Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] на йо го користь заборгованість у розмірі 34\~099,05 грн. та понесені ним по справі судові витрати. В обґрунтування позову, зокрема, вказується, що 23.08.2013 між публічним акціонерним товариством «Дельта Банка» та [PERSON] укладено кредитний договір, на підставі заяви № 003-06850-230813, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 15\~000,00 грн, а відповідач зобов`язалась сплачувати проценти в розмірі 9,99 % річних за користування кредитом та комісію в розмірі 3,49% в місяць за обслуговування кредитної заборгованості, строк кредитування 50 місяців. 02.06.2020 між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та позивачем укладено Договір № 2253/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого право вимоги, в тому числі до [PERSON] за вказаним кредитним договором, перейшло до позивача. Станом на дату звернення до суду, розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 34\~099,05 грн, яка складається з наступного: 5\~799,36 грн\~основна сума заборгованості; 26\~617,35 грн\~заборгованість за нарахованими процентами по кредиту; 300,97 грн\~сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту; 1\~381,37 грн\~сума 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків. За таких підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за вказаним кредитним договором в загальній сумі 34\~099,05 грн та понесені судові витрати. Враховуючи наведені обставини, позивач звернувся із даним позовом до суду. Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11.10.2024 передана вищевказана цивільна справа до Ужгородського міськрайонного суду за підсудністю. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 19.11.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 20.11.2024 вказані в ухвалі недоліки було усунуто. 21.11.2024 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 24.01.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначила, що 23.08.2013 між відповідачем та ПАТ «Дельта Банк» був укладений кредитний договір, зі строком користування кредитними коштами 50 місяців. Згідно графіку платежів відповідач повинен був сплачувати кредит в сумі 892,00 щомісячно до 23.09.2017, а останній платіж в розмірі 861,61 грн. повинен був вчинений до 23.10.2017. зазначає, що позовна давність по кредитному договору спливла 23.10.2020. у зв`язку із зазначеним просила про застосування строків позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду 09.10.2024, тобто після спливу строку позовної давності, навіть з урахуванням того, що позовна давність переривалась на час дії карантину. Також зазначив, що після закінчення терміну дії договору, а саме 23.10.2017 банк та позивач не мали права нараховувати відсотки в розмірі 9,99 % річних за користуванням кредиту, оскільки вони нараховані поза термінами дії договору. Зазначив, що позивач не має права нараховувати 3% річних на ту суму заборгованості, яка вказана в позовній заяві, а саме: 5\~799,36 простроченої суми боргу та 26\~617,35 простроченої суми процентів. Звернув увагу, що у матеріалах справи відсутні докази, що відповідачка у встановленому законом порядку була повідомлена про укладення договору про відступлення права вимоги. У зв`язку з вищенаведеним просила до чергових щомісячних платежів по кредитному договору від 23.08.2013, несплачених відповідачем до 11.03.2020, застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» в задоволені позову в повному обсязі. 28.01.2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач не погодився із доводами відзиву та зазначив, що враховуючи те, що останнім днем звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором у межах строку позовної давності було 23.10.2020, беручи до уваги норми п. 12 та п. 19 Прикінцевих та перехідних положення ЦК України, позивач звернувся до суду із позовом 09.10.2024 в межах строку позовної давності, який спершу був продовжений до 30.06.2023, перебіг якого потім було зупинено 24.02.2022. Також зазначили, що згідно з випискою за рахунками за 18.09.2024 за рахунком [NUMBER] , відповідачем 18.09.2024 в рахунок погашення боргу за Кредитним договором було здійснено переказ коштів у сумі 190,00 грн. на користь ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» (док. № РS22730232). Вважають, що таким чином, дії відповідача зі сплати заборгованості за Кредитним договором у сумі 190,00 грн., свідчать про визнання позичальником свого обов`язку з повернення коштів, отриманих на підставі Кредитного договору, що згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України є підставою для переривання перебігу позовної давності для звернення кредитора до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, що утворилася внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитним договором. Позивач зазначив, що відсутність доказів направлення відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги за Кредитним договором та нібито неможливість обізнаності про банківські реквізити ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. 06.02.2025 на адресу суду надійшли заперечення відповідача щодо позову, в яких остання зазначила, що вважає сплату 190,00 грн. 18.09.2024 умисними діями позивача щодо фальсифікування документів, оскільки платником є ТОВ «ФК «Контрактовий Дім», а не відповідачем; платіж проведено ПАТ «Банк Восток» в м. Дніпро. Звернула увагу, що відповідач з 11.09.2024 по 21.09.2024 перебувала у відпустці за межами України, що підтверджується посадковими талонами на автобус, закордонним паспортом з відмітками про перетин кордону, тож не могла здійснювати платіж в Україні та відповідних вказівок іншим особам не надавала. А відтак просила до чергових щомісячних платежів по кредитному договору від 23.08.2013, несплачених відповідачем до 11.03.2020, застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» в задоволені позову в повному обсязі. 20.02.2025 на адресу суду надійшли письмові пояснення на заперечення [PERSON] по справі №646/11147/24 від позивача, в яких останній зазначив, що ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» є лише надавачем платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, реальним платником, який здійснював часткове погашення боргу за кредитним договором 25.09.2024 є особа, вказана у призначені платежу «2816501804 [PERSON] », тобто відповідач. Отже, позивач вважає, що переказ коштів, що був зафіксований платіжною інструкцією, відповідач або інша довірена особа здійснила за допомогою терміналу самообслуговування. