадастровим номером 2122487200:03:001:0030, площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, який заповів їй батько [PERSON] , та з кадастровим номером 2122487200:03:001:0031, площею 0,1820 га, для ведення особистого селянського господарства, загальна площа земельних ділянок 0,2820 га. У свою чергу позивачка [PERSON] успадковує земельну ділянку з кадастровим номером 2122487200:03:001:0032, площею 0,3143 га, для ведення особистого селянського господарства. Стверджували, що з даного приводу між ними спору немає, оскільки ці земельні ділянки вони використовують за цільовим призначенням з часу смерті батька, однак приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєв Ю. М. виніс постанову про відмову в учиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за майном померлого [INFO] [PERSON] , що і стало підставою для їх звернення до суду з цим позовом. Посилаючись на наведені вище обставини просили суд: - визнати за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом до майна померлого [INFO] батька [PERSON] право власності на таке нерухоме майно: 1) житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] ; 2) земельну ділянку з кадастровим номером 2122487200:03:001:0030, місце розташування с. Береги, Хустський район Закарпатської області, урочище «Перенизь», цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,10 га; 3) земельну ділянку з кадастровим номером 2122487200:03:001:0031, місце розташування с. Береги, Хустський район Закарпатської області, урочище «Перенизь», цільове призначення 01.03, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1820 га; - визнати за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом до майна померлого [INFO] батька [PERSON] право власності на нерухоме майно - земельну ділянку з кадастровим номером 2122487200:03:001:0032, місце розташування с. Береги, Хустський район Закарпатської області, урочище «Перенизь», цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3143 га. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15 січня 2025 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.68,69). Своїм правом подати відзив на позовну заяву [PERSON] і [PERSON] відповідач Синевирська сільська рада Хустського району Закарпатської області не скористалася. Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 6 лютого 2025 року закрито підготовче провадження в цій справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачки [PERSON] , [PERSON] та їх представниця адвокатка Гренджа В. Ю. не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені. Водночас представницею позивачок [PERSON] і [PERSON] - адвокаткою Гренджа В. Ю. подано до суду 26.02.2025 заяву, в якій вона просила розглянути цю справу без їх участі, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Представник відповідача Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області Костюк Р. у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, проте подав до суду 21.01.2025 заяву, в якій зазначив, що виконком Синевирської сільської рада заперечень щодо задоволення позову не має та просив розглянути дану справу без участі представника відповідача (а.с.75, 76). За положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК\~України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. Судом установлено,\~що позивачка\~ [PERSON] \~народилася [INFO] \~у селі\~Синевирська Поляна\~Міжгірського району\~Закарпатської області,\~її батьками\~були [PERSON] \~та [PERSON] ,\~про що\~свідчить відповідне\~свідоцтво про\~народження серії\~ [NUMBER] (а.с.23). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила своєї прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.24). Позивачка [PERSON] народилася [INFO] у селі Син-Поляна Міжгірського району Закарпатської області, батьком якої є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] , про що свідчить відповідне свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.21). Як видно зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10\~червня 1956\~року батьки позивачок [PERSON] та [PERSON] перебували між собою в зареєстрованому шлюбі (а.с.15). Матір позивачок [PERSON] померла [INFO] у с. Синевирська Поляна, що стверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] (а.с.14). Батько позивачок [PERSON] помер [INFO] у селі Синевирська Поляна Хустського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Синевирсько-Полянської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 24.07.2008 за актовим записом № 10 (а.с.11). Також як убачається з матеріалів справи [PERSON] за життя склав заповіт, який посвідчений 20 квітня 2004 року секретарем виконавчого комітету Синевирської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області Красняник М. М. і зареєстрований у реєстрі за № 10, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, а саме: домоволодіння, що знаходяться в [ADDRESS] , частину земельної ділянки розміром 0,30 га, яка належить йому згідно з державним актом № II - 3K № 036114 та все інше майно, яке буде належати йому і на день його смерті і на яке він по закону буде мати право, заповів своїй доньці [PERSON] , [INFO] , а частину земельної ділянки розміром 0,30 га, що належить йому згідно цього ж державного акту № ІІ-ЗК № 036114 заповів доньці [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Згідно з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 77085098, виданої 24.05.2024 приватним нотаріусом Міжгірської нотаріальної контори Дунаєвим Ю. М., то у Спадковому реєстрі є інформація щодо наявності заповіту, складеним [PERSON] , який є чинним (а.