Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

23 грудня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] , мотивуючи це тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 1996 року, від якого сторони мають двох повнолітніх дітей. Позивачка вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння. Сімейні стосунки припинені та більше не поновлювались. Позивачка наполягає, що подальше перебування у шлюбі з [PERSON] неможливе. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на розірванні шлюбу, суду показала, що подружні стосунки фактично припинені між сторонами 10 років тому і більше не поновлювались, відповідач не бажає звертатись зі спільною заявою до органів реєстрації цивільного стану для розірвання шлюбу, внаслідок чого позивачка була змушена звернутись до суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Відповідно до змісту ч. 7 ст. 128, п. п. 1, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день вручення\~судової\~повістки\~під розписку або день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч. 3 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. Як вбачається з відповіді № 981454 від 24 грудня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, місце реєстрації [PERSON] зазначене у [ADDRESS] . Надіслані [PERSON] судові повістки на 04 лютого 2025 року та на 27 лютого 2025 року повернулися до суду без вручення із повідомленням про причини повернення: за зазначеною адресою адресат відсутній. За таких обставин суд вважає, що [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Припинення шлюбу визначено главою 11 Сімейного кодексу України. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за доцільне застосувати в даному випадку вимоги вказаної глави з урахуванням заявлених вимог. Згідно вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд вправі постановити рішення про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, зареєстрованому 03 вересня 1996 року Виконавчим комітетом Тишевицької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області актовим записом № 4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 04 грудня 2024 року, копія якого додана до матеріалів справи. Від вказаного шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, копії яких додані до матеріалів справи. Позивачка у судовому засіданні повідомила, що сімейні стосунки між сторонами припинені понад 10 років тому та більше не поновлювались. Відповідач жодних заперечень проти вказаної обставини суду не подав. Також, судом встановлено, що фактично підстав вважати можливим збереження сім`ї немає, шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, що у судовому засіданні підтвердила позивачка, чого не спростував відповідач. Намірів на відновлення сімейних стосунків позивачка не має, посилається на ті обставини, що сторони мають несумісні характери та різні погляди на життя, що призвело до непорозумінь та суперечок. Жодних заперечень цього відповідач суду не подав. Суд враховує, що відповідно до ч. 1\~ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Статтею 110 СК України\~встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Зважаючи на відсутність будь-яких підстав для примирення сторін, на те, що подружжя фактично припинило шлюбні стосунки, враховуючи категоричну позицію позивачки про необхідність розірвання шлюбних відносин, та відсутність заперечень з боку відповідача, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, оскільки подальше проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них.

Outcome: approved