Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

В травні 2024 року МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення), централізованого постачання гарячої води, та сплаченого судового збору, в обґрунтування якого вказало, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надає позивач, разом з тим відповідач не оплачує спожиті послуги внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.12.2014 року по 31.03.2024 року в сумі 48304,95 грн., які підлягають стягненню у судовому порядку відповідно до ст. 67 ЖК УРСР, ст.530 ЦК України, постанови КМ України від 21.08.2019 № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії». В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялась належним чином, надала суду пояснення, де вказала, що отримала квартиру у власність в квітні 2024 року, внаслідок державної реєстрації такого права, також зазначила, що ніколи не проживала у квартирі [ADDRESS] , не користувалась комунальними послугами, а тому не зобов`язана їх оплачувати, подала заяву про застосування строку позовної давності, зазначивши що строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.12.2014 по грудень 2021 року в розмірі 24\~293,49 грн. пропущено, просить в позові відмовити, застосувати строк позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 509 ч.1 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.11.2024, зареєстр. в реєстрі за № 20885, витягом з Державного реєстру речових прав від 05.11.2024 № 402320477. МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» надає послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення), централізованого постачання гарячої води за вказаною адресою, про що свідчить присвоєння особового рахунку № [NUMBER] , часткова оплата послуг підприємства. У відповідності до ст. 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія, інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Щодо доводів\~відповідачки про\~набуття права\~власності на\~квартиру з\~моменту державної\~реєстрації,\~не проживання\~у квартирі\~та відсутності\~обов`язку оплачувати\~послуги слід зазначити наступне. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Судом встановлено, що [PERSON] 15.07.2013 звернулась до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу із заявою при прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , до складу якої входить, зокрема, квартира [ADDRESS] . 04.11.2024 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.11.2024, зареєстр. в реєстрі за № 20885, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , до складу якої входить квартира [ADDRESS] , право власності зареєстровано 05.11.2024, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 05.11.2024 № 402320477. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. Частиною 4 статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене, власник майна повинен нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. Відповідно до п.13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Встановлено, що в період з 01.12.2014 року по 31.03.2024 року включно оплата за спожиті послуги відповідачем проводилась не в повному обсязі, внаслідок чого заборгованість за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води становить в сумі 48 304,95 грн. Зазначені обставини підтверджуються: довідкою про розмір заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] , виданою МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» 23.04.2024 за № 329. Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. В силу ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно п.п.35-37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Пунктом 45 вказаного Порядку визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Згідно п.34 Типового індивідуального договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Щодо заяви про застосування строку позовної давності. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач подала заяву про застосування строку позовної давності щодо вимог за період з 01.12.2014 по грудень 2021 року в розмірі 24293,49 грн. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних Положень Цивільного Кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022. затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим кодексом, зупиняється на строк дії такого стану, Враховуючи наведене, заява відповідача про застосування строку позовної давності підлягає задоволенню частково, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за період з грудня 2014 року по лютий 2017 року в сумі 6334 грн. задоволенню не підлягають, а з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за послуги з теплопостачання за період 01.03.2017 по 31.03.2024 в сумі 41 923 грн. 94 коп. Щодо розподілу судових витрат. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в сумі 3028 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 7793 від 24.04.2024. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2626,01 грн. (3028х41923,94:48304,95). Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідач [PERSON] має інвалідність 2-ої групи (довідка серія 12 ААГ № 919824), звільнена від сплати судового збору, а тому судовий збір в сумі 2626,01 грн. слід компенсувати позивачу з державного бюджету у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Outcome: partial