Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

АТ «Універсал Банк» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із зазначеною позовною заявою мотивуючи її тим, що 25.06.2007 року між фізичною особою [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (08.07.2009 р. змінено найменування на ПАТ Універсал Банк») (28.12.2018 р. змінено найменування на AT «Універсал Банк») було укладено Кредитний договір №12/92К, згідно якого Кредитор видав Позичальнику кредит у сумі 12 750,00 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят дол. США 00 центів) дол. США. Позичальник не виконав зобов`язання по Кредитному договору, на протязі тривалого часу не сплачував суми заборгованості перед Кредитором, в результаті чого виникла заборгованість за користування кредитними коштами та Кредитор зазнав збитків. 01.06.2011 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області прийнято рішення у справі № 2п-8239/10 (2-6786/11) від 01.06.2011 року про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №12/92К від 25.06.2007 року в розмірі 100 446,68 гривень та 1 125,00 гривень судових витрат. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочи виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити сум боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а такої три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. Таким чином, наявність судових актів про стягнення заборгованості, у тому числі стосовно яких є ухвала про відстрочку або розстрочку виконання, не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків (відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 14.09.2010 № 36/358, від 16.02.2011 № 17/177-10 постанову Верховного Суду України від 04.07.2011 № 13/210/10). У відповідності до ст. 625 ЦК України Боржник зобов`язаний відшкодувати Кредитору інфляційні втрати. Також, у відповідності до ст. 625 ЦК України також підлягає стягненню Відповідача заборгованість у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми. Заборгованість сплачено 25.06.2019 року. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно розрахунку заборгованості до позовної заяви про стягнення заборгованості, втрат від інфляційних процесів трьох процентів річних (по рішенню від 01.06.2011 року) - станом на 27.02.2023 року, ... вбачається, що сплата заборгованості по рішенню суду за період з 01.06.2011 по 25.06.2019 року, становить 100 446,68 грн. \~ \~ \~ \~ Згідно розрахунку заборгованості станом на 27.02.2023 року до позовної заяви «про стягнення 3% річних»: три відсотка річних, становлять - 8 725,81 (вісім тисяч сімсот двадцять п`ять грн. 81 коп.) гривень. За таких обставин, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» суму боргу у розмірі - 8725, 81 грн. в якості 3% річних за прострочення виконання зобов`язання, а також судові витрати у розмірі 2684,00 грн. У матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи у його відсутності. 26.02.2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Яцко В.Л. до суду надійшов відзив у якому останній зазначив, що як випливає з тексту позовної заяви, станом на день звернення до суду (згідно вихідної дати подання позову 24.12.2023 року) між позивачем та відповідачами не існує жодних цивільних правовідносин, оскільки заборгованість сплачено 25.06.2019 року, а залишок суми до стягнення становить 0.00 грн. Таким чином в силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання вважається виконаним належним чином, оскільки кредитор таке виконання зобов`язання прийняв. Позовні вимоги заявлені після спливу строку позовної давності, встановленої положеннями ст. 258 ЦК України, з урахуванням судової практики та правової позиції Верховного суду України у аналогічних справах. Зокрема, навіть із застосуванням більш тривалого строку позовної давності, ніж встановлений ст. 258 ЦК України, такий строк сплив 26.06.2022 року. Про поновлення пропущеного строку для звернення до суду позивач не заявив. Також зазначає, що вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних окремо від вимоги про сплату основного зобов`язання (яке вже є виконаним та прийнято позивачем) не підлягають задоволенню, оскільки порушують основоположні принципи цивільного права. За таких обставин просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися повторно, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в такій докази, суд приходить до наступного висновку. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що 25.06.2007 року між фізичною особою [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (08.07.2009 р. змінено найменування на ПАТ Універсал Банк») (28.12.2018 р. змінено найменування на AT «Універсал Банк») було укладено Кредитний договір №12/92К, згідно якого Кредитор видав Позичальнику кредит у сумі 12 750,00 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят дол. США 00 центів) дол. США. Позичальник не виконав зобов`язання по Кредитному договору, на протязі тривалого часу не сплачував суми заборгованості перед Кредитором, в результаті чого виникла заборгованість за користування кредитними коштами та Кредитор зазнав збитків. 01.06.2011 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області прийнято рішення у справі № 2п-8239/10 (2-6786/11) від 01.06.2011 року про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №12/92К від 25.06.2007 року в розмірі 100 446,68 гривень та 1 125,00 гривень судових витрат. Як слідує зі змісту позовних вимог, позивачем ставиться вимога про стягнення солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» суму боргу у розмірі - 8725, 81 грн. в якості 3% річних за прострочення виконання зобов`язання. Судом встановлено, що представником відповідача [PERSON] адвокатом Яцко В.Л. заявлено про застосування строків позовної давності, яка міститься у поданому ним відзиві. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Суд вважає, що у цих правовідносинах слід застосовувати положення закону про загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки. Як встановлено ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, за змістом норми ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, судом встановлено, що заборгованість сплачено 25.06.2019 року. Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач до суду з позовними вимогами звернувся тільки 05.01.2024 року (позов надісланий поштовим зв`язком 28.12.2023 року), тобто після спливу трирічного строку. Відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості пред`явлені позивачем з пропуском трирічного строку позовної давності. При цьому, позивачем не надано доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності, заяв про поновлення позовної давності суду й доказів існування поважних причин пропуску строку звернення до суду. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду в справі 6-2891цс16 від 08.11.2017 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed