Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за Договором № 4254649 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29 грудня 2023 року в розмірі 58\~947 гривень 77 копійок. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 29 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено Договір № 4254649 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29 грудня 2023 року, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 9 000 гривень 00 копійок строком на 360 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «Ощадбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). 26 серпня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 26/08/2024, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 4254649 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29 грудня 2023 року перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов Кредитного договору. З посиланням на порушення відповідачем ст.ст. 526,527,530,1050,1054 ЦК України позивач зазначає, що станом на 26 серпня 2024 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 58\~947 гривень 77 копійок, яка складається з: 8 999 гривень 99 копійок заборгованість за кредитом; 49\~947 гривень 78 копійок заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5% річних) за період з 29 грудня 2023 року по 26 серпня 2024 року (включно); 00 гривень 00 копійок заборгованість за штрафом відповідно до п.5.4.1. Кредитного договору, які в добровільному порядку відповідач не сплачує, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором в примусовому порядку. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, згідно клопотання просив проводити розгляд справи без його участі. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Про дату та час розгляду справи була належним чином повідомлена за зареєстрованим місцем проживання (а.с.61). Причини неявки суду не повідомила. Відзив на позов не надала. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ухвалою суду від 25 лютого 2025 року постановлено здійснювати розгляд справи в заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 29 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено Договір № 4254649 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі кредитний договір), за яким відповідач отримала кредит у розмірі 9 000 гривень 00 копійок, зі строком користування - 360 днів, шляхом переказу грошових коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «Ощадбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних) (а.с.14-27). 26 серпня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 26/08/2024, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». Згідно листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 28 серпня 2024 року кошти в розмірі 9\~000 гривень були перераховані 29 грудня 2023 року на карту № [NUMBER] (а.с.28). Позивачем було подано клопотання про витребування доказів, яке було задоволено судом та на виконання ухвали суду АТ «Ощадбанк» надав виписку по картковому рахунку, оформленому на ім`я відповідача по карті № [NUMBER] . Згідно вказаної виписки 29 грудня 2023 року було здійснено зарахування в розмірі 9\~000 гривень. Таким чином судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 9 000 гривень 00 копійок, що підтверджується випискою АТ «Ощадбанк». Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов`язання є кредитний договір, який укладається між сторонами відповідно до вимог ст.ст. 1046-1050, 1054-10561 ЦК України та відповідно до ст. 629 цього Кодексу є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, при цьому кредитний договір укладається в письмовій формі. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору, Первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 360 днів. Відповідно до п.1.2 Кредитного договору, Відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Згідно п.5.4.1 Кредитного договору, Відповідач зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором. Первісним кредитором не здійснювалось нарахування комісій, пені та інших штрафних санкцій по Кредитному договору у відповідності до чинного законодавства України. З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 26 серпня 2024 року (а.с.29-33) судом встановлено, що заборгованість відповідача за кредитним договором № 4254649 за період з 29 грудня 2023 року по 26 серпня 2024 року (включно) складає 58\~947 гривень 77 копійок, з яких 8 999 гривень 99 копійок заборгованість за кредитом; 49\~947 гривень 78 копійок заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5% річних). Докази погашення вказаної заборгованості суду не надані. Суд вважає, що матеріалами справи підтверджено укладання 29 грудня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та відповідачем кредитного договору та виникнення заборгованості в загальному розмірі 58\~947 гривень 77 копійок. Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.\~\~ Статтею 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зі змісту ст. 1078 ЦК України випливає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України - боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що право вимоги за спірним договором перейшло до позивача згідно умов укладеного Договору факторингу № 26/08/2024, а тому останній має право вимоги за кредитним договором № 4254649. Отже позивач правомірно набув право грошової вимоги\~до відповідача за кредитним договором № 4254649. Докази про погашення суми заборгованості за спірним кредитним договором суду не надано. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 4254649 у загальній сумі 58\~947 гривень 77 копійок є обґрунтованими та у відповідності до ст.ст.\~611,\~615 ЦК України\~підлягають задоволенню в повному обсязі. Стосовно стягнення судових витрат на сплату судового збору та витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, який він сплатив під час звернення до суду з позовом в розмірі 2 422 гривні 40 копійок. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з підготовкою позовної заяви до суду, надано Договір про надання юридичних послуг № 02/08/2024 від 02 серпня 2024 року, укладений між позивачем та ФОП [PERSON] (а.с.39-42). [PERSON] є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.42). Згідно п. 3.1 вказаного Договору вартість складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника складає 10\~000 гривень. За змістом ст.ст.\~10,\~11,\~12,\~13 ЦПК\~ України при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується\~Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у рішенні від 23 січня 2014 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (§ 268). Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У рішенні від 28 листопада 2002 року ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved