Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

22\~січня 2025\~року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2024 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що відповідач не виконує свого обов`язку по утриманню неповнолітнього сина, батьком якого він являється. З наведених вище підстав, позивач просить суд стягувати щомісячно на\~\~свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] ,\~ [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 9500 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня розірвання шлюбу - 09.09.2024 та до досягнення повноліття. Ухвалою Луцького\~міськрайонного суду\~Волинської області\~від 24\~січня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17 лютого 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що частково визнає позов та не заперечує щодо стягнення аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі 5000 гривень щомісячно. Заперечував щодо стягнення аліментів за минулий час. У відповіді на відзив від 19 лютого 2025 року позивач також просила стягнути понесені витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Відповідач в\~судовому засіданні\~ не\~заперечував щодо\~стягнення аліментів\~в розмірі\~5000\~гривень щомісячно. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовну вимоги підлягають до часткового задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2024 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Також встановлено, що сторони проживають окремо, малолітня дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до ч. 2\~ст. 182 СК України\~слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, за змістом\~ст. 141 СК України\~батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про участь в утриманні малолітньої дитини, а позивач наполягає на стягненні аліментів у примусовому порядку, а також враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, вік дитини, визначений законом прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, особу відповідача, який є чоловіком працездатного віку, його матеріальне становище, суд вважає за можливе визначити аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 7000 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. На думку суду такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом, не є надмірним і є достатнім для забезпечення розумних потреб дитини. Визначаючи такий розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач не заперечував щодо сплати ним аліментів в сумі 5000 гривень, а також вказував, що спроможний і планує додатково надавати кошти на утримання дитини в розмірі 3000 гривень щомісячно. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів з дати розірвання шлюбу - 09 вересня 2024 року, то суд не вбачає підстав для її задоволення, адже\~згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття нею заходів щодо отримання аліментів з відповідача в період з 09 вересня 2024 року, за таких обставин, вимоги про стягнення аліментів за минулий час є необґрунтованими та задоволенню не підлягають Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 1211 гривні 20 копійок судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial