Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення про визнання зобов`язань [PERSON] перед АТ «Райффайзен Банк» по сплаті вартості заставного майна, а саме нежитлових будівель та споруд майнового комплексу в цілому загальною площею 1582,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , виконаними. Також просить зобов`язати АТ «Райффайзен Банк» видати йому довідку про повне виконання зобов`язань по сплаті вартості даного заставного майна (предмету іпотеки), а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір (т.1, а.с.1-6). Свої вимоги мотивує тим, що 12.07.2006 р. між АТ «Райффайзен Банк» (попередня назва АТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] (Позичальник) укладено Генеральну кредитну угоду № 010/14-20/631 від 12.07.2006р., в рамках якої було укладено Кредитний договір № 014/14-10/427G від 19.08.2008 року та Кредитний договір № 014/14-20/631-1 від 12.07.2006 року (Кредитні договори). 14.07.2006 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитними договорами між Банком та [PERSON] укладено Договір іпотеки від 14.07.2006 року (Договір іпотеки), яким в іпотеку Банку було передано нерухоме майно: нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу в цілому, що знаходяться у [ADDRESS] (Предмет іпотеки). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2011 року по справі № 2-64/11 (залишено без змін апеляційною інстанцією) з [PERSON] та його поручителів [PERSON] , [PERSON] солідарно були стягнуті кошти в сумі 2903153,52 грн. на користь Івано-Франківської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». У червні 2011 року виконавчий лист по вказаній цивільній справі пред`явлений до виконання у Калуський ВДВС. Після вчинення державним виконавцем всіх необхідних виконавчих дій, предмет іпотеки був переданий на реалізацію торгівельній організації «Укрспецюст». Так як торги не відбулись, а банк відмовився залишити предмет іпотеки за собою, то державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження та повернув стягувачу виконавчий лист без виконання. Після безрезультатних прилюдних торгів та повернення відповідачу виконавчого листа без виконання, під час робочої зустрічі керівництва відповідача з боржником [PERSON] за участі позивача, позивачу як третій особі раптом було запропоновано придбати заставне майно (предмет іпотеки) з відтермінуванням розрахунку за нього. Розпочався переговорний процес. Листом за №97-2-7-00/855 від 01.03.2013 року відповідач повідомив позивача про те, що рішенням малого КПК від 17.01.2013 року було надано дозвіл на продаж позивачу, як потенційному покупцю, іпотечного майна, яке належить [PERSON] , а саме нежитлових будівель та споруд майнового комплексу в цілому, загальною площею 1582,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . 31.01.2013 року відповідач направив листа №140-13-2-00/16-49 приватному нотаріусу Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М. про те, що надає свою згоду на продаж [PERSON] , як потенційному покупцю, іпотечного майна за ціною 750 000 грн. Також в даному листі вказано, що будуть внесені зміни до договору іпотеки. [PERSON] вважає, що даним документом конкретизовано вартість продажу заставного майна у розмірі 750000,00 грн. 18.02.2013 року відповідач направив позивачу письмову оферту про можливість викупу у відповідача іпотечного майна, де вказана вартість предмету іпотеки 750000,00 грн. та графік внесення коштів на рахунки відповідача: 500000,00 грн. до 18.02.2013 року та 250000,00 грн. до 05.03.2013 року. Після повної сплати [PERSON] вартості заставного майна у сумі 750000,00 грн. з направленням суми на погашення заборгованості за кредитними договорами № 014/14-10/427G від 19.08.2008 та № 014/14-20/631-1 від 12.07.2006, відповідач гарантує вивільнення заставного майна з Державних обтяжуючих реєстрів та не виставлятиме інших вимог до [PERSON] щодо будь-яких інших проплат по кредитній заборгованості [PERSON] перед АТ «Райффайзен Банк Аваль». [PERSON] зазначає, що зі змісту даних листів вбачається, що у разі проплати 750000,00 грн. на вказаний відповідачем рахунок, він повністю розрахувався за заставне майно. Як вказує позивач, 18 лютого 2013 року він частково виконав взяті на себе зобов`язання, здійснивши переказ коштів у розмірі 500000,00 грн на рахунок відповідача. Поступово було перераховано і решта суми у розмірі 250000,00 грн. Станом на 08 травня 2014 року позивач, хоч й із запізненням, яке було письмово погоджено з відповідачем, виконав зобов`язання і повністю розрахувався за придбання предмету іпотеки. Однак у квітні 2019 року відповідач виявив недоїмку у розрахунках у розмірі 1,00 грн, про що повідомив позивача листом від 23 квітня 2019 року за № 140/8/332 та зобов`язав його сплатити на вказаний рахунок. Позивач вказав, що негайно ним був проведений платіж на суму 1,00 грн на рахунок вказаний власне відповідачем з призначенням платежу «за придбання нерухомого майна, предмету іпотеки». Відповідач своїм листом від 23.02.2022 за № 188/2/120 повідомив [PERSON] , що готовий за його заявою звільнити предмет іпотеки від обтяжень шляхом видалення його з реєстру іпотек. Таким чином, позивач вважає, що між ним та відповідачем виникли договірні зобов`язання. 09.10.2023 позивач звернувся до відповідача з листом про видачу документу (довідки), яка б підтверджувала повне виконання взятих на себе зобов`язань зі сплати коштів за викуп заставного майна (предмету іпотеки). У відповідь, листом від 11.11.2023 № 188/2/800 відповідач повідомив, що не видасть довідку, так як вважає, що питання розрахунку за нерухоме майно [PERSON] має вирішувати з [PERSON] , який є власником зазначеного нерухомого майна. Позивач вважає дану відповідь такою, що суперечить зобов`язанням сторін, адже він не мав жодних домовленостей з [PERSON] , ніяких коштів йому не передавав. [PERSON] зазначає, що відповідач отримав від нього 750000,00 грн. і вже протягом 10 років використовує їх. Ухвалою суду від 20.02.2024 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (т.1, а.с.34-35). 06.03.2024 представником відповідача [PERSON] подано суду відзив на позовну заяву (т.1, а.с.52-61), в якому просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з тим, що позовні вимоги [PERSON] базуються на неправильному тлумаченні домовленостей, що мали місце між Банком та Позивачем та невірним розумінням обставин справи. 12.07.2006 р. між АТ «Райффайзен Банк» та громадянином України [PERSON] (надалі Позичальник) укладено Генеральну кредитну угоду № 010/14-20/631 від 12.07.2006р., в рамках якої було укладено Кредитний договір № 014/14-10/427G 010/14-20/631 від 19.08.2008 року та Кредитний договір № 014/14-20/631-1 від 12.07.2006 року (далі Кредитні договори). 14.07.2006 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитними договорами між Банком та [PERSON] укладено Договір іпотеки від 14.07.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М. та зареєстрований в реєстрі за №Д-819 (далі Договір іпотеки), яким в іпотеку Банку було передано нерухоме майно: нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу в цілому, що знаходяться у [ADDRESS] (далі Предмет іпотеки). У зв`язку із невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитними договорами Банк був змушений стягувати кредитну заборгованість у судовому порядку. Так, 23.03.2011 року Калуським міськрайонним судом винесено рішення № 2-64/2011 про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь банку боргу по Кредитних договорах у сумі 2 903 153,52 грн. Видано виконавчі листи. У подальшому, Банком вжиті заходи для виконання рішення суду в примусовому порядку. Позивач [PERSON] в той час не тільки представляв інтереси [PERSON] , а й орендував (хоча і без належної згоди Банку як іпотекодержателя) у Позичальника предмет іпотеки. У зв`язку із небезпекою втратити право користування на зазначене майно [PERSON] внаслідок звернення Банком стягнення на предмет іпотеки, [PERSON] у 2013 року з Банком досягнуто домовленість щодо вивільнення Банком з-під іпотеки та зняття заборони з Предмета іпотеки задля його придбання [PERSON] у [PERSON] за умови сплати [PERSON] як третьою особою відповідно до п. 3 ст. 528 Цивільного кодексу України Банку грошових коштів у сумі 750 000,00 грн. в строк до 15.08.2013 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за Кредитними договорами. Зазначені умови і домовленості у відведений для цього термін і в належному об`ємі Заявником виконані не були. Так листом АТ «Райффайзен Банк» за №140-13-2-00/16-74 від 18.02.2013р. було зазначено наступне «Після повної оплати потенційним покупцем [PERSON] вартості заставного майна в сумі 750 000,00 грн з направленням грошових коштів в на погашення заборгованості по кредитному договору №014/14- 10/427G від 19.08.2008р., №014/14-20/631-1 від 12.07.2006р., Івано-Франківська ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» гарантує вивільнення заставного майна з Державних обтяжуючих реєстрів та не виставлятиме інших вимог до [PERSON] щодо будь-яких інших проплат по кредитній заборгованості [PERSON] перед АТ «Райффайзен Банк Аваль». Тим не менш, Позивач стверджує, що зазначений Лист, нібито, є офертою стосовно викупу майна, яке перебуває у Іпотеці АТ «Райффайзен банк». Представник відповідача вказує, що зазначене твердження є не вірним, оскільки Позивач здійснює підміну понять, припинення обтяження та безпосередньо продаж майна, або просто не розуміє їх значення. Банк не був та, відповідно, не є власником будівель по [ADDRESS] , власником зазначених об`єктів нерухомості є [PERSON] , відповідно Банк не міг та і не може здійснити їх продаж на підставі договору купівлі-продажу. Банк зобов`язувався лише припинити обтяження нерухомого майна, у разі здійснення [PERSON] перерахування коштів у розмірі та у строк, який було запропоновано Банком, задля усунення перешкоди у вигляді зареєстрованої у реєстрі нерухомого майна заборони (запису про заборону) відчуження майна, обтяженого іпотекою, та надання можливості [PERSON] продати, а [PERSON] придбати будівлі по [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] істотно, майже на 6 років (2013 рік мали бути внесені, 2019 рік - внесені), порушив строки внесення коштів у повному розмірі 750 000,00 грн., відповідно посилання на оферту та її прийняття взагалі є безглуздим. Крім того, листом Банку від 01.03.2013 року за вих. №97-2-7-00/855, що був наданий до суду самим Позивачем, Банк наголошував, що «Банк підтверджує намір здійснення угоди купівлі-продажу майна між [PERSON] ) та [PERSON] ». Представник відповідача наголошує, що АТ «Райффайзен Банк» як іпотекодержатель відповідного майна брав на себе зобов`язання тільки з вивільнення з-під обтяження майна, що є предметом іпотеки, для подальшого придбання Заявником вказаного майна у його титульного власника - [PERSON] . Власником Предмету іпотеки був і залишається [PERSON] , питання продажу вказаного нерухомого майна та відшкодування сплачених Банку за вказаного боржника згідно ст. 528 ЦК України грошових коштів, Позивачу необхідно вирішувати і врегульовувати із вказаною особою як позичальником/власником та іпотекодавцем нерухомого майна. Також у відзиві на позов зазначено, що 8 грудня 2016 року між АТ «Райффайзен Банк» та ПАТ «ВЕКТОР БАНК» був укладений договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «Вектор Банк» отримав право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №014/14-20/631-1 від 12.07.2006 року та Кредитним договором №014/14- 10/427G010/14-20/631 від 19.08.2008 року, що укладені в межах Генеральної кредитної угоди №010/14-20/631 від 12.07.2006 року. З дати відступлення права вимоги АТ «Райффайзен Банк» перестав бути стороною в зобов`язаннях, які виникли на підставі кредитних договорів укладених з [PERSON] . Станом на поточну дату кредитором [PERSON] за укладеними кредитними договорами є ТОВ ФК «Форінт». Крім того, представник відповідача звертає увагу на те, що факт невиконання Позичальником домовленостей з Банком вже встановлювалися при розгляді інших судових справах ініційованих позивачем. А саме: - Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області у складі головуючого судді Юрчака Л.Б., справа №345/2398/22 було винесено рішення суду від 22.12.2022 року, яке набрало законної сили 23.01.2023 року, яким позов [PERSON] про зобов`язання вчинити дії до Банку залишено без задоволення; - у справі №345/4670/18-ц, що розглядалася Печерським районним судом міста Києва Бак А.С. звернувся із позовом про визнання його новим кредитором у генеральній кредитній угоді № 010/14-20/631, укладеній 12 липня 2006 року між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в рамках якої 12 липня 2006 року укладено кредитний договір № 014/14-20/631-1 та 19 серпня 2008 року кредитний договір № 014/14-10/427G010/14-20/631. Так, постановою Київського апеляційного суду у справі №345/4670/18ц від 20.01.2022 року, рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року скасовано, ухвалено нове, яким позов [PERSON] про визнання його новим кредитором відхилено у повному обсязі. З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції [PERSON] не звертався, визнавши тим самим правильність і законність вказаного рішення, а також встановлені під час розгляду цієї справи фактичні обставини, зокрема, те, що права вимоги за Генеральною кредитною угодою № 010/14-20/631, укладеною 12 липня 2006 року між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в рамках якої 12 липня 2006 року укладено кредитний договір № 014/14-20/631-1 та 19 серпня 2008 року кредитний договір № 014/14-10/427G010/14-20/631, до [PERSON] не перейшли; - у серпні 2022 року до Печерського районного суду міста Києва надійшла повторна позовна заява про визнання [PERSON] новим кредитором з аналогічних підстав. Відкрито провадження у справі №757/21848/22ц. Однак, за заявою самого Позивача, позов залишено без розгляду, про що винесена відповідна ухвала від 12 червня 2023 року у справі №757/21848/22ц; - рішенням господарського суду м. Києва від 20.07.2023 року у справі 910/3548/23 позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним укладеного між АТ "Райффайзен Банк" та ПАТ "Вектор Банк" договору факторингу (портфельного відступлення прав вимоги) від 8 грудня 2016 року в частині відступлення прав вимоги за генеральною кредитною угодою від 12 липня 2006 року № 010/14-20/631, укладеною між Банком та [PERSON] , у межах якої були укладені кредитні договори: від 12 липня 2006 року № 014/14-20/631-1 та від 19 серпня 2008 року № 014/14-10/4270010/14-20/631 відхилені у повному обсязі. Вказане рішення залишене без змін відповідно до Постанови Північного апеляційного господарського суду від 24 жовтня 2023 року; - рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/45569/23- ц, також відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] , а саме в зобов`язанні банка видати позивачеві довідку про проведення повного розрахунку за придбання предмету іпотеки, а саме нежитлових будівель та споруд майнового комплексу, загальною площею 1582,2 кв.м, за адресою: [ADDRESS] ; - Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області 05.12.2023 року винесено рішення у справі №757/13512/22-ц, яким позовні вимоги [PERSON] про визнання новим іпотекодержателем відмовлено у повному обсязі. Ухвалою суду від 11.03.2024 задоволено заяву відповідача АТ «Райффайзен Банк» про забезпечення позову. Накладено арешт на нерухоме\~майно -\~нежитлові будівлі\~та споруди\~майнового комплексу\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що належить\~на праві\~власності [PERSON] (т.1, а.с.171-173). 19.03.2024 судом отримано від позивача [PERSON] відповідь на відзив (т.1, а.с.197-202) в якому зазначає, що переважна частина відзиву не стосується суті спору та предмету позову. Позивач звертає увагу, що відповідач неодноразово продавав фізичним особам саме предмет іпотеки. Право продажу предмету іпотеки іпотекодержателем передбачено ЗУ «Про іпотеку». Зазначає, що між позивачем та відповідачем існують договірні зобов`язальні відносини, згідно яких визначена вартість заставного майна 750000,00 грн, яку позивач сплатив. [PERSON] вказує, що не відповідають дійсності твердження відповідача про те, що [PERSON] не були виконані у повному обсязі та в обумовлений строк свої зобовязання зі сплати 750000,00 грн. Також позивач у відповіді на відзив пояснює причини неукладення договору купівлі-продажу заставного майна між ним і [PERSON] . Зазначає, що відповідач продав кредитні зобов`язання [PERSON] ТОВ ФК «Форінт», який став правонаступником відповідача у кредитних відносинах, а також у виконавчому провадженні, яке перебуває на виконанні в Калуському ВДВС. В рамках даного виконавчого провадження проведений опис та арешт усього майна [PERSON] , відповідно існує заборона на його відчуження. [PERSON] зазначає, що на даний час відсутнє будь-яке рішення, яким його було б визнано таким, що виконав у повному обсязі взяті на себе зобов`язання зі сплати вартості заставного майна. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. 25.03.2024 судом отримано від позивача [PERSON] заяву, в якій зазначає, що ним понесено витрати на правову допомогу, орієнтовна сума витрат може становити 20000,00 грн. (т.1, а.с.210). Ухвалою Калуського міськрайонного\~суду Івано-Франківської\~областівід 27.03.2024 залучено [PERSON] (власника нежитлових\~будівель та\~споруд за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~тобто нерухомого\~майна,\~яке має\~відношення до\~предмету спору\~по даній\~справі) до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Закрито підготовче провадження.\~\~Справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні (т.1, а.с.234-235). 15.05.2024 судом отримано постанову ДВС про закінчення виконавчого провадження від 18.04.2024, в якій зазначено, що згідно ухвали суду № 757/56692/23-ц від 11.03.2024 арешт накладено (т.2, а.с.23-24). Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05.11.2024 ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області про накладення арешту скасовано. Ухвалено по справі нове рішення, яким у задоволенні заяви АТ «Райфайзен Банк» про забезпечення позову відмовлено (т.3, а.с.84-85). Ухвалою Калуського міськрайонного\~суду Івано-Франківської\~областівід 21.11.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ «Фінансова компанія «Форінт». Встановлено третій особі п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання письмових пояснень (т.3, а.с.122-126). 02.12.2024 судом отримано від третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» клопотання про закриття провадження у справі (т.3, а.с.134-140). 02.12.2024 судом отримано від представника третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» пояснення по справі (т.3, а.с.144-157), в яких зазначено, що ТОВ «ФК «Форінт» вважає позовну заву [PERSON] безпідставною, жодним чином не обґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення з огляду на зазначене. [PERSON] вже звертався з аналогічним позовом до Печерського районного суду м. Києва (справа №757/45569/23-ц) з позовними вимогами до АТ «Райффайзен Банк» про зобов`язання Банк видати позивачеві довідку про проведення повного розрахунку за придбання предмету іпотеки, а саме нежитлових будівель та споруд майнового комплексу, за адресою: [ADDRESS] . За результатом розгляду позову Печерським районним судом м. Києва ухвалене 29.11.2023 рішення у справі №757/45569/23-ц, яким залишено без задоволення позов [PERSON] до АТ «Райффайзен Банк» про зобов`язання банк видати позивачеві довідку про проведення повного розрахунку за придбання предмету іпотеки, а саме нежитлових будівель та споруд майнового комплексу, за адресою: [ADDRESS] . Підсумовуючи наведене, можливо стверджувати, що ухвалюючи рішення 29.11.2023 Печерським районним судом м. Києва у справі №757/45569/23-ц вже надано оцінку листу Банку від 18 лютого 2013 року № 140-13-2-00/16-74, який на думку позивача є офертою (пропозицією) стосовно викупу майна у банку та закриття всієї заборгованості [PERSON] , прийшовши до висновку про відсутність підстав щодо зобов`язань АТ «Райффайзен Банк» видати [PERSON] довідку про проведення повного розрахунку за придбання предмету іпотеки, а саме, нежитлових будівель та споруд майнового комплексу, за адресою: [ADDRESS] . Отже, позивач ( [PERSON] ) вже скористався своїм правом на звернення з позовом до суду про зобов`язання АТ «Райффайзен Банк» видати [PERSON] довідку про проведення повного розрахунку за придбання предмету іпотеки, а саме нежитлових будівель та споруд майнового комплексу, за адресою: [ADDRESS] ., згідно норм ЗУ «Про звернення громадян» (рішення від 29.11.2023 у справі №757/45569/23- ц). Дане рішення набрало законної сили і є чинним, позивачем у встановленому законом порядку не оскаржувалося. Представник ТОВ «ФК «Форінт» зазначає, що якщо позивач не згодний з таким рішенням суду від 29.11.2023 у справі №757/45569/23-ц, яке ухвалене за аналогічним позовом, з тих же підстав та предмету спору, та між тими же сторонами, останній повинен був оскаржувати його в апеляційному порядку, а не звертатися до суду з новим позовом. Фактично позивач намагається підмінити порядок оскарження рішення суду у апеляційному порядку, бажаючи отримати інше рішення яке б його влаштовувало. При цьому, аналогічне направлення запиту (повторне) позивачем відповідачу про надання довідки, також лист (відповідь) АТ «Райффайзен Банк» від 16.11.2023 за вих. №188/2/800 наданий у відповідь на запит [PERSON] від 09.10.2023, не є підставою та підтвердженням того, що у позивача виникло цивільне право, а у відповідача обов`язок. Отже, додаткове листування позивача з відповідачем не є підставою для повторного звернення до суду з аналогічним позовом. Також, незгода зі змістом листа (відповіді) банку не може бути законною підставою для звернення до суду. На переконання ТОВ «ФК «Форінт», поданий черговий позов з боку [PERSON] є зловживанням процесуальними правами, який подає безпідставні позови до різних судів, із викладенням аналогічних обставин, посилаючись на той же лист Банку та оплату ним 750000,00 грн., за участю цих же сторін, намагаючись за будь-яку ціну створити враження (яке є хибним, що відповідає суперечливості попередній поведінці), що він є чи то «покупццем» предмета іпотеки, чи то «власником» предмета іпотеки, чи то «іпотекодержателем» предмета іпотеки, чи то «кредитором» за кредитними зобов`язаннями, які забезпечує предмет іпотеки, чи то взагалі посилаючись на припинення кредитних договорів (з підстав виконання зобов`язань), лише б перешкодити примусовому виконанню рішення суду від 23.03.2011 у справі №2-64/11 про стягнення заборгованості з [PERSON] Крім того, судами були ухвалені рішення за численними позовами [PERSON] , із встановленням обставин. Даними рішеннями судів, в тому числі рішенням від 29.11.2023 у справі №757/45569/23-ц, що набули чинності, встановлені обставини переходу права вимоги за кредитними зобов`язаннями [PERSON] від АТ «Райффайзен Банк» новому кредитору ТОВ «ФК «Форінт». Також, встановлено те, що [PERSON] не виконав свої зобов`язання по оплаті 750000,00 грн. у обумовленні строки, не надав доказів (належних, допустимих) по оплаті всієї суми, лист Банку від 18.02.2013 за вих. № 140-13- 2-00/16-74 не є офертою та Банк не є власником нерухомого майна (не має права на укладання договору купівлі-продажу нерухомості), а власником іпотечного майна є [PERSON] . До того ж, відсутні підстави для зміни сторони іпотекодержателя на [PERSON] чи внесення змін до договору іпотеки, та він не є кредитором за даними кредитними правовідносинами та відсутні підстави для їх припинення Представник ТОВ «ФК «Форінт» зазначає, що зміст вказаних судових рішень свідчить про те, що акцесорні зобов`язання (договір іпотеки від 14.07.2006) АТ «Райффайзен Банк» на користь ТОВ «ФК «Форінт» не відступались, та не можуть існувати самостійно без основного зобов`язання. Такі обставини встановлені й в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 20.05.2019 у справі №757/39453/18-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «ФК «Форінт», ПАТ «Вектор Банк» про визнання договору частково недійсним, якою провадження у справі закрито, з підстав того, що предметом спору є визнання договору факторингу недійсним в частині відступлення права вимоги за іпотечним договором від 14.07.2006, укладеного між АТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] , а договором факторингу від 14.07.2006 право вимоги за іпотечним договором не відступалось, що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Поряд з цим, й підстав перебування вказаного нерухомого майна під обтяженням/ іпотекою Банку відсутні, а наявність останніх не свідчить про жодні права на таку нерухомість. Тобто, АТ «Райффайзен Банк» втратив своє право іпотекодержателя (за Договором іпотеки від 14.07.2006, укладеного між Відповідачем та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О. М. та зареєстровані за №Д-819, із урахуванням внесених змін, предметом якого виступає нерухоме майно нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , та забезпечували зобов`язання, які виникли за Кредитними договорами №014/14-20/631- 1 від 12.07.2006 та №014/14-10/427G010/14-20/631 від 19.08.2008, укладених в межах Генеральної кредитної угоди №010/14-20/631 від 12.07.2006), оскільки права вимоги за кредитними договорами були відступлені на користь іншого кредитора (ТОВ «ФК «Форінт») без акцесорного зобов`язання, яке не може існувати самостійно без основного зобов`язання. При цьому, представник ТОВ «ФК «Форінт» зазначає, що відносини АТ «Райффайзен Банк» з [PERSON] не є договірними (що встановлено вказаними рішеннями суду), також у останніх відсутні жодні правові підстави претендувати на дане майно, а дії сторін (як позивача, так і відповідача, який звертався з заявою про забезпечення позову в інтересах позивача, якому постановою апеляційної інстанції від 05.11.2024 відмовлено у її задоволенні) свідчать про вчинення дій по перешкоджанню виконання рішень судів ухвалених, зокрема, ще у 2011-2012 р., за рахунок майна належного боржнику ( [PERSON] ), в межах зведеного виконавчого провадження №67683190, чи хибному розумінні правовідносин які між ними склалися. Представник ТОВ «ФК «Форінт» зазначає, що чергове ініціювання безпідставного позову [PERSON] суперечить завданням цивільного судочинства, з підстав того, що позов поданий фактично без наявності предмету спору, вочевидь направлений на перешкоджання виконанню судових рішень про стягнення боргів з [PERSON] , зокрема, на користь ТОВ «ФК «Форінт», позбавляючи в межах зведеного виконавчого провадження №67683190, разом з іншими кредиторами (в т.ч. Калуською міською радою, ОДПІ), у визначеному законом порядку задовільнити свої вимоги за рахунок належного майна боржнику (нежитлових будівель та споруди майнового комплексу за адресою: [ADDRESS] ), із урахуванням обставин втрати (відсутності) АТ «Райффайзен Банк» права іпотекодержателя (за договором іпотеки від 14.07.2006), яке не може існувати самостійно без основного зобов`язання (кредитними договорам), права за якими перейшли до ТОВ «ФК «Форінт». Крім того, представник ТОВ «ФК «Форінт» вважає, що позивачем не доведено порушення його прав та останнім неправильно обраний спосіб захисту. З боку позивача не надано жодного доказу на підтвердження його порушеного права, також виникнення у нього цивільного права та обов`язків у відповідача, із урахуванням наявності чинного рішення суду від 29.11.2023 у справі №757/45569/23- ц, яким відмовлено у задоволенні позову про зобов`язання Банк видати довідку про проведення повного розрахунку за придбання предмету іпотеки, із наданням оцінки листу Банку від 18.02. 2013 за вих. № 140-13-2-00/16-74, який не є офертою та встановленням обставин неможливості укладання з відповідачем договору купівліпродажу нерухомості, який не є його власником, а додаткове (повторне) листування між сторонами не є підставою для звернення до суду з аналогічним позовом. На переконання ТОВ «ФК «Форінт», позивач не позбавлений права звернутись до суду з належним позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] , в частині сплачених в його інтересах коштів. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Вказане свідчить про наявність підстав для відмову у задоволенні позову за відсутності порушеного права позивача та невірно обраного способу захисту. У зв`язку з цим, представник ТОВ «ФК «Форінт» просить суд відмовити в задоволенні позову повністю. 09.12.2024 судом отримано заперечення позивача [PERSON] на заяву третьої особи без самостійних вимог ТОВ «ФК «Форінт» (т.3, а.с. 175-179). [PERSON] зазначає, що на даний час на розгляді в Калуському суді перебуває позовна заява, яка не є тотожною тій, на яку покликається третя особа. Наразі йде мова про виконання чи невиконання у повному обсязі взятих зобов`язань позивачем перед відповідачем по сплаті коштів у розмірі 750000,00 грн, які дорівнюють вартості заставного майна і у разі якщо позивач виконав свої зобов`язання і цілком правомірне бажання отримати від банку довідку про виконання зобов`язань, яку банк, отримавши кошти у повному обсязі, відмовляється видати і є належним захистом своїх прав. У справі, яка перебуває на даний час на розгляді, відсутні будь-які позовні вимоги щодо визнання листа банку від 18.02.2013 офертою та не ставиться питання про визнання права власності на предмет іпотеки чи зобов`язати банк продати заставне майно. Також позивач звертає увагу, що ТОВ «ФК «Форінт» не наводить жодного факту, яким би підтверджувалося будь-яке перешкоджання позивачем Калуському ВДВС у примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 67683091, де стягувачем, крім ТОВ «ФК «Форінт», є Калуська ОДПІ та Калуська міська рада. [PERSON] зазначає, що відповідач АТ «Райффайзен Банк» жодного разу не стверджував про тотожність позовів [PERSON] та не просив суд про закриття судового провадження з цих підстав, а третя сторона, не маючи жодних матеріально-правових відносин ні з позивачем, ні з відповідачем, намагається безпідставно втрутитися в існуючі домовленості між сторонніми для неї суб`єктами. Крім того, між відповідачем та третьою особою не було будь-яких домовленостей, від яких банк пізніше відмовився. Уступка боргу [PERSON] на користь третьої особи відбулася на підставі договору факторингу з ПАТ «Вектор Банк». При наявності будь-яких претензій до обсягу та реальності отриманих прав за кредитними договорами [PERSON] третя особа ТОВ «ФК «Форінт» може звертатися тільки до ПАТ «Вектор Банк». Позивач вказує, що на момент взяття на себе зобов`язань по відношенню до банку в лютому 2013 року та фактичного їх виконання в лютому 2014 року позивач не відав про існування ТОВ «ФК «Форінт». У зв`язку з цим, позивач вважає, що доводи, викладені в поясненнях третьої особи, жодним чином не спростовують підставність та обґрунтованість позовної заяви. Ухвалою Калуського міськрайонного\~суду Івано-Франківської\~областівід 19.02.2025 залишено без задоволення клопотання представника ТОВ «ФК «Форінт» про закриття провадження у справі (т.4, а.с. 1-6). 21.02.2025 судом отримано від представника третьої особи [PERSON] письмові пояснення (т.4, а.с. 16-19), в яких зазначено, що [PERSON] із позовними вимогами не згоден та просить суд відмовити у задоволенні позову виходячи з наступного. [PERSON] повідомив, що позивач [PERSON] у 2013 році стверджував, що він викупив у банку (відповідача у справі АТ" Райффайзен Банк") майно, яке було передано у забезпечення виконання кредитного зобов`язання, внаслідок чого банк не має жодних претензій щодо погашення заборгованості. Також [PERSON] стверджував, що ним проводяться формальності щодо документального оформлення даних правовідносин, так як існують проблеми внаслідок відкриття виконавчого провадження та накладеного обтяження. Тривалий час [PERSON] переконував [PERSON] в тому, що нерухоме майно яке складається із комплексу нежитлових будівель та споруд загальною площею 1582,2 м.кв. та знаходяться за адресою [ADDRESS] більше не належать [PERSON] , а відтак він не має права здійснювати управління та розпорядження ним, отримувати оренду плату та сплачувати оренду плату за користування землею, так як останні платежі тепер належать йому як новому власнику, вказані твердження підтверджувались якимись листами, копію яких не надавав. Представник третьої особи [PERSON] вважає, що [PERSON] спільно із службовими особами Івано-Франківської обласної дирекції АТ «Райффайзен банк Аваль» у 2013 році вчинив ряд дій на заволодіння майном [PERSON] яке передано в іпотеку банку. Внаслідок чого з 2013 року [PERSON] фактично здійснює ефективне володіння та користування нежитловими будівлями та спорудами загальною площею 1582,2 м.кв. які знаходяться за адресою [ADDRESS] без достатніх правових підстав. По даному факту готується відповідне звернення до правоохоронних органів. Також представник третьої особи [PERSON] звертає увагу на ту обставину, що існують квитанції про сплату на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 55000,00 грн, які згідно призначення платежу «Надходження готівки в погашення кредитів, погашення тіла кредиту від продажу нерухомого майна платник [PERSON] » не є доказом укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке передано в іпотеку, та не є доказом сплати коштів по кредитному договору, а є довільним платежем, здійсненим позивачем на невідомий рахунок, даних про власника рахунку немає, при цьому отримувач який внесений касиром не може вважатися фактичним отримувачем коштів. Погашення коштів за кредитним договором здійснюються на користь банку, а не особи боржника. Таким чином безпосередньо позивачем до позовної заяви додано докази (квитанції), які підтверджують незаконний спосіб заволодіння майном шляхом зловживання довірою, вчиненого за попередньою змовою групою осіб. Так, жодного майна [PERSON] не продавав [PERSON] , договір купівлі продажу не укладався, власне як і відсутні будь-які правові підстави здійснювати погашення по кредитним договорам, стороною яких він не є, а відтак вказана сума не може бути доказом законності набуття майна. Будь яких доказів, щодо реалізації наміру здійснити придбання майна [PERSON] , таких як договір купівлі-продажу та платіжні доручення про оплату вартості майна, яке на думку банку у 2006 році покривало його ризики в сумі 90\~000 дол. США, в матеріалах справи не міститься. Перераховані кошти на невідомий рахунок у сумі 55000,00 грн є значно меншою сумою, ніж фактична вартість майна, що додатково підтверджує шахрайські дії та наміри ввести суд в оману які вчиняються позивачем [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити з підстав, зазначених в позовні заяві та відповіді на відзив. Позивач вважає, що, оплативши АТ «Райффайзен Банк» суму 750000,00 грн ним було повністю виконано взяті на себе зобов`язання зі сплати коштів за викуп заставного майна (предмету іпотеки). Додатково позивач пояснив, що на даний час він користується нежитловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , яке є предметом спору по даній справі. Вважає, що користується приміщенням на тій підставі, що він погасив кредитний борг [PERSON] перед банком. Повідомив, що між [PERSON] та [PERSON] існує договір купівлі-продажу приміщення, який укладено у письмовій формі. В судове засідання 21.02.2025 позивач [PERSON] не прибув, однак надіслав суду доводи позивача (дебати) в письмовому вигляді (т.4, а.с.24-31), в яких просить позов задовольнити з підстав, які були зазначені в позовній заяві та відповіді на відзив. Зазначає, що між ним і відповідачем виникли договірні відносини в силу закону, оскільки відповідачем були надані позивачу листи (оферта), а [PERSON] вчинив дії по сплаті коштів на користь відповідача. Отримання коштів в сумі 750000,00 грн підтверджено самим відповідачем в листі. Представник позивача адвокат Гавриленко В.Г. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Пояснив, що письмового договору про оплату вартості заставного майна між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] не було, однак була усна домовленість, яка пізніше була оформлена перепискою між ними (листами). В судовому засіданні 21.02.2025 адвокат Гавриленко В.Г. участі не брав. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечила проти позову, просила відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві на позов. Зазначила, що твердження позивача про те, що він повністю погасив борг [PERSON] перед банком не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] було частково оплачено кредитний борг [PERSON] в сумі 750000,00 грн., а загальна сума боргу становила 2,9 млн. грн. Зазначила, що кошти в сумі 750000,00 грн. були внесені в рамках ст.528 ЦК України і [PERSON] має право регресної вимоги до третьої особи [PERSON] . Також представник відповідача [PERSON] зазначила, що АТ «Райффайзен Банк» не є власником заставного майна (нежитлових будівель та споруд майнового комплексу в цілому загальною площею 1582,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ) і не має повноважень на продаж цього майна. АТ «Райффайзен Банк» ніколи не брав на себе зобов`язань щодо продажу цього заставного майна. Домовленість між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] стосувалася того, що банк брав на себе зобов`язання зняти обтяження з майна у разі сплати [PERSON] коштів у сумі 750000,00 грн. Також представник відповідача вказала, що між банком і позивачем була домовленість про оплату 750000,00 грн. в строк до 15.08.2013 (дата, до якої було продовжено строк, остаточний термін оплати). Однак [PERSON] не виконав свої зобовязання до цього терміну, адже вносив оплати протягом 2013-2014 років, останній платіж в сумі 1,00 грн. внесено в 2019 році. Представник відповідача підтвердила факт отримання банком від позивача 750000,00 грн. і зазначила, що відповідач готовий зняти обтяження (іпотеку і заборону продажу) з нерухомого майна за умови отримання від позивача офіційного листа про зняття обтяження. Однак, [PERSON] в одному зі своїх листів написав, що не бажає зняття обтяження, оскільки відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ФК «Форінт» заборгованості, в межах якого вищезазначене нерухоме майно може бути продано. В судовому\~засіданні представник третьої особи ТОВ «ФК «Форінт» адвокат Петришин Д.М. заперечив проти позову, просив відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у письмових поясненнях. Зазначив, що за позовами [PERSON] ухвалені численні рішення судів. В кожній з цих судових справ [PERSON] було подано ті ж самі докази, що і в даній справі, яка розглядається. Цим доказам неодноразово була надана оцінка судами, було зроблено один і той самий висновок вимоги [PERSON] є безпідставними. Також зазначив, що немає жодних доказів того, що [PERSON] оплатив банку 750000,00 грн саме за придбання предмету іпотеки. Звертає увагу, що вартість заставного майна становить більше 1 мільйона гривень. Представник також зазначив, що немає жодних доказів наявності будь-яких зобов`язань між [PERSON] та банком. В судове засідання третя особа [PERSON] та його представник не з`явилися, однак представником [PERSON] адвокатом Зелінським П.Л. подано суду заяву про розгляд справи без їх участі, просить відмовити в задоволенні позову повністю (т.4, а.с. 13-14). Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 12 липня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Генеральну кредитну угоду № 010/14-20/631 від 12 липня 2006 року, у межах якої, зокрема, було укладено кредитний договір № 014/14-10/427G010/14-20/631 від 19 серпня 2008 року та кредитний договір № 014/14-20/631-1 від 12 липня 2006 року (том 1, а.с. 10, 147). 14 липня 2006 року у забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки від 14 липня 2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О. М. та зареєстрований в реєстрі за № Д-819, яким в іпотеку банку передано нерухоме майно: нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу в цілому, що знаходяться у [ADDRESS] . 20.08.2008 року внесено зміни в договір іпотеки у зв`язку зі змінами до Генеральної кредитної угоди. (том 1, а.с. 10-11, 141-146, 147-148). Рішенням Калуського\~міськрайонного суду\~Івано-Франківської\~області від\~23\~березня 2011\~року у\~справі №\~2-64/11\~стягнуто солідарно\~із [PERSON] \~та його\~поручителів [PERSON] ,\~ [PERSON] \~на користь\~Івано-Франківської\~обласної дирекції\~АТ «Райффайзен\~Банк Аваль»\~\~ПАТ\~«Райффайзен Банк\~Аваль» 2\~903\~153,\~52\~грн боргу\~за кредитним\~договором №\~010/14-20/631\~-1\~від 12\~липня 2006\~року та\~кредитним договором\~№ 014/14-10/427\~G\~укладеними у\~межах Генеральної\~кредитної угоди\~№ 010/14-20/631\~від 12\~липня 2006\~року,\~а також\~за кредитним\~договором №\~010/14-10-851\~від 14\~листопада 2007\~року,\~в тому\~числі за\~рахунок заставленого\~майна:\~нежитлові будівлі\~та споруди\~майнового комплексу\~у цілому,\~що знаходяться\~в [ADDRESS] (том 1, а.с.76, т.2, а.с.65-68, 188-189). На виконання рішення суду видано виконавчий лист № 2-64/2011 про стягнення з солідарно з [PERSON] та його поручителів [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 2 903 153, 52 грн боргу та 1 820, 00 грн судового збору, який пред`явлено до виконання до Калуського МР ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області (т. 1, а.с.68; т.2, а.с.77-78). Постановою головного державного виконавця Калуського МР ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 21 листопада 2012 року виконавчий лист повернуто стягувачу, що значиться у постанові Київського апеляційного суду від 20.01.2022 (том 1, а.с.77). До матеріалів справи долучено лист від 31.01.2013 від Івано-Франківської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до приватного нотаріуса Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М. Даний лист не може бути прийнятий судом як належний доказ, оскільки даний лист не містить вихідного номеру та не містить підпису уповноваженої особи Банку. На думку суду, даний лист не був офіційним листом Банку, а, ймовірно, лише проектом такого листа (а.с.19). 18 лютого 2013 року Івано-Франківська дирекція АТ «Райффайзен Банк Аваль» листом за вих. № 140-13-2-00/16-74 повідомила [PERSON] , що не має заперечень щодо проведення попередньої проплати ним як потенційним покупцем коштів у сумі 750000,00 грн за придбання майна [PERSON] , а саме: нежитлової будівлі та споруди майнового комплексу в цілому за адресою: [ADDRESS] відповідно до строків: 500000,00 грн до 18 лютого 2013 року, 250000,00 грн - до 05 березня 2013 року. Після повної оплати потенційним покупцем [PERSON] вартості заставного майна в сумі 750000,00 грн з направленням грошових коштів у сумі 750000,00 грн на погашення заборгованості по кредитному договору № 014/14-10/427G від 19 серпня 2008 року, № 014/14-20/631-1 від 12 липня 2006 року, Івано-Франківська ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» гарантує вивільнення заставного майна з Держаних обтяжуючих реєстрів та не виставлятиме інших вимог до [PERSON] щодо\~\~будь-яких інших проплат по кредитній заборгованості [PERSON] перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» (том 1, а.с. 8). Також 18 лютого 2013 року [PERSON] сплатив 500000,00 грн на рахунок АТ «Райффайзен Банк Аваль» з призначення платежу "кошти від добровільної реалізації майнового комплексу власника [PERSON] " (том 1, а.с.12). 01 березня 2013 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» направив [PERSON] лист № 97-2-7-00/855 у відповідь на звернення останнього, повідомивши, що банк підтверджує намір здійснення угоди купівлі-продажу майна між позивачем\~\~та [PERSON] . Орієнтовне завершення процесу оформлення документів та договорів - початок березня 2013 року. Банком було проведено ретельний аналіз звернення [PERSON] та встановлено, що 17 січня 2013 року рішенням Малого КПК Банку надано дозвіл на продаж іпотечного майна, яке належить [PERSON] , а саме: нежитлової будівлі та споруди майнового комплексу у цілому загальною площею 1582,2 кв.м за адресою: [ADDRESS] (том 1, а.с. 7). В подальшому [PERSON] було здійснено наступні проплати, які підтверджено квитанціями: 04.03.2013 оплачено 10000,00 грн (том 1, а.с.13), 12.08.2013 оплачено 15000,00 грн (том 1, а.с.15), 20.09.2013 оплачено 10000,00 грн (том 1, а.с.17), 14.10.2013 оплачено 15000,00 грн (том 1, а.с.14), 29.10.2013 оплачено 20000,00 грн (том 1, а.с.13). В платіжних дорученнях вказано призначення платежу: погашення кредиту, кошти від продажу нерухомості. 