Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 170 132,05 грн страхових витрат в рахунок відшкодування шкоди у порядку зворотної вимоги (регресу), а також 3028 грн судового збору. І. Стислий виклад позиції позивача В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ТДВ «Експрес Страхування»укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є майнові інтереси страхувальника щодо автомобіля марки «Тойота» д.н. [NUMBER] , який належить [PERSON] 28 лютого 2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода, у якій вказаний автомобіль отримав ушкодження, внаслідок зіткнення з автомобілем «Фольксваген» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Згідно з постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2024 року, [PERSON] визнано винним у даному ДТП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на підставі статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Оскільки на час вказаного ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Фольксваген» д.н. [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» з лімітом відповідальності майнової шкоди у 160 000 грн, франшиза - 1 600 грн, позивачем подано заяву про відшкодування шкоди в порядку суброгації. Після чого відшкодовано вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Тойота» д.н. [NUMBER] в сумі 328 532,05 грн. Таким чином, з урахуванням суми суброгації, до позивача перейшло право вимоги на суму 170 132,05 грн, яку останній просить стягнути з відповідача у повному обсязі у порядку регресної вимоги. ІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про інше. Справу призначено до розгляду по суті на 24 лютого 2025 року. ІІІ. Фактичні обставини справи та докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Встановлено, що ТДВ «Експрес Страхування» надає послуги обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності транспортних засобів (а.с. 9-10). Згідно умов Договору добровільного страхування наземного транспорту від 30 червня 2023 року страховик застрахував майнові інтереси страхувальника [PERSON] , пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням автомобіля «Тойота» д.н. [NUMBER] (а.с. 11-16). З довідки НПУ та постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2024 року, вбачається, що 23 січня 2024 року о 11 год. 15 хв. по вул. Каховській, 64 в м. Києві сталося зіткнення автомобілів «Тойота» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Фольксваген» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. У вказаному ДТП [PERSON] визнано винним та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на підставі статті 124 КУпАП (а.с. 18-20). Після чого страхувальник [PERSON] звернувся до ТДВ «Експрес Страхування»з повідомленням про настання події, що містить ознаки страхового випадку та про виплату страхового відшкодування згідно з відповідним договором (а.с. 21). Згідно з Актами огляду транспортного засобу Тойота» д.н. [NUMBER] , рахунками-фактурою та страхових актів, вартість відновлюваного ремонту вказаного автомобіля склала 328 532,05 грн (а.с. 22-30), яку відповідно до платіжних інструкцій та актів наданих робіт ТДВ «Експрес Страхування» повністю виплатило ТОВ «Автосаміт ЛТД» (а.с. 31-38). Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності автомобіль «Фольксваген» д.н. [NUMBER] застраховано в С.К. «Еталон» з лімітом за шкоду майну в розмірі 160 000 грн (а.с. 39). ІV. Зміст спірних правовідносин Суть спору сторін зводиться до відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у вигляді страхових витрат у порядку зворотної вимоги (регресу). Спірні правовідносини сторін регулюються положеннями Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Законами України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оцінюючи правову природу предмета спору, усі належні та допустимі докази, які містяться у матеріалах справи, з огляду на вимоги законодавства та усталену судову практику у подібній категорії спорів, суд убачає достатньо підстав для задоволення позову, з огляду на таке. ІІV. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з положеннями статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, виходячи із вказаних вимог цивільного процесуального законодавства, суд вважає постанову суду у справі про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за фактом вчинення вказаного ДТП, обов`язковою при розгляді даної справи, зокрема у частині підтвердження факту події, осіб, які беруть участь у справі, наявності або відсутності вини учасників ДТП та інших істотних обставин. Згідно приписів частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до приписів Глави 67 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Частинами 1 і 2 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом страхування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб внаслідок настання страхового випадку. Частиною 1 статті 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні. Частина 1 статті 19 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що у разі дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю лише двох забезпечених транспортних засобів або за участю лише двох транспортних засобів, з яких забезпеченим є транспортний засіб, власником якого є потерпіла особа, і в якій потерпілій особі заподіяно шкоду виключно у вигляді пошкодження або фізичного знищення такого транспортного засобу, потерпіла особа має право на пряме врегулювання страхового випадку. Пряме врегулювання страхового випадку передбачає виконання страховиком потерпілої особи визначених цим Законом прав і обов`язків страховика відповідальної особи щодо розгляду заяви про страхову виплату, прийняття рішення за результатами її розгляду та здійснення страхової виплати в разі прийняття відповідного рішення. За змістом статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право зворотної вимоги до особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, керуючи транспортним засобом, за певних умов. Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Статтею 27 Закону України «Про страхування» яка кореспондує статті 993 ЦК України передбачено, що до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Матеріалами цивільної справи підтверджується факт відшкодування страхувальнику матеріальної шкоди, яку він поніс у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, а тому враховуючи виплату суми такого відшкодування - 328 532,05 грн та розмір, забезпечений полісом винуватця ДТП - 158 400 грн (мінус сума франшизи 1600 грн), різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягає стягненню у порядку регресу, становить - 170 132,05 грн. Спростувань наведеним вище доказам відповідач суду не надав і таких не встановлено судом. За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі. До такого висновку суд приходить з огляду на усталену практику, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Згідно з вимогами статей 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати у частині відшкодування сплаченого судового збору. На підставі викладеного, вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про страхування» та

Outcome: approved