с.13). Із виписки з погосподарської книги, виданої виконкомом Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області вбачається, що за [PERSON] , який помер [INFO] та був зареєстрований у [ADDRESS] , дійсно був закріплений особовий рахунок (номер об`єкту по господарського обліку) - 387. Перенумерація будинків на території сільської ради не проводилась. Громадянин [PERSON] дійсно був власником житлового будинку, який знаходиться у [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці площею 0,10 га, яка знаходиться у власності. Зазначений житловий будинок побудований орієнтовно в 1962 році. Свідоцтво на право власності на зазначений житловий будинок сільською радою не видавалось (а.с.25). Відповідно до\~довідки від\~05.02.2024\~№ 319,\~виданої виконкомом\~Синевирської сільської\~ради Хустського\~району Закарпатської\~області,\~померлий [INFO] [PERSON] ,\~1932\~року народження,\~був постійним\~мешканцем села\~Синевирська Поляна,\~був зареєстрований\~та проживав\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Разом із\~ним на\~день його\~смерті ніхто\~не проживав\~та не\~був зареєстрований (а.с.16). Згідно з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (№ НВ-5600898282024 від 19.09.2024) земельна ділянка з кадастровим номером 2122487200:03:001:0030, місце розташування с. Береги, Хустський район Закарпатської області, урочище «Перенизь», цільове призначення 02.01, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,10 га, передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування Синевирсько-Полянською сільською радою від 10.07.1995. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2122487200:03:001:0030 становить 162 632,40 гривень (а.с.39-44,57). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (№ НВ-6300664382024 від 20.09.2024) земельна ділянка з кадастровим номером 2122487200:03:001:0031, місце розташування с. Береги, Хустський район, Закарпатська область, урочище «Перенизь», цільове призначення 01.03, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1820 га, передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування Синевирсько-Полянської сільської ради від 10.07.1995. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2122487200:03:001:0031 становить 877,94 гривень (а.с.45-50,58). Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (№ НВ-7400640692024 від 24.09.2024) земельна ділянка з кадастровим номером 2122487200:03:001:0032, місце розташування с. Береги, Хустський район Закарпатської області, урочище «Перенизь», цільове призначення 01.03, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3143 га, передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування Синевирсько-Полянська сільської ради від 10.07.1995. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2122487200:03:001:0032 складає 1 793,99 гривень (а.с.51-56,59). Як убачається з Державного акту про право приватної власності на землю серії ІІ- 3К № 036114 від 27.08.1995, на підставі рішення Синевирсько-Полянської сільської ради № 20 від 10.07.1995 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,5963 га, що розташовані на території Синевирсько-Полянської сільської ради, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства (а.с.38). Відповідно до технічного паспорту від 15.05.2024 на будинок садибного типу з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , то цей будинок має загальну площу 87,85 кв. м (а.с.27-31). Як видно зі Звіту про оцінку житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 87,85 кв. м, складеного ПП «Експерт-Сервіс», то станом на дату оцінки 28.11.2024 вартість указаного об`єкту нерухомого майна становить 151 891 гривня (а.с.32-36). Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22.02.2024 у справі № 302/153/24, що набрало законної сили, визначено [PERSON] як спадкоємиці за заповітом додатковий строк тривалістю у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.17,\~18). Постановою приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу в Закарпатській області Дунаєва Ю.М. за вих. № 260/02-31 від 28.11.2024 у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом до майна померлого [INFO] [PERSON] відмовлено у зв`язку з неподанням оригіналів документів, а також відсутністю інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо нерухомого майна (а.с.19). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями ст. 1217 ЦК Україна передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до приписів ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Частиною першою ст. 1221 ЦК України регламентовано, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Як кореспондує ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини 1, 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до підпунктів 4.12, 4.16, 4.19 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відмова нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини та його право в такому випадку підлягає судовому захисту. Відповідно до пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За приписами пункту «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом у погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема законодавцем віднесено визнання права. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland\~v.\~the\~United\~Kingdom). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII). Отже, з огляду на наведене вище суд доходить висновку, що позивачі довели поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв?язку між собою достатніми доказами свої вимоги, а відтак позов підлягає до задоволення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення\~(SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved