Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

У березні 2024р. позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії з грудня 2019р. по жовтень 2021р. у розмірі 29582,2 грн.; інфляційні втрати - 12364,34 грн.; 3,0% річних - 2926,04 грн.; судовий збір в розмірі 3028,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ним з 01 травня 2018р. здійснюється постачання теплової енергії. 18 грудня 2019р. між сторонами було укладено договір №320831-03 на постачання теплової енергії, відповідно до якого позивач зобов`язується постачати теплову енергію до належного відповідачу нежитлового приміщення, а відповідач зобов`язувався отримувати теплову енергію та оплачувати її вартість. Відповідач є власником нежитлового приміщення в будинку [ADDRESS] , та є споживачем послуг з постачання теплової енергії, яку постачає позивач. Разом з тим, відповідач в повному обсязі не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого у останнього утворилась зазначена вище сума заборгованості, за період з грудня 2019р. по жовтень 2021р. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, через що позивач звернувся до суду із вказаним позовом про стягнення суми заборгованості, та в порядку ст. 625 ЦК України, інфляційних втрат, 3,0 % річних. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2024р. відкрито провадження по справі, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 07 жовтня 2024р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що він не має обов`язку щодо здійснення у межах договору № 320831-03 від 18 грудня 2019р. будь-якої оплати за постачання теплової енергії позивачем до нежитлового приміщення, власником якого він є, оскільки даний договір не відповідає нормам чинного законодавства. Крім того, відповідач просив суд застосувати строки позовної давності до заявлених позовних вимог, оскільки вважає, що при зверненні до суду з вказаним позовом, строк позовної давності був пропущений стороною позивача без поважних причин. 03 грудня 2024р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначивши, що заява сторони відповідача, в порядку ст. 267 ЦК України, не підлягає до задоволення, оскільки відповідачем не враховано, що на території України з 12 березня 2020р. по 30 червня 2023р. діяв карантин та з 24 лютого 2022р. було введено воєнний стан, у зв`язку з чим, мало місце переривання строків позовної давності. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. В судове засідання 19 лютого 2025р. сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, стороною позивача було подано на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, наведених у позові. Відповідач поважність причин неявки не повідомив. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторін. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що відповідач є власником нежитлового приміщення, загальною площею 79,3 кв.м. в будинку [ADDRESS] , згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації за № 872 від 10 липня 2007р. 18 грудня 2019р. між сторонами було укладено договір № 320831-03 на постачання теплової енергії, у вище зазначене нежитлове приміщення, розташованого в будинку [ADDRESS] , яке належить відповідачу на праві власності. Предметом цього договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1 договору). Згідно п. 2.2.1 цього договору, позивач зобов`язався постачати теплову енергію на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону в кількості та в обсягах згідно з Додатком №1. Згідно п. 2.3.2 договору, відповідач зобов`язувався виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатку №4 до договору. Відповідно до п. 8.1 договору, цей договір набуває чинності з 01 травня 2018р. та діє до 15 квітня 2020р. Згідно п.8.4. договору, цей договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Облік споживання відповідачем теплової енергії здійснюється згідно з Законом України «Про комерційний облік» (п.5.1. договору). Згідно п. 2.3.1 договору відповідач зобов`язується додержуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку №1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії. Так, заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позов зазначав, що укладений між сторонами 18 грудня 2019р. договір № 320831-03, не міг набути чинності з 01 травня 2018р. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачем, а отже, і виникнення цивільних прав і обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг (постачання теплової енергії) до приміщення відповідача, а останній отримує та користується даними послугами та відповідно зобов`язаний здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг, а саме послуг з постачання теплової енергії. При цьому, судом враховано, щ протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною відповідача не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу не отримання зазначених послуг з постачання теплової енергії. Згідно п. 5) ч. 1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 6 цього Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: 1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; 2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом; 3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; 5) послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; 6) послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; 7) послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку. Відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з центрального опалення врегульовано нормами Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання» та Правилами користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007р. за № 1198 (далі по тексту - Правила). Згідно із 5) ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Пунктом 4 Правил, встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Відповідно до п. 29 Правил, теплова енергія постачається безперервно. В свою чергу, п. п. 36 Правил встановлює, що теплопостачальна організація зобов`язується забезпечувати протягом обумовленого в договорі часу безперервне постачання теплової енергії (за винятком нормативно встановлених перерв), підтримувати параметри теплоносія, що подається з колекторів джерела теплової енергії, на вході в теплову мережу споживача теплової енергії відповідно до температурного графіка теплової мережі, не допускаючи відхилення параметрів, визначених договором. Споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (п. 40 Правил). Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунком заборгованості, який було надано стороною позивача, та який не було спростовано стороною відповідача, відповідач має заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії з грудня 2019р. по жовтень 2021р. у розмірі 29582,2 грн. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії з грудня 2019р. по жовтень 2021р. у розмірі 29582,2 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та 3,0 % річних, то в цій частині позов підлягає частковому задоволенню, оскільки при здійсненні нарахування 3,0 % річних та інфляційних втрат, позивачем не були враховані положення постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022р. за № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати - 4081,36 грн.; 3,0 % річних - 1294,57 грн. Заява сторони відповідача, в порядку ст. 267 ЦК України, не підлягає задоволенню, в силу положень п. 12, 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. В силу положень пункту 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір за подання позову до суду, який понесла сторона позивача у розмірі 3028,0 грн. необхідно компенсувати позивачу, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, при цьому судом враховано висновки Верховного Суду в постанові від 17 січня 2025р. по справі № 462/4550/22.

Outcome: partial