Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

23.12.2024 [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони 27.07.2016 зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що складено актовий запис № 1605. Від шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . З червня 2024 сторони фактично проживають окремо та не мають шлюбних відносин, хоча перебувають у зареєстрованому шлюбі. Дитина проживає з позивачем, усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини позивач [PERSON] несе самостійно. Відповідач ухиляється від виконання покладених на нього згідно зі ст. 180 СК України обов`язків щодо утримання дитини. Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку між сторонами не досягнуто. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати свою неповнолітню дитину. Інших дітей у відповідача немає. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; забезпечити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2024 головуючим суддею була визначена суддя Березовська О. А., справа була передана судді 24.12.2024. Інформаційна довідка від 30.12.2024 вих.№ 47654 з Реєстру Вінницької міської територіальної громади стосовно реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , одержана судом 30.12.2024 (а.с.6-7). Ухвалою суду від 08.01.2025 вказана позовна заява була прийнята до розгляду, відкрите провадження та постановлено розгляд справи проводити в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Копію ухвали суду та копію позовної заяви відповідач отримав особисто в приміщенні суду, що підтверджується розпискою [PERSON] від 09.01.2025 ( а.с.9). 31.01.2025 на адресу суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про визнання позову, в якій останній вказав, що визнає позовні вимоги та не заперечує щодо їх задоволення. Крім того просить суд врахувати при розподілі судових витрат між сторонами визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України (а.с.13). 31.01.2025 на адресу суду надійшла заява позивача [PERSON] , в якій вона просила долучити до справи довідку про проживання дитини [PERSON] з нею (а. с. 11-12). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази, надані позивачем, в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Судом установлено, що між сторонами виникли сімейні зобов`язальні правовідносини щодо обов`язку матері, батька утримувати дитину та його виконання, які регулюються нормами Сімейного кодексу України (надалі - СК України), а також встановлено такі фактичні обставини. Судом установлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб сторони 27.07.2016 зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про що складено актовий запис № 1605 ( а. с.2). Відповідно до копії свідоцтва про народження сторони є батьками [PERSON] , [INFO] ( а.с.3). Як вбачається з копії довідки вих. №108 від 31.01.2025 Міського комунального підприємства «Управляюча компанія «Територія комфорту» [PERSON] проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ( а.с.12). Письмових доказів виконання батьком обов`язків щодо утримання неповнолітньої дитини матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що передбачено ч. 3 ст. 181 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, визначаючи розмір частки заробітку (доходу), яка має бути стягнута з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, суд враховує, що позивачем та відповідачем не надані суду письмові докази щодо стану здоров`я дитини, її матеріального становища, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявності у нього на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також докази щодо інших обставин, що мають істотне значення для справи. Визначаючи розмір аліментів, суд також враховує положення ч. 2 ст. 182 СК України, якою передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, у суда відсутні докази, що відповідач має вади здоров`я чи має на утриманні інших дітей чи інших осіб, яких за законом зобов`язаний утримувати. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, який зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Також суд враховує, що відповідачем подана до суду заява про визнання позову. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не вбачає у цій справі обставин, зазначених в ч. 4 ст. 206 ЦПК України, а отже і підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову. Враховуючи вище зазначене, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду, тобто з 23.12.2024. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць суд допускає рішення до негайного виконання. Щодо клопотання відповідача врахувати при розподілі судових витрат між сторонами визнання ним позову до початку розгляду справи по суті відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд зазначає таке. Відповідно до частини 1, 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвала про відкриття провадження у справі постановлена судом 08.01.2025. Заява від відповідача про визнання позову надійшла до суду 31.01.2025, тобто до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Враховуючи вище зазначені норми цивільного процесуального законодавства, а також положення п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 605, 60 грн, тобто 50% судового збору, передбаченого для такої категорії справ. На підставі наведеного,

Outcome: approved