Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

У грудні 2024 року до суду звернулася [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. В обґрунтування позову вказувала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.11.2021 року шлюб було розірвано. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка на даний час вже є повнолітньою. До повноліття дитини відповідач сплачував аліменти на її утримання. На даний час дочка навчається у Національному університеті «Києва-Могилянська академія», денна форма навчання за контрактом, спеціальність «Право», вартість навчання складає 89\~300 грн. на рік. Також додатково позивач несе витрати на проживання доньки у гуртожитку, придбання літератури. Зазначає, що відповідач є здоровою та працездатною людиною, інших осіб на утриманні не має, тому має можливість сплачувати аліменти на період навчання. Просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 11 грудня 2024 року і до припинення навчання або до досягнення донькою 23 років. Ухвалою судді від 03 січня 2025 року відкрито провадження у справі, залучено по справі учасників, третю особу, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. 09 січня 2025 року до суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів. У судове засідання позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] не прибули. Надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Заявлений позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибув з невідомих суду причин. Був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Не скористався своїм процесуальним правом та не подав до суду відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 26 лютого 2025 року постановлено про заочний розгляд справи. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, встановив наступне. Як було встановлено судом та постає з рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21.11.2021 року, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2006 року, який було розірвано 22 листопада 2021 року. Рішення набрало законної сили 23.12.2021 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка на даний час вже є повнолітньою (а.с. 8). В зазначеному свідоцтві про народження [PERSON] батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є студенткою 1 курсу факультету правничих наук Національного університету «Києво-Могилянська академія», навчається за контрактом на бакалаврській програмі «Право», денна форма навчання. Термін навчання з 01.09.2024 року по 28.06.2028 року, що підтверджується копією довідки № 171 від 18.09.2024 року (а.с. 9). За нормою статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 346/103/17, провадження № 61-20178св18. Вказані обставини враховані судом при визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд враховує, що [PERSON] перебуває на утриманні матері, навчається на денній формі навчання, на контрактній основі, не працює та не отримує самостійний дохід, отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. У свою чергу, відповідач не надав докази, які мали підтвердити той факт, що повнолітня донька отримує матеріальну допомогу від батька та він приймає участь у додаткових витратах на неї. Крім того, суд також враховує, що наявність інших утриманців у відповідача не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів за відсутності офіційних доказів, які мали підтвердити матеріальне становище відповідача та його неспроможність виконувати зобов`язання по утриманню дітей. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї суду не надано. Вирішуючи питання визначення розміру аліментів, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 11.12.2024 року і до закінчення [PERSON] навчання, тобто до 28.06.2028 року включно, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку. Суд враховує, що відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів. Таким чином, відповідно ст. 141 ЦПК України, п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved