Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, якою просить визнати за нею право власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] на підставі набувальної давності. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23.11.1974 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Червоновершківської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області. Рішенням Виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради народних депутатів № 109 від 20.02.1986 року [PERSON] видано ордер № 74 на заняття квартири [ADDRESS] . В списку членів сім`ї [PERSON] з правом на житлову площу містяться: [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька), [PERSON] (син). 03.02.1999 року право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за відповідачем. В середині 1999 року [PERSON] виїхав у російську федерацію на постійне місце проживання. У 2008 році відповідач приїхав в Україну для подачі позову про розірвання шлюбу з позивачем. В подальшому жодного разу до України не приїздив. Тобто, позивач з 2008 року добросовісно та відкрито володіє, користується спірною квартирою, підтримує її належний технічний стан, повністю сплачує всі комунальні послуги. У зв`язку з чим виникла необхідність звернутись до суду із позовом. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі. В судове засіданні позивач не з`явилась, повідомлена належним чином. Відповідач до суду не з`явився, повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.11.1974 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Червоновершківської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00002402499 від 19.03.2010 року. Рішенням Виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради народних депутатів № 109 від 20.02.1986 року [PERSON] видано ордер № 74 на заняття квартири [ADDRESS] . В списку членів сім`ї [PERSON] з правом на житлову площу містяться: [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька), [PERSON] (син). 03.02.1999 року право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за відповідачем. 03.02.1999 року право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про власника квартири № 24 від 03.02.1999 року та технічним паспортом від 03.02.1999 року. В середині 1999 року [PERSON] виїхав у російську федерацію на постійне місце проживання. 19.08.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 19.08.2008 року. В подальшому жодного разу [PERSON] до України не приїздив. [PERSON] з 2008 року добросовісно та відкрито володіє, користується спірною квартирою, підтримує її належний технічний стан, повністю сплачує всі комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями. Відповідно до\~статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч.1, 4\~ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за\~статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Зокрема, виходячи зі змісту\~ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Враховуючи положення статей\~335\~і\~344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~про те, що правила\~статті 344 ЦК\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що\~ЦК\~набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення\~статті 344 ЦК\~поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої\~статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої\~статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Отже, враховуючи, що позивач добросовісно володіє майном, продовжує відкрито, безперервно користуватися квартирою, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на нього за набувальною давністю. Судові витрати по справі вважати по фактично понесеними стороною позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved