Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та факту належності правовстановлюючого документа спадкодавцю. Заява мотивована тим, що [INFO] [PERSON] , яка є бабусею заявника, померла за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою померла була зареєстрована та на день її смерті разом з нею, починаючи з січня 2018 року, фактично проживав і заявник, оскілки померла була людина похилого віку та потребувала сторонньої допомоги. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку вона залишила відповідно до заповіту від 09.10.2015 року та згідно з яким заповіла [PERSON] земельну ділянку площею 3,880 гектарів, яка знаходиться за адресою: Любимівська сільська рада Дніпропетровського з району Дніпропетровської області, кадастровий номер: 1221484000:02:005:0010. Після смерті [PERSON] , заявник, 18.02.2022 року звернувся до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Хорошманенко Наталії Сергіївни, з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте йому постановою від 18.02.2022 року було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, в якій було зазначено, що він постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Також відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій йому повідомлено, що згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 28 січня 2022 року за № 00034798294, прізвище померлої зазначено як « [PERSON] ». В державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 402775, виданому Дніпропетровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 22 грудня 2006 року, прізвище власника земельної ділянки зазначено « [PERSON] ». Тому заявник був вимушений звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та факту належності правовстановлюючого документу спадкодавцю, з метою оформлення права на нерухоме спадкове майно відповідно до вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України. Ha підтвердження факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заявник, крім іншого, зазначив що дану обставину можуть підтвердити свідки: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Причиною розбіжностей в державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 402775 та інших документах які стосуються померлої спадкодавиці, на думку заявника, є помилка в написанні прізвища російською мовою, яка була допущена Дніпропетровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області при видачі державного акту на право власності на земельну ділянку. Тому, для оформлення спадщини після смерті [PERSON] , [PERSON] необхідно встановити факт, що має юридичне значення, належності [PERSON] , яка померла [INFO] , державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 402775, виданого Дніпропетровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 22 грудня 2006 року. Таким чином встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцею на час відкриття спадщини та встановлення факту належності правовстановлюючого документу спадкодавиці для заявника має юридичне значення, тому що дозволяє йому реалізувати право на отримання спадщини. Тому заявник просить встановити факти: постійного проживання [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), разом із спадкодавицею [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , з січня 2018 року до часу відкриття спадщини [INFO] ; належності [PERSON] , яка померла [INFO] , державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 402775, виданого Дніпропетровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 22 грудня 2006 року, прізвище власника земельної ділянки в якому зазначено « [PERSON] ». Ухвалою суду від 01.10.2024 р. заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 19.11.2024 за клопотанням представника заявника витребувані докази по справі, а саме копію спадкової справи. В судове засідання заявник та його представник не з`явилися. Від адвоката Виприка С.О. до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність [PERSON] , заявлені вимоги останній підтримує та просить задовольнити. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Хорошманенко Н.С. також у судове засідання не з`явилася, згідно її заяви від 22.10.2024 р. нотаріус зазначила, що ознайомилася з матеріалами справи, згодна з будь яким рішенням суду та просила справу розглядати у її відсутність. Від Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, 30.01.2025 р. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника ради та про покладення обов`язку у винесенні остаточного рішення на розсуд суду. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, зазначає наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є онуком [PERSON] , що підтверджується копіями: паспорта заявника серії [NUMBER] від 16.08.2005 р.; свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER] , згідно якого матір`ю [PERSON] є [PERSON] ; довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою [ADDRESS] , виданої у лютому 2022 р., згідно якої [PERSON] , [INFO] зазначена як мати [PERSON] , [INFO] (а.с. 6,8,15). Окремо слід зазначити, що згідно копії паспорту померлої [PERSON] , серії [NUMBER] , остання з 1987 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17) Відповідно до копії заповіту від 09.10.2015 р., посвідченого державним нотаріусом Восьмої Дніпровської нотаріальної контори Хорішко О.М., [PERSON] , [INFO] , заповіла [PERSON] , [INFO] , земельну ділянку площею 3,880 гектарів, яка знаходиться за адресою: Любимівська сільська рада Дніпропетровського з району Дніпропетровської області, кадастровий номер: 1221484000:02:005:0010 (а.с. 10). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01.08.2019 р. Самарським районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с. 9). Постановою приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Хорошманенко Н.С. від 18.02.2022 р., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті померлої [INFO] [PERSON] , оскільки [PERSON] протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини не вчинив нотаріальних дій, що свідчать про прийняття спадщини, а саме постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с. 11). В постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зазначено що згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 28 січня 2022 року 3a № 00034795294, прізвище померлої зазначено як « [PERSON] ». Згідно копії паспорту серії [NUMBER] від 06.10.2000 р., копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] , копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01.08.2019 р. Самарським районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, прізвище померлої вказане саме як « [PERSON] » (а.с. 9, 16-18). Проте у державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 402775, виданому Дніпропетровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 22 грудня 2006 року, прізвище власника земельної ділянки в якому зазначено « [PERSON] » (а.с. 14). Тобто у вказаних документах присутня розбіжність в написанні прізвища померлої спадкодавиці. Згідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. ст. 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Звернувшись до нотаріуса по питанню спадкування після смерті [PERSON] , заявник не зміг реалізувати своє право через невірне зазначення прізвища померлої спадкодавці у правовстановлюючому документі. Крім того прийняти спадщину від померлої заявнику заважає відсутність доведеності факту постійного проживання разом зі спадкодавцею на час відкриття спадщини. Статтею 3 Сімейного Кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином, суд приходить до висновку, що доказами дослідженими в судовому засіданні фактично підтверджується факт спільного проживання померлої [PERSON] та заявника [PERSON] з січня 2018 року по момент смерті [PERSON] [INFO] , вони були пов`язані спільним побутом і мали взаємні права та обов`язки, є родичами близького крівного споріднення. Зокрема цей факт підтверджено свідками [PERSON] та [PERSON] , які в судовому засіданні від 30.01.2025 року засвідчили, що особисто знають родину померлої [PERSON] яка проживала по момент смерті з онуком [PERSON] . Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно Згідно ч. 1 ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, для одержання права на спадкування у даному випадку необхідне встановлення юридичного факту - постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено та доведено, що спадщину за померлою [PERSON] , заявник [PERSON] прийняв фактично, так як проживав з нею постійно на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення, в порядку розгляду справ окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved