Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Заявник звернувся до суду із вказаною заявою про встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991. Заява обґрунтована тим, що заявник народився [INFO] в с. Павлівка Кегичівського району Харківської області. У період з 1971 по 1981 рік заявник навчався у Павлівській восьмирічній школі с. Павлівка Кегичівського району Харківської області. У 1982 році вступив на навчання до ПТУ № 10 смт. Кегичівка Харківської області, де навчався на тракториста до кінця 1982 року, після чого був призваний до лав збройних сил радянської армії та проходив службу до 1984 року. \~ \~ \~ \~Після демобілізації повернувся до с. Павлівка Кегичівського району Харківської області. \~ \~ \~ \~11.03.1985 року отримав паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] /. Оформленим відділом внутрішніх справ Кегичівського РВК м. Харкова, який згодом втратив та у подальшому паспортом громадянина України не документувався. Згідно довідки Кегичівської селищної ради від 24.10.2024 року становм на 1991 рік заявник проживав в с. Павлівка Кегичівського району Харківської області без реєстрації. У жовтні 2024 року [PERSON] звернувся до Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області стосовно отримання паспорту громадянина України, однак йому було роз`яснено, що для цього йому потрібно звернутися до суду з метою встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року. Таким чином, встановлення факту постійного проживання на території України необхідне заявникові для звернення до органів Державної міграційної служби України з метою встановлення належності до громадянства України та в подальшому оформлення паспорта громадянина України. У заявника немає будь-якої іншої можливості, аніж в судовому порядку, встановити факт його постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності\~Законом України «Про громадянство України»\~(13 листопада 1991 року). У судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали, просили її задовольнити з підстав, викладених у ній. У подальшому надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти їх задоволення. Вислухавши заявника та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, приходжу до такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Павлівка Кегичівського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5 зворотна сторона). Згідно довідки КЗ «Кегичівськй ліцей» Кегичівської селищної ради Харківської області від 01.10.2024 року [PERSON] , [INFO] , дійсно навчався у Павлівській восьмирічній школі с. Павлівка Кегичівського району Харківської області з 01.09.1971 року по 25.06.1981 року. Особа на фотокартці [PERSON] (а.с. 7). Згідно довідки Кегичівської селищної Харківської області [PERSON] станом на 1991 рік на території Павлівської сільської ради в с. Павлівка Кегичівського району Харківської області (нині Павлівський старостинський округ Кегичівської селищної ради Берестинського району Харківської області) без реєстрації (а.с. 7 зворотна сторона) Згідно даних, які містять на першій сторінці форми №1 зазначено, що [PERSON] проживав за адресою: с. Павлівка Кегичівського району Харківської області (а.с. 8 зворотна сторона). Згідно інформації ГУ ДМС України у Харківській області від 04.12.2024 року за архівними обліками ГУ ДМС у Харківській області [PERSON] , [INFO] , документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , оформленим 11.03.1985 року відділом внутрішнії справ Кегичівського РВК м. Харкова. (а.с. 8). У жовтні 2024 року [PERSON] звернувся до Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області стосовно отримання паспорту громадянина України, однак йому було роз`яснено, що для цього їй потрібно звернутися до суду з метою встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року (а.с.9-11). У судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , які є заявнику рідними сестрою та братом відповідно, підтвердили факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року. У\~статті 3 Конституції України\~закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій\~статті 24 Конституції України. Відповідно до частини першої\~статті 293 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої\~статті 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої\~статті 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності\~Законом України "Про громадянство України"\~є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої\~статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої\~статті 3 Закону України "Про громадянство України"\~громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності\~Законом України "Про громадянство України"\~проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга\~статті 3 Закону України "Про громадянство України"). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності\~Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ "Про громадянство України"\~(13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень\~статті 293 ЦПК України\~та\~статті 3 Закону України "Про громадянство України"\~і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частини першої\~статті 8 Закону України "Про громадянство України"\~особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до\~Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 3 частини другої\~статті 9 Закону України "Про громадянство України"\~визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Отже, на підставі\~статті 8 Закону України "Про громадянство України"\~встановлюється набуття громадянства України. Відповідно до підпункту "а" пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого\~Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 3 Закону "Про громадянство України", що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт "в" пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до\~Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень\~Закону України "Про громадянство України"\~і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі\~статті 3 Закону України "Про громадянство України"\~і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою\~статті 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої та шостої\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині першій\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що заявником доведено факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Законом України « Про громадянство України (13 листопада 1991 року), тому заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Задоволення заяви не порушує прав, свобод та інтересів заінтересованих осіб та інших осіб.

Outcome: approved