Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з трьома позовами до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №753/11409/13-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2013 позовні вимоги за вищевказаним позовом задоволено. Стягнуто солідарно зі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором №ML - 009/326/2007 від 19.09.2007 у розмірі 196 114 швейцарських франків 54 сантима, що еквівалентно 1 736 420,69 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості та неустойку у розмірі 6 136 630,21 грн., що разом складає 7 873,050,90 грн. Стягнуто солідарно зі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» витрати на оплату судового збору у розмірі 3 441,00 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 15.06.2022 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2013 змінено в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором, зокрема, розмір заборгованості, що підлягає до солідарного стягнення зі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» становить 137 242,92 швейцарських франків - заборгованості по кредиту; 8 514,95 швейцарських франків - заборгованості по відсоткам; 9 773,40 грн. - пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, а також 75,00 грн. штрафу. Постанова набрала законної сили з дня її прийняття - 15.06.2022 та оскарженою в касаційному порядку до Верховного Суду не була. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.02.2023, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 05.06.2024, замінено стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - ТОВ «Діджи Фінанс» у справі №753/11409/13-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Станом на дату подання даного позову до суду - 08.10.2024 відповідачі вищевказане рішення суду не виконують, заборгованість не погашають, а враховуючи, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до останніх, а також враховуючи положення ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач прохає суд стягнути з них 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 15.06.2020 по 15.09.2020 у сумі 1 046,20 швейцарських франків, що еквівалентно 50 910,90 грн.; за період з 15.09.2019 по 15.12.2019 у сумі 1 037,78 швейцарських франків, що еквівалентно 50 363,40 грн.; за період з 15.09.2017 по 15.12.2017 у сумі 1 037,78 швейцарських франків, що еквівалентно 50 363,36 грн. Протоколами автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2024, 09.10.2024 справи №753/19633/24, №753/19652/24, №753/19662/24 визначені за суддею Каліушком Ф.А. Ухвалами Дарницького районного суду м. Києва від 17.10.2024 відкрито провадження у вищевказаних справах в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справах матеріалами. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачів, а саме за адресою: [ADDRESS] , направлялись ухвали суду про відкриття провадження у справах, які останні особисто отримали, що підтверджується їх підписами в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення. Окремо, суд зауважує, що вищевказані позови були сформовані в системі «Електронний суд» та позивачем на виконання вимог ч. 7 ст. 43 ЦПК України до позовів долучено опис вкладення до цінного листа про направлення позовних заяв з доданими до них документами за зареєстрованою адресою місця проживання відповідачів. Так, відповідачі, будучи належним чином повідомленими про розгляд даних справ, не скористались своїм правом на подання до суду відзивів на позовні заяви, заперечень чи клопотань з процесуальних питань, а також не скористались своїм правом подання до суду заяв із запереченням проти розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від позивача також не надійшли заперечення проти розгляду справ за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справ в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справ проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Окремо суд зауважує, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24.02.2025 об`єднано в одне провадження цивільні справи №753/19633/24, №753/19652/24, №753/19662/24 та присвоєно їм один унікальний №753/19633/24. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №753/11409/13-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості в рамках розгляду якої судом було встановлено, що 19.09.2007 між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-009/326/2007. Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено два договори поруки між Банком та [PERSON] , [PERSON] за №SR-009/328/2007/01, №SR-009/328/2007/02. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2013 позовні вимоги за вищевказаним позовом задоволено. Стягнуто солідарно зі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором №ML - 009/326/2007 від 19.09.2007 у розмірі 196 114 швейцарських франків 54 сантима, що еквівалентно 1 736 420,69 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості та неустойку у розмірі 6 136 630,21 грн., що разом складає 7 873,050,90 грн. Стягнуто солідарно зі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» витрати на оплату судового збору у розмірі 3 441,00 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 15.06.2022 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2013 змінено в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором, зокрема, розмір заборгованості, що підлягає до солідарного стягнення зі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» становить 137 242,92 швейцарських франків - заборгованості по кредиту; 8 514,95 швейцарських франків - заборгованості по відсоткам, 9 773,40 грн. - пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, а також 75,00 грн. штрафу. Постанова набрала законної сили з дня її прийняття - 15.06.2022 та оскарженою в касаційному порядку до Верховного Суду не була. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.02.2023, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 05.06.2024, замінено стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - ТОВ «Діджи Фінанс» у справі №753/11409/13-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом стст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень стст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування, зокрема, трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що предметом спору у даній справі є стягнення з відповідачів на користь позивача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України - 3 % річних за невиконання ними грошового зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за умовами кредитного договору №ML-009/326/2007 від 19.09.2007, які було стягнуто на підставі судового рішення. Так, Верховний Суд у постанові від 07.02.2017 (справа №910/11249/17) зробив висновок, що норма статті 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Таким чином, з урахуванням викладеного вище, а також з урахуванням порушенням відповідачами виконання грошового зобов`язання, суд дійшов висновку про те, що у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Відповідно до розрахунків заборгованості позивачем за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання відповідачам на розмір заборгованості за кредитом у сумі 137 242,92 швейцарських франків на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України було нараховано 3% річних, а саме за період з 15.06.2020 по 15.09.2020 у сумі 1 046,20 швейцарських франків, що еквівалентно 50 910,90 грн.; за період з 15.09.2019 по 15.12.2019 у сумі 1 037,78 швейцарських франків, що еквівалентно 50 363,40 грн.; за період з 15.09.2017 по 15.12.2017 у сумі 1 037,78 швейцарських франків, що еквівалентно 50 363,36 грн. Вказані розрахунки складені у відповідності до чинного законодавства України, досліджені та перевірені судом, а відтак суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних у зв`язку з невиконанням ними грошового зобов`язання. При цьому, суд зауважує, що відповідачі, будучи обізнаними про наявну заборгованість перед позивачем, будь-яких доказів про її погашення суду не надали, як і не надали будь-яких заперечень з приводу наданих позивачем розрахунків заборгованості, тоді як у відповідності до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Пунктом 1 частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути 7 267,20 грн. судового збору (з урахуванням об`єднаних цивільних справ №753/19633/24, №753/19652/24, №753/19662/24). Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідачів понесених витрат на правову допомогу у розмірі 45 000,00 грн., тобто по 15 000,00 грн. у кожній зі справ №753/19633/24, №753/19652/24, №753/19662/24, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 по справі № 826/1216/16, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До позовних заяв у справах №753/19633/24, №753/19652/24, №753/19662/24 представником позивача ТОВ «Діджи Фінанс» - адвокатом Міньковською Анастасією Володимирівною долучено: - копію договору про надання правової допомоги №11 від 12.02.2024; - копію додаткової угоди №20 від 25.09.2024 до договору про надання правової допомоги №11 від 12.02.2024; - копії детальних описів робіт (наданих послуг), виконаних АБ «Анастасії Міньковської» в рамках справи за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України за період з 15.06.2020 по 15.09.2020; за період з 15.09.2019 по 15.12.2019; за період з 15.09.2017 по 15.12.2017; - копії актів про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), у якому сторони підтвердили, що адвокатське бюро надало, а клієнт прийняв правничу (правову) допомогу загальною вартістю 15 000,00 грн. (у кожній зі справ №753/19633/24, №753/19652/24, №753/19662/24), зазначено про склад, обсяг та види виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом; час витрачений на виконання робіт, вартість наданих послуг і виконаних робіт за 1 год.; загальну вартість робіт наданих послуг і виконаних робіт. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК). У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. З урахуванням критеріїв співмірності складності справ та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даних справ, беручи до уваги, що справи №753/19633/24, №753/19652/24, №753/19662/24 не є унікальними та не потребували значного часу для вивчення та підготовки позовних заяв, суд вважає, що зазначені представником ТОВ «Діджи Фінанс» витрати на правничу допомогу у розмірі 45 000,00 грн., тобто по 15 000,00 грн. у кожній зі справ, є завищеними та не достатньо обґрунтованими. Таким чином, суд вважає, що з відповідачів на користь ТОВ «Діджи Фінанс» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved