Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з квартири [ADDRESS] , накладений у 2007 році прокуратурою м. Житомира по справі №1-388, власником 1/6 частки якої є позивач. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником 1/6 частки вказаної квартири, на яку постановою відповідача від 14.03.2007 було накладено арешт в рамках кримінального провадження, в якому позивач був обвинуваченим. 25.09.2007 провадження у кримінальній справі №1-388 було закрито внаслідок акту амністії, у зв`язку з чим потреба в застосуванні арешту на належну позивачу частину квартири відпала, накладення арешту обмежує права позивача як власника квартири в частині вільного розпорядження майном. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25.11.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін (а.с. 14). В судове засідання сторони не з`явились. Від позивача надійшла заява, в якій останній просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, поданою до суду 11.02.2025 заявою прокурор Житомирської окружної прокуратури Слісарчук Ю.Я. визнала позовні вимоги у повному обсязі та просила розгляд справи проводити без її участі. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/6 частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №392175117 від 23.08.2024 (а.с. 8). З цієї ж інформаційної довідки встановлено, що постановою слідчого прокуратури м. Житомира Бабенкова О.Ю. від 14.03.2007 накладено арешт на 1/6 частки належної позивачу згадуваної квартири, реєстраційний номер обтяження: 4625432. Така постанова винесена в рамках кримінальної справи №1-388 за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Постановою Корольовського районного суду м. Житомира №1-388 від 25.09.2007 провадження по кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON] закрито внаслідок акту амністії, скасовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (а.с. 9). Позивач звертався до Житомирської окружної прокуратури з листом про зняття арешту з належної йому частки квартири, однак у відповідь отримав повідомлення про те, що на правовідносини, пов`язані з вирішенням питання про скасування арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року, згідно положень якого передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства, а тому порушене питання може бути вирішене судом цивільної юрисдикції (а.с. 10). Частиною 1 статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) прийшла до висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч. 1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто, повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову (такий висновок сформулював Верховний Суд у постановах від 15 червня 2020 року у справі № 588/1311/17, від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16). Позивач є власником 1/6 частини майна, на яке було накладено арешт. На час звернення з позовною заявою до суду, за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відомостей на підтвердження необхідності існування на даний час арешту майна вказаного в позовній заяві, наявні матеріали справи не містять, стороною відповідача позов визнано в повному обсязі, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом скасування арешту з майна. Разом з тим, враховуючи, що позивач є власником лише 1/6 частини квартири, інших співвласники з вимогами про скасування арешту з майна не звертнулись, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та скасування арешту з 1/6 частини належної позивачу квартири [ADDRESS] . Заяву [PERSON] , поданої до суду 29.11.2024, суд не бере до уваги, оскільки остання не є учасником справи.

Outcome: partial