Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

14.09.2023 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вище зазначеним позовом до відповідача про стягнення аліментів. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.09.2024 року позов\~\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про стягнення аліментів\~задоволено повністю. 28.11.2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Шевченко Андрій Вікторович звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14785/23. Представник позивача [PERSON] адвокат Шевченко Андрій Вікторович просив суд стягнути з [PERSON] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] , що зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , документально підтверджені витрати на правову допомогу під час розгляду справи № 369/14785/23 в Києво-Святошинському районному суді Київської області в розмірі 19 500 грн. У судове засідання позивачка не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, 26.02.2025 року представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, на позовних вимогах позивач наполягала та просила їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, надав 26.02.2025 року до суду, шляхом надіслання електронною поштою, заяву про розгляд справи без його участі, зі стягненням витрат погодився. Згідно з ч. 4\~ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.09.2024 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів\~задоволено повністю та ухвалено: - стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) аліменти на утримання спільної доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з 09.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) в дохід держави судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. У позовній заяві від 14.09.2023 року стороною позивача було зроблено заяву про попередній орієнтовний розрахунок сум судових витрат, та адвокатом зазначено, що попередній розрахунок судових витрат позивача становить 8\~000,00 грн на правову допомогу, докази таких витрат будуть надані суду до судових дебатів або протягом п`яти днів з дня прийняття рішення. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази\~подаються до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі або\~протягом п`яти\~днів після\~ухвалення рішення\~суду за\~умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву (ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України). Відповідно до п. 3 ч.1\~ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. 05.06.2023 року між адвокатом Шевченком Андрієм Вікторовичем та [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги, предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів. Відповідно до п. 4 зазначеного Договору надання правничої (правової) допомоги Клієнту за цією Угодою може здійснюватися на оплатній основі. У цьому разі розмір оплати правничої (правової) допомоги (гонорар) Сторони визначають в окремому Додатку до цієї Угоди. який є її невід`ємною частиною. Відповідно до Додаткової угоди № 1 до вищезазначеного Договору від 05.06.2023 року, адвокат, Шевченко Андрій Вікторович, що діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №8910/10 від 13.03.2020 року, з однієї сторони, та [PERSON] , підписали цю Додаткову угоду №1 від 06 червня 2023 року до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 05 червня 2023 року про таке: адвокат надає правничу (правову) допомогу Клієнту у вигляді підготовки позовної заяви про стягнення аліментів з гр. [PERSON] на утримання спільної малолітньої доньки [PERSON] , підготовки і подачі адвокатських запитів та процесуальних документів, які необхідні для надання правової допомоги Клієнту в межах розгляду раніше вказаного позову участі адвоката в судових засіданнях в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області під час розгляду позовної заяви Клієнта про стягнення аліментів. Пунктом 2 Додаткової угоди № 1 передбачено, що відповідно до п. 4 Договору про надання правничої (правової) допомоги від 05 червня 2023 року, правнича (правова) допомога здійснюється на оплатній основі, шляхом виплати Адвокату гонорару Клієнтом, у розмірі 1 500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень) за 1 (одну) годину роботи Адвоката у готівковій формі в день підписання акту прийому-передачі наданих юридичних послуг по даній додатковій угоді. Судові витрати сплачуються Клієнтом окремо, і не входять до розміру гонорару. Згідно Акту прийому-передачі наданих юридичних послуг №1 від 18.11.2024 року адвокат Шевченко А.В. надав клієнту [PERSON] наступні послуги у сфері права відповідно до додаткової угоди № 1 від 06 червня 2023 року до договору про надання правової допомоги від 05 червня 2023 року, зокрема: - підготовка і подача позовної заяви про стягнення аліментів з [PERSON] та клопотання про витребування доказів з ГУ ДПС у Київській області; - участь Адвоката в судових засіданнях в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області; - підготовка та подачі відповіді на відзив 16.11.2023 року; - підготовка та направлення адвокатських запитів від 04.01.2024 року; - підготовка і направлення клопотання від 08.02.2024 року про витребування доказів від банківських установ; - ознайомлення 26.06.2024 року з матеріалами справи, а саме відповідями банківських установ на ухвалу про витребування доказів; - детальний аналіз та підготовка письмових пояснень від 24.07.2024 року щодо витребуваних доказів. Відповідно до п.п. 2, 3 зазначеного Акту прийому-передачі наданих юридичних послуг № 1 від 18.11.2024 року вартість наданих послуг склала 19 500,00 грн. Послуги надані в повному обсязі. Сторони одна до одної претензій не мають. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Положення частини п`ятої статті 137 ЦПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Від відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно неспівмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із судовим розглядом справи № 369/14785/23, не надходило. Натомість відповідач [PERSON] надав 26.02.2025 року до суду, шляхом надіслання електронною поштою, яка була неодноразово зазначена ним в інших письмових документах, заяву про розгляд справи без його участі, в якій не заперечував щодо стягнення витрат. Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, є документально підтвердженими витрати на правничу допомогу у розмірі 19\~500 грн. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі № 922/1163/18 від 06 березня 2019 року. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції ВС/КГС викладеній в додатковій постанові від 24 січня 2019 року у справі № 922/15944/17. У відповідності до висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Оскільки при ухваленні рішення та дослідженні матеріалів справи Києво-Святошинським районним судом не вирішено питання стосовно витрат на професійну правничу допомогу, з метою усунення неповноти судового рішення, враховуючи визнання відповідачем стягнення витрат, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у справі № 369/14785/23 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрати на професійну правничу допомогу в сумі 19 500,00 грн.

Outcome: approved