8 грудня 2016 року між АТ «Райффайзен Банк» та ПАТ «ВЕКТОР БАНК» був укладений договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «Вектор Банк» отримав право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №014/14-20/631-1 від 12.07.2006 року та Кредитним договором №014/14- 10/427G010/14-20/631 від 19.08.2008 року, що укладені в межах Генеральної кредитної угоди №010/14-20/631 від 12.07.2006 року. (том 1, а.с.66). Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2017 року у справі № 2-64/11 заяву ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» про заміну у виконавчому провадженні сторони (стягувача) її правонаступником задоволено: замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» у виконавчому листі № 2-64/2011 від 27 квітня 2011 року, виданого Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області на виконання рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2011 року про стягнення боргу із [PERSON] . Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2018 року залишено без змін ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2017 року (т.2, а.с.69-71, 72-76, 190-191, 192-194). Станом на 11.09.2024 рішення суду перебуває у Калуському відділі державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавче провадження №61122627 (стягувач - ТОВ «ФК «Форінт», боржник [PERSON] ). Виконавче провадження відкрито 03.02.2020 постановою державного виконавця, яке в подальшому приєднано постановою від 05.10.2023 до зведеного виконавчого провадження №67683190 (т.2, а.с.79-82, 83-87, 88-91, 229-237). 23 квітня 2019 року банк надав відповідь [PERSON] на його лист від 05 березня 2019 року, що станом на 11 квітня 2019 року банком від нього як від третьої особи у зобов`язанні отримано у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитними договорами і зараховано на таке погашення кошти у розмірі 749999,00 грн. АТ «Райффайзен Банк Аваль» й надалі підтверджує свої зобов`язання за раніше досягнутою домовленістю щодо звільнення предмета іпотеки за договором іпотеки з-під іпотеки банку предмета іпотеки за умови сплати [PERSON] в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитними договорами коштів у сумі 750000,00 грн (том 1, а.с.18). 12 лютого 2020 року [PERSON] сплатив 01,00 грн на рахунок банку, вказавши призначення "погашення кредитної заборгованості [PERSON] за придбання нерухомості майна предмету іпотеки" (том 1, а.с19). 27.07.2023 банк на вимогу [PERSON] повідомив листом за вих. № 188/2/526, що АТ «Райффайзен Банк» гарантував вивільнення нежитлових будівель та споруд майнового комплексу у [ADDRESS] з-під іпотеки за умови сплати [PERSON] як третьою особою у відповідності до ст.\~528\~Цивільного кодексу\~України коштів у сумі 750000,00 грн у строк до 15 серпня 2013 року. Проте, зазначені умови [PERSON] у відведений для цього термін виконані не були. Також повідомлено, що Банк був готовий виконати свої зобов`язання щодо виведення майна з-під забезпечення після надання [PERSON] своєї письмової згоди/ заяви на таке виведення (том 1, а.с. 20). 09.10.2023 [PERSON] звертався до АТ «Райффайзен Банк» з заявою про видачу йому довідки про отримання банком коштів у сумі 750000,00 грн, які сплачені за вартість заставного майна (т.1, а.с.21). На дану заяву банком була надана відповідь, в якій зазначено, що питання про видачу довідок потрібно вирішувати з [PERSON] , який є власником/іпотекодавцем зазначеного нерухомого майна (т.1, а.с.22). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.11.2023 та від 12.02.2024, нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , належать на праві власності [PERSON] та перебувають в іпотеці ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (т.1, а.с.129-140, 152-158, 184-195; т.3, а.с.18-21). Згідно повідомлення Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області від 12.02.2024 в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем 27.09.2023 описано та арештовано належне на праві власності [PERSON] нерухоме майно: нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.150-151, т.3 а.с.17). Також до матеріалів справи додано постанови про опис та арешт майна від 27.09.2023, 13.10.2023 (т.1, а.с.163-164; т.3, а.с.111-114). Листами від 24.11.2023, 01.03.2024 АТ «Райффайзен Банк» повідомляє Калуський ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області про те, що нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та належать [PERSON] перебувають в іпотеці АТ «Райффайзен Банк», договір іпотеки є дійсним, накладена заборона та іпотека є чинною та не скасованою в будь-який спосіб. АТ «Райффайзен Банк» як іпотекодержатель не надає згоду на вчинення державним виконавцем будь-яких дій примусового характеру щодо вказаного нерухомого майна (т.1, а.с.165; т.3, а.с.22-23). Рішеннями судів раніше були встановлені обставини, що стосуються предмету даного позову. У справі №345/4670/18-ц, що розглядалася Печерським районним судом міста Києва Бак А.С. звернувся із позовом про визнання його новим кредитором у генеральній кредитній угоді № 010/14-20/631, укладеній 12 липня 2006 року між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в рамках якої 12 липня 2006 року укладено кредитний договір № 014/14-20/631-1 та 19 серпня 2008 року кредитний договір № 014/14-10/427G010/14-20/631. Так, постановою Київського апеляційного суду у справі №345/4670/18ц від 20.01.2022 року, рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року скасовано, ухвалено нове, яким позов [PERSON] про визнання його новим кредитором відхилено у повному обсязі. З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції [PERSON] не звертався. Встановлені під час розгляду цієї справи фактичні обставини: до [PERSON] не перейшли права вимоги за Генеральною кредитною угодою № 010/14-20/631, укладеною 12 липня 2006 року між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в рамках якої 12 липня 2006 року укладено кредитний договір № 014/14-20/631-1 та 19 серпня 2008 року кредитний договір № 014/14-10/427G010/14-20/631 (т.1, а.с. 73-81, т.2 а.с.94-107, 195-201). У серпні 2022 року до Печерського районного суду міста Києва надійшла позовна заява про визнання [PERSON] новим кредитором. Відкрито провадження у справі №757/21848/22ц. Однак, за заявою самого позивача, позов залишено без розгляду, про що винесена відповідна ухвала від 12 червня 2023 року у справі №757/21848/22ц (т.2, а.с.108, 202). Рішенням господарського суду м. Києва від 20.07.2023 року у справі 910/3548/23 позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним укладеного між АТ "Райффайзен Банк" та ПАТ "Вектор Банк" договору факторингу (портфельного відступлення прав вимоги) від 8 грудня 2016 року в частині відступлення прав вимоги за генеральною кредитною угодою від 12 липня 2006 року № 010/14-20/631, укладеною між Банком та [PERSON] , у межах якої були укладені кредитні договори: від 12 липня 2006 року № 014/14-20/631-1 та від 19 серпня 2008 року № 014/14-10/4270010/14-20/631 відхилені у повному обсязі та встановлено наступне: «Згідно листа АТ "Райффайзен Банк Аваль" № 140-13-2-00/16-34 від 23 січня 2014 року Позивача повідомлено, що згідно умов протоколу від 17 січня 2013 року про надання згоди на добровільну реалізацію нерухомого майна [PERSON] , а саме: нежитлових будівель та споруд майнового комплексу в цілому, що знаходяться в за 750000,00 грн. та протоколів про продовження строку дії даного проколу, Позивач мав внести кошти до 17 квітня 2013 року. Листом директора виконавчого директора ІФ ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» надано остаточний строк для оплати до 15 серпня 2013 року, станом на 23 січня 2014 внесено 734000,00 грн. Як встановлено судами, позивач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати коштів у сумі 750000,00 грн в обумовлений сторонами строк до 15.08.2013. Позивачем не доведено наявність у нього будь-яких прав кредитора за генеральною кредитною угодою № 010/14-20/631 від 12.07.2006, укладеною між [PERSON] та АТ "Райффайзен Банк Аваль", в межах якої були укладені кредитні договори № 014/14- 20/631-1 від 12.07.2006, № 014/14-10/4270010/14-20/631 від 19.08.2008. Крім того, загальний розмір зобов`язань боржника становить 2903153,52 грн, а не 750000,00 грн, в зв`язку з чим в будь-якому випадку у позивача не може виникнути право вимоги до боржника за всіма зобов`язаннями за кредитними договорами.». Вказане рішення залишене без змін відповідно до Постанови Північного апеляційного господарського суду від 24 жовтня 2023 року (т.1, а.с.65, 83-94; т.2 а.с.109-121, 122-130, 203-214). Рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/45569/23-ц від 29.11.2023 також відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] , а саме в зобов`язанні банку видати позивачеві довідку про проведення повного розрахунку за придбання предмету іпотеки, а саме нежитлових будівель та споруд майнового комплексу, загальною площею 1582,2 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . У вказаному судовому рішенні, яке набрало законної сили судом надано оцінки листам, які були долучені в якості доказів у цій справі, а саме: «18 лютого 2013 року Івано-Франківська дирекція АТ «Райффайзен Банк Аваль» листом за вих. № 140-13-2-00/16-74 повідомила [PERSON] , що не має заперечень щодо проведення попередньої проплати ним як потенційним покупцем коштів у сумі 750000,00 грн за придбання майна [PERSON] , а саме: нежитлової будівлі та споруди майнового комплексу в цілому по [ADDRESS] відповідно до строків: 500000,00 грн до 18 лютого 2013 року, 250000,00 грн 05 березня 2013 року. Після повної оплати потенційним покупцем [PERSON] вартості заставного майна в сумі 750 000, 00 грн з направленням грошових коштів у сумі 750000,00 грн на погашення заборгованості по кредитному договору № 014/14-10/427G від 19 серпня 2008 року, № 014/14-20/631-1 від 12 липня 2006 року, Івано-Франківська ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» гарантує вивільнення заставного майна з Держаних обтяжуючих реєстрів та не виставлятиме інших вимог до [PERSON] щодо будь-яких інших проплат по кредитній заборгованості [PERSON] перед АТ «Райффайзен Банк Аваль». Також 18 лютого 2013 року [PERSON] сплатив 500000,00 грн на рахунок АТ «Райффайзен Банк Аваль» з призначення платежу «кошти від добровільної реалізації майнового комплексу власника [PERSON] .. 01 березня 2013 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» направив [PERSON] лист № 97-2- 7-00/855 у відповідь на звернення останнього, повідомивши, що банк підтверджує намір здійснення угоди купівлі-продажу майна між вами та [PERSON] . Орієнтовне завершення процесу оформлення документів та договорів початок березня 2013 року. 17 січня 2013 року рішенням Малого КПК Банку надано дозвіл на продаж іпотечного майна, яке належить [PERSON] , а саме: нежитлової будівлі та споруди майнового комплексу у цілому загальною площею 1582,2 кв.м за адресою: [ADDRESS] /а. с. 8/. Іпотекодавець, згідно з статтею 1 Закону від 05 червня 2003 року № 898-IV, особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; іпотекодержатель кредитор за основним зобов`язанням. У відповідності до приписів статті 5 Закону України «Про іпотеку», нерухоме майно, передане в іпотеку, належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація. Таким чином, іпотекодавець [PERSON] залишався власником предмету іпотеки нежитлової будівлі та споруди майнового комплексу у цілому загальною площею 1582,2 кв.м за адресою: [ADDRESS] , банк іпотекодержатель, як кредитор за основним зобов`язанням. Позивач стверджує, що лист банку від 18 лютого 2013 року за вих. № 140-13-2-00/16-74 є офертою (пропозиція) стосовно викупу майна у банку та закриття всієї заборгованості [PERSON] перед банком. Однак з таким твердженням суд не може погодитися, оскільки, як вбачається з матеріалів, наявних у матеріалах справи, вказане майно перебувало в іпотеці в AT «Райффайзен банк», а не у власності, тобто банк був іпотекодержателем предмета іпотеки, переданого власником [PERSON] (іпотекодавцем) у забезпечення виконання останнім своїх грошових зобов`язань перед кредитодавцем банком. За спеціальним законом, банк не має права укладати договір купівлі-продажу майна, оскільки власником об`єктів нерухомості предмету іпотеки (нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу, загальною площею 1582, 2 кв.м, за адресою: [ADDRESS] ) є [PERSON] . Виключно власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, як закріплено у положеннях частини першої статті 317 Цивільного кодексу України. У своїх листах Банк підтверджував свої зобов`язання припинити обтяження нерухомого майна, у разі здійснення [PERSON] перерахування коштів у розмірі та у строк, який було запропоновано банком, задля усунення перешкоди у вигляді зареєстрованої у реєстрі нерухомого майна заборони (запису про заборону) відчуження майна, обтяженого іпотекою, та надання можливості [PERSON] продати, а [PERSON] придбати будівлі по [ADDRESS] .» (т.1, а.с. 104-110; т.2, а.с.131-136, 185-187). Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області 05.12.2023 року винесено рішення у справі №757/13512/22-ц, яким позовні вимоги [PERSON] про визнання новим іпотекодержателем відмовлено у повному обсязі. Рішенням також встановлено, що «З наявного у матеріалах справи листа АТ «Райффайзен Банк Аваль» №140/8/332 вбачається, що у 2013 році у зв`язку із небезпекою втратити право на майно боржника [PERSON] внаслідок звернення кредитором (банком) стягнення на нього, між позивачем та відповідачем досягнуто домовленість щодо вивільнення з-під іпотеки банку предмета іпотеки за умови сплати позивачем, як третьою особою, на користь банку грошових коштів у сумі 750 000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитними договорами.» «Щодо покликання відповідача на лист Івано-Франківської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» №140-13-2-00/16-49 від 31.01.2013 року приватному нотаріусу Тихан О.М. Зі змісту даного листа вбачається, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» надало згоду саме на укладення договору купівлі-продажу» «Тобто у вказаному листі відповідач лише надавав згоду на укладення договору купівлі-продажу майна, що є предметом іпотеки» (т.1, а.с.95-103; т.2, а.с.137-145, а.с.215-219). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2024 року у справі № 757/26242/23-ц відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до АТ «Райффайзен Банк Аваль» за участю третьої особи ТОВ «ФК «Форінт» про визнання кредитних зобов`язань виконаними (т.1, а.с.218-231; т.2, а.с.146-158, 220-226). Крім того, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.05.2019 по справі № 757/39453/18-ц було закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «ФК «Форінт», ПАТ «Вектор Банк» про визнання договору факторингу частково недійсним. Предметом спору було визнання договору факторингу недійсним в частині відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладеним 14.07.2006 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] . Під час розгляду даної справи судом встановлено, що згідно договору факторингу право вимоги за іпотечним договором не відступалось, тому предмет спору відсутній (т.2, а.с.159-160, 227). З врахуванням викладеного, варто зазначити, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 2\~Закону України\~«Про забезпечення\~вимог кредиторів\~та реєстрацію\~обтяжень» передбачено, що боржник - це особа, яка має виконати на користь обтяжувача забезпечене обтяженням зобов`язання, або майновий поручитель за таким зобов`язанням; особа, у володінні якої знаходиться майно, що належить обтяжувачу; особа, яка має виконати на користь обтяжувача зобов`язання за договором, на підставі якого виникло договірне обтяження; особа, яка відступила право вимоги, що є предметом обтяження; уповноважений орган - це орган державної влади або його посадова особа, який відповідно до закону наділений повноваженнями обтяжувати рухоме майно, що належить юридичній чи фізичній особі; обтяжувач - це уповноважений орган при публічному обтяженні; кредитор за забезпеченим рухомим майном зобов`язанням; власник рухомого майна, що знаходиться у володінні боржника; будь-яка інша особа, на користь якої встановлюється договірне обтяження; особа, яка здійснює управління рухомим майном в інтересах кредитора. Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частина 2 ст.\~642\~ЦК України встановлює, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до стаття 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Так, відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (стаття 510 ЦК України). Згідно зі статтею 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає в тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, в якому виникло таке зобов`язання. Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно зі статтею 528 ЦК України, виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам. Інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов`язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу. За змістом зазначених норм матеріального права зобов`язання боржника за його волею може бути ним покладено на іншу особу та у випадку виконання зобов`язання іншою (третьою) особою до цієї особи переходять права та обов`язки кредитора у зобов`язанні. Крім покладення виконання обов`язку на іншу особу (частина перша статті 528 ЦК України) як виду правовідносин з участю третіх осіб, виконання третіми особами обов`язку боржника з основного (головного) цивільного правовідношення може мати місце й за умов, про які йдеться в частині третій статті 528 ЦК України, яка надає третій особі право саме з її власної ініціативи й у власному інтересі виконати зобов`язання замість боржника без його згоди. Умовою такого виконання є небезпека втрати права на майно боржника (право оренди, право застави тощо). Тобто, якщо третя особа розуміє, що невиконання боржником зобов`язання може потягнути за собою втрату його прав на майно, яке знаходиться у володінні та/або користуванні такої третьої особи, остання без отримання згоди боржника і навіть без його повідомлення вправі виконати зобов`язання боржника перед кредитором. В такому разі до виконавця переходять всі права кредитора в зобов`язанні, тобто зобов`язання зберігається, але відбувається заміна кредитора. За загальним правилом кредитор може звернути стягнення на майно боржника тільки в разі невиконання чи неналежного виконання ним обов`язку, що, як наслідок, може призвести до настання для третьої особи правових наслідків негативного характеру, що є можливим виключно за наявності відповідного правового зв`язку третьої особи з боржником основного зобов`язання. Виконання третьою особою обов`язку замість боржника на підставі частини третьої статті 528\~ЦК України фактично є різновидом суброгації, під якою розуміють передбачений законом перехід прав кредитора до третьої особи (суброганта) в результаті виконання зобов`язання боржника третьою особою на користь кредитора (суброгата) в рамках чинних зобов`язальних правовідносин внаслідок здійсненого платежу. Суброгація прав кредитора третій особі виникає на підставі виконання останньою обов`язку боржника за наявності таких умов: 1) третя особа є носієм права на майно боржника (право оренди, право застави тощо); 2) наявність небезпеки втрати третьою особою цього права, яка має місце не тільки за прострочення боржника, а й за загрози такого прострочення; 3) указана небезпека втрати права на майно боржника виникає внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно, причому не обов`язково, щоб звернення стягнення на майно боржника вже було реально розпочато. Водночас, якщо в разі покладення виконання (частина перша статті 528 ЦК України) третьою особою опосередковується задоволення інтересу боржника основного (головного) зобов`язання, то за виконання третьою особою обов`язку замість боржника на підставі частини третьої вказаної статті опосередковується задоволення її власного інтересу, що обумовлено специфікою кожного з цивільних правовідношень. Згідно з частиною 1 статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про іпотеку», правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Тобто, відомості про відступлення прав іпотекодержателя підлягають державній реєстрації; внесення таких відомостей і є зміною речового права - права іпотеки. До проведення державної реєстрації відповідне право не виникає, а його перехід не відбувається. У розумінні наведених положень законодавства державна реєстрація відступлення права вимоги, яка відбувається шляхом здійснення заміни іпотекодержателя за таким предметом іпотеки у Реєстрі речових прав, є обов`язковою, а такій реєстрації передує обов`язкова реєстрація самого права іпотеки за первісним іпотекодержателем. Згідно із частиною другою статті 3\~Закону України\~«Про іпотеку» взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Водночас, за змістом частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,\~\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Отже, момент виникнення права вимоги за іпотечним договором чинне законодавство пов`язує з фактом державної реєстрації іпотеки в порядку, визначеному законодавством. Тому виникнення прав у нового іпотекодержателя за договором іпотеки може відбутися лише після нотаріального посвідчення правочину про відступлення прав за іпотечним договором, а також державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 27 серпня 2019 року у справі № 911/2392/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 751/2322/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 569/16312/17-ц та від 12 жовтня 2020 року у справі № 15/148-10-4045. Так, з зазначених обставин, суд прийшов до наступного\~\~висновку, що 08 грудня 2016 року між АТ «Райффайзен Банк» та ПАТ «ВЕКТОР БАНК» був укладений договір факторингу, відповідно до\~\~якого\~\~ПАТ «Вектор Банк» отримав право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №014/14-20/631-1 від 12.07.2006 року та Кредитним договором №014/14-10/427G010/14-20/631 від 19.08.2008 року, що укладені в межах Генеральної кредитної угоди №010/14-20/631 від 12.07.2006 року. З дати відступлення права вимоги АТ «Райффайзен Банк» перестав бути стороною в зобов`язаннях, які виникли на підставі кредитних договорів. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.12.2017 року у справі №2-64/11, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.08.2018 року, АТ «Райффайзен Банк» замінено як стягувача на його правонаступника ТОВ «ФК Форінт». Також, даний договір переуступлення права вимоги оскаржувався, однак не був визнаний недійсним, що підтверджуться рішенням Господарського суду м. Києва від 20.07.2023 року у справі 910/3548/23, яким в тому числі, було встановлено, що позивач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати коштів у сумі 750000,00 грн. в обумовлений сторонами строк до 15.08.2013. Позивач стверджує, що лист банку від 18 лютого 2013 року за вих. № 140-13-2-00/16-74 є офертою (пропозиція) стосовно викупу майна у банку. Однак суд з таким твердженням позивача не погоджується, оскільки, як вбачається з документів, наявних у матеріалах справи, вказане майно перебувало в іпотеці в AT «Райффайзен банк», а не у власності, тобто банк був іпотекодержателем предмета іпотеки, переданого власником [PERSON] (іпотекодавцем) у забезпечення виконання останнім своїх грошових зобов`язань перед кредитодавцем-банком. Банк не має права укладати договір купівлі-продажу майна, оскільки власником об`єктів нерухомості - предмету іпотеки (нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу, загальною площею 1582,2 кв.м, за адресою: [ADDRESS] ) є [PERSON] . Виключно власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, як закріплено у положеннях частини першої статті 317 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що своїх листах Банк підтверджував свої зобов`язання припинити обтяження нерухомого майна, у разі здійснення [PERSON] перерахування коштів у розмірі та у строк, який було запропоновано банком, задля усунення перешкоди у вигляді зареєстрованої у реєстрі нерухомого майна заборони (запису про заборону) відчуження майна, обтяженого іпотекою, та надання можливості [PERSON] - продати, а [PERSON] придбати вищевказані будівлі. Окрім цього, суд звертає увагу, що позивачу був наданий термін для внесення грошових коштів, однак він його не дотримався, а інших вимог щодо повернення коштів позивач перед судом не заявляє. Таким чином, судом встановлено, що банк не має повноважень для укладення правочину відчуження щодо предмету іпотеки, оскільки власником є [PERSON] , лише у разі надання останнім своєї згоди і повної оплати боргу, може відбутися передача майна у власність іншої особи. У свою чергу банк як іпотекодержатель неодноразово підтверджував свою готовність вивільнити майно, що є предметом іпотеки, з-під іпотеки за умови оплати [PERSON] як третьою особою, частини кредиту позичальника ( [PERSON] ) та гарантував вилучення записів про його обтяження для подальшого придбання вказаного майна у його титульного власника - [PERSON] , за відповідним договором. У позовній заяві позивач зазначає, що оплативши банку 750000,00 грн, він повністю виконав взяті зобов`язання зі сплати коштів за викуп заставного майна (предмету іпотеки), у зв`язку з чим просить ухвалити рішення про визнання зобов`язань [PERSON] перед банком по сплаті вартості заставного майна виконаними та про зобов`язання банку видати довідку про повне виконання зобов`язань по сплаті вартості заставного майна (предмету іпотеки). Однак, судом встановлено, що між [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк» була домовленість про вивільнення майна з-під іпотеки у випадку оплати [PERSON] 750000,00 грн. [PERSON] оплатив банку дану суму з порушенням термінів оплати. Однак, АТ «Райффайзен Банк» погоджується вивільнити майно з-під іпотеки, якщо [PERSON] звернеться з такою заявою. Проте, [PERSON] з такою заявою не звертався. За таких обставин,\~\~суд вважає, що доводи позивача щодо позовних вимог є необґрунтованими та безпідставними, оскільки власником вищезазначеного заставного майна є [PERSON] , і сплачувати вартість заставного майна [PERSON] може тільки власнику цього майна, а не банку. Відповідно, банком також не може бути видана довідка про виконання зобов`язань по сплаті заставного майна. З врахуванням зазначеного, дослідивши матеріали справи, враховуючи висновки, зазначені в рішеннях судів по справах №345/4670/18-ц, №910/3548/23, №757/45569/23-ц, №757/13512/22-ц, №757/26242/23-ц, №757/39453/18-ц, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими та належним чином спростовані стороною відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed