Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд з позовом до Перечинської міської ради Закарпатської областіз вимогами про визнання права власності в порядку спадкування за законом за спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на будинок [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина. В обсяг спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем після померлого за законом, оскільки такий є сином [PERSON] , а також прийняв спадщину відповідно до чинного законодавства. Враховуючи те, що відсутній документ, який посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, позивач не може оформити право власності на вказане будинковолодіння. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. При цьому, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити. Представник відповідача подав через канцелярію суду заяву про те, що не заперечує проти задоволення позову. Також просить суд розглянути справу за його відсутності. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами, відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Судом встановлені такі фактичні обставини. [PERSON] помер [INFO] в с. Сімерки Перечинського району Закарпатської області, про що зроблено запис № 9. Вказаний факт підтверджено Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 18 травня 1994 року. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23 квітня 1994 року. Довідкою № 97/06-11 від 08 жовтня 2024 року підтверджено, що [PERSON] був головою дворогосподарства за адресою: [ADDRESS] . Довідкою № 96/06-11 від 08 жовтня 2024 року, виданою старостою Сімерківського старостинського округу, підтверджено, що на момент смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані та постійно проживали: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Листом завідувача Перечинської державної нотаріальної контори від 17 лютого 2025 року № 31/01-16 підтверджено, що після померлого [PERSON] спадкова справа не заведена. З Технічного паспорта на житловий будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] , який виготовлено на замовлення [PERSON] суб`єктом господарювання [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат АЕ № 001171), встановлено, що станом на 10 жовтня 2024 року за вказаною адресою розташовано житловий будинок, літню кухню, сарай, убиральню, огорожу, колодязь. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Перечинської державної нотаріальної контори Михалко В.П. Однак остання постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 жовтня 2024 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок після смерті [PERSON] , оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності на житловий будинок ( [ADDRESS] ). Разом із цим, нотаріус вказала на те, що позивачу необхідно звернутись до суду для визнання права власності на майно в порядку спадкування. Наведені фактичні обставини дають підстави встановити зміст спірних правовідносин у цій цивільній справі: визнання права власності на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, які є належними, допустимими, достовірними та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем [PERSON] відкрилася [INFO] і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд уважає за необхідне застосувати до цих правовідносин норми ЦК УРСР. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. ст. 524, 525, 529 ч. 1 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з висновками Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Як установлено в судовому засіданні, позивач як спадкоємець першої черги за законом, постійно проживав з покійним батьком у спадковому будинку на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого статтею 549 ЦК Української РСР, не відмовився від неї, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, ураховуючи, що позивач як спадкоємець першої черги протягом строку, встановленого ст. 549 ЦК Української РСР, фактично вступив в управління спадковим майном, згідно з ст. 553 цього Кодексу від прийняття спадщини не відмовився, а інших спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , не встановлено, але оформити своє право на спірний житловий будинок не має можливості, порушене право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Цей спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити неможливо, а набуття позивачем права власності на житловий будинок не порушує права та законні інтереси інших осіб. З цих підстав,

Outcome: approved