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у позовній заяві клопотали про розгляд справи без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. У судове засідання відповідач, представник відповідача не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. 23.08.2013 між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви № 003-06850-230813 про надання кредиту з графіком платежів, анкети позичальника та інформаційної довідки про кредит. 23.08.2013 [PERSON] надала заяву про надання/перерахування кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору у сумі 15\~000,00 грн з подальшим перерахуванням цих коштів на рахунок. Відповідно до умов кредитного договору № 003-06850-230813 від 23.08.2013 відповідачу банком було надано у кредит грошові кошти в сумі 15\~000,00 гривень строком на 50 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 9,99% річних та сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,49 % в місяць. Таким чином, сторони дійшли згоди про істотні умови кредитного договору. Факт перерахунку відповідачу грошових коштів в сумі 15\~000,00 грн підтверджується копією виписки по рахунку за період з 23.08.2013 по 27.08.2013 від 27.08.2013. 02.06.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем укладено Договір №2253/К про відступлення права вимоги, за умовами якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги до позичальників фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору. Згідно зі витягом з Додатку №1 до даного договору позивач отримав право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 003-06850-230813 від 23.08.2013 на загальну суму заборгованості 32\~416,71 грн, яка складається з основної заборгованості по тілу кредиту в сумі 5\~799,36 грн та заборгованості за нарахованими процентами в сумі 26\~617,35. Факт укладення договору про відступлення прав вимоги підтверджується також наданими позивачем копіями платіжних доручень про переказ грошових коштів за придбання активів згідно із протоколом аукціону (відкритих торгів) переможцем яких став позивач. Відповідно до п. 1 ч.\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч. 1\~ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15,боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Отже, судом установлено, що до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором до боржника [PERSON] . Щодо отримання відповідачем кредитних коштів та розміру заборгованості суд зазначає наступне. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 23.08.2013 між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 003-06850-230813, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» надало відповідачу кредитні кошти в розмірі 15\~000,00 грн. строком на 50 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Як зазначає позивач, відповідачка порушила умови договору, у зв`язку з чим в неї виникла заборгованість, яка станом на день укладення Договору про відступлення прав вимоги від 02.06.2020 становила 32\~416,71 грн та складалась з основної заборгованості по тілу кредиту в сумі 5\~799,36 грн та заборгованості за нарахованими процентами в сумі 26\~617,35 грн. Крім того, позивачем на вказану заборгованість відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~нараховані 3% річних від простроченої суми кредиту в розмірі 300,97 грн та 3% річних від простроченої суми процентів в розмірі 1\~381,37 грн. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підтвердження суми заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № 003-06850-230813 від 23.08.2013 позивачем до позову надано копію витягу з Додатку №1 до Договору №2253/К про відступлення прав вимоги. Позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Суд не може вчиняти активних дій, оскільки це суперечитиме засаді об`єктивності та неупередженості суду, відображеній, зокрема, у п. 4 ч. 5\~ст. 12 ЦПК\~(див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.09.2023 у справі № 465/4873/20, провадження № 61-6627св23). Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 725/3821/23, провадження № 61-15366св23). Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1\~ст. 95 ЦПК України). За змістом\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Стаття 80 ЦПК України\~передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд звертає увагу на те, що належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Суд бере до уваги правові висновки, наведені, зокрема, в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168 св 21) за змістом яких: «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі». Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 333/5483/20 (провадження № 61-19321св21): «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254\~(у редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75\~(у редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій). Таким чином, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами». Відповідна правова позиція Верховного Суду є сталою. Так, наприклад, у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 910/3105/21, також зазначено, що: «194. Розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу. 195. Виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. 196. Виписки по особовому рахунку (картковому рахунку) можуть бути належним доказом заборгованості щодо тіла кредиту за кредитним договором, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору». Натомість, єдиним наданим позивачем доказом на підтвердження наявної заборгованості відповідача перед позивачем є витяг з Додатку №1 до Договору №2253/К про відступлення прав вимоги, який не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити правильність нарахування складових кредитної заборгованості. Будь-якими іншими належними та допустимими доказами заявлений позивачем розмір заборгованості не підтверджується. Крім того, відповідно до положеньст.517 ЦК України\~новому кредиторові у зобов`язанні передаються від первісного кредитора документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17. Згідно із положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.12,13 ЦПК України). Отже, матеріали справи не місять доказів, які б свідчили про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за невиконання вимог кредитного договору та у заявленому позивачем розмірі. За вказаних обставин, позовні вимоги є недоведеними належними та допустимими доказами, а тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на його необґрунтованість. За вказаних обставин відсутні підстави для вирішення заяви відповідача про застосування позовної давності. Приписами ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи результат вирішення спору (відмову у позові), відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Outcome: dismissed