Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

У жовтні 2024 року до суду надійшла указана позовна заява, в якій позивач просить припинити стягнення аліментів із нього на користь [PERSON] згідно виконавчого листа № 295/10626/17 від 17.10.2017, виданого Богунським районним судом міста Житомира на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з моменту набуття законної сили рішення Богунського районного суду міста Житомира № 295/10230/23 щодо визначення місця проживання дитини, а саме з 23.01.2024. Вимоги позову мотивовані тим, що з 20.07.2013 він перебував у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 27.11.2017. Від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . У Корольовському ВДВС у місті Житомирі на виконанні перебуває виконавчий лист № 295/10626/17 від 17.10.2017, виданий Богунським районним судом міста Житомира щодо стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 21.09.2017 і до повноліття. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира № 295/10230/23, яке набрало законної сили 23.01.2024, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] . Оскільки дитина сторін проживає разом із позивачем, то існує необхідність припинення стягнення аліментів із нього, так як нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з отримувачем аліментів, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира Семенцової Л.М. від 11.11.2024 відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачем не було направлено до суду відзиву на позовну заяву. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши про підтримання позову. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за місцем реєстрації, причин неявки до суду не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що у вирішенні спору покладається на розсуду суду. Згідно ч. 1\~ст.\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи достатність матеріалів про спірні правовідносини сторін, за відсутності заперечень представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно\~статей 280-282 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] та на примусовому виконанні в Корольовському ВДВС у місті Житомирі перебуває судовий наказ Богунського районного суду міста Житомира від 17.10.2017 у справі № 295/10626/17 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 21.09.2017 і до повноліття дитини (а. с. 8, 14, 17). Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 18.12.2023 у справі № 295/10230/23, яке набрало законної сили 23.01.2024, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] (а. с. 10-13). Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 15.05.2024 у справі № 295/1759/24, яке набрало законної сили 15.06.2024, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , а також стягнуто з неї на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з 02.02.2024 і до повноліття дитини, тобто до [INFO] (а. с. 45-47). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утриманні дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів суд повинен виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. З огляду на набрання законної сили 23.01.2024 рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 18.12.2023 у справі № 295/10230/23, яким визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] , а також оскільки [PERSON] була позбавлення батьківських прав відносно дитини, то стягнення з батька дитини аліментів на користь матері дитини на її утримання до досягнення повноліття за таких умов, які підтверджують непроживання дитини з матір`ю, суперечить положенням ст. 181 СК України, тому суд дійшов до висновку про наявність підстав для припинення стягнення з позивача аліментів, починаючи з 23.01.2024. На підставі ст.\~141\~ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений позивачем, що підтверджено документально.

Outcome: approved