Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

Позивачка просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем, мотивуючи позов тим, що спільне життя з ним не склалось. Позивачка на адресу суду подала заяву, в якій просить позов розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою\~\~звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до\~ст.112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам\~\~одного з них. Як встановлено в судовому засіданні та доведено матеріалами справи, 25 листопада 2022 року позивачка з відповідачем зареєструвала шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 25.11.2022 р. Жовківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та про що зроблено відповідний актовий запис за № 210. Після реєстрації шлюбу позивачка з відповідачем, як одна сім`я, почали проживати разом у орендованому будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . Від даного шлюбу позивачка з відповідачем мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 27.01.2023 р. Жовківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та про що зроблено відповідний актовий запис за № 37. З квітня 2024 року спільне сімейне життя з відповідачем розладналося, зникло почуття любові, поваги один до одного та взаєморозуміннями. За час спільного проживання позивачка й відповідач зрозуміли, що є кардинально різними особистостями, через що між нами постійно виникають суперечки, які негативно впливають на нас обох та шкодять інтересам їхньої дитини. З жовтня 2024 року, розуміючи, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу стало неможливим, позивачка з відповідачем стали проживати окремо. Сімейного спільного побуту позивчка з відповідачем не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Кожен із подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Таким чином їхня сім`я фактично перестала існувати, а шлюб зареєстрований між ними має лише формальний характер. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з вказаним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та їхній дитині, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В той же час суд вважає, що, незважаючи на те, що позовні вимоги позивача задоволені повністю.питання щодо судового збору,\~сплаченого позивачем\~при поданні\~позову,\~не підлягає\~вирішенню,\~не є\~предметом розгляду\~справи,\~оскільки суд\~розглядає справу\~лише в\~межах заявлених\~вимог. За таких обставин, суд прийшов до переконання, що подальше проживання та збереження сім`ї є неможливим, тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved