Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги\~обґрунтовує тим,\~що 13.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачкою було укладено угоду №200502252 щодо кредитування, відповідно до умов якої банк надав позичальниці у користування кредитні кошти в розмірі 12081,22 грн., зі строком користування з 13.04.2016 року по 13.04.2018 року, а відповідачка зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі №910/11298/16 відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за Кредитним договором укладеним з відповідачкою [PERSON] . Станом на 24.10.2024 року загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем за кредитним договором становить 29014,14 грн., з яких: 10186,54 грн. - заборгованість за кредитом, 18827,60 грн. заборгованість за відсотками. Проте, крім суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 29014,14 грн. бажає стягнути на свою користь з відповідачки також: суму збитків з урахуванням 3% річних у розмірі 2609,70 грн. та суму збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань у розмірі 12657,23 грн. Окрім того, позивач просить поновити строк позовної давності обґрунтовуючи це тим, що наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, в деяких випадках за частиною кредитних договорів призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора (за умови що боржник клопотатиме перед судом про застосування такої позовної давності), що в свою чергу також є підставою для його поновлення/не застосування судом позовної давності, оскільки кредитор з об`єктивних причин був позбавлений можливості звернутись до суду в межах такого строку (ч. 5 ст. 267 ЦКУ). Таким чином, позивач просить поновити строк позовної давності та стягнути на його користь з відповідачки заборгованість за Договором №200502252 від 13.04.2016 року у розмірі 44281,07 грн., яка складається з суми заборгованості29014,14 грн, суми інфляційних втрат 112657,23 грн., суми 3% річних 26094 грн., а також оплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Представник позивача на розгляд справи не з`явився, у поданій заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлена у встановленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. У зв`язку з цим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено,\~що 13.04.2016 року у ПАТ «Банк Михайлівський» [PERSON] підписала Заяву №№200502252, яка відповідно до пункту 2 заяви складає Кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальниці у користування кредитні кошти в розмірі12081,22 грн., зі строком користування 730 днів, з 13.04.2016 року по 13.04.2018 року, а відповідачка зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, шляхом здійснення щомісячного платежу у сумі 1000 грн. (а.с.28-29). Копією анкети №2657264 від 13.04.2016 року підтверджується, що відповідачка своїм особистим підписом погодила згоду на обробку банком її персональних даних (а.с.30). Згідно з Графіком платежів відповідачка зобов`язалась погашати кредит шляхом здійснення щомісячних платежів у розмірі 1000 грн. до 13 числа кожного місяця (а.с.31). Відповідно до копії Довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, [PERSON] підтвердила своїм підписом, що ознайомилась із загальними умовами кредитування (а.с.32). Окрім того, відповідачкою 13.04.2016 року було укладено Договір добровільного страхування життя №NS №200502252 (а.с.33-34). Згідно з виписками по особових рахунках відповідачка користувалася отриманими в кредит грошовими коштами (а.с.35-168). Відповідно до Договору №7_БМ про відступлення права вимоги від 20.07.2020 року, ПАТ «Банк Михайлівський» (первісний кредитор) відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до позичальників зазначених у Додатку №1 (а.с.18-21). Згідно з Витягом з Реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до позивача перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №№200502252 від 13.04.2016 року, загальний залишок заборгованості якої становив 29014,14 грн. (а.с.23). Згідно розрахунком заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Діджи Фінанс», загальна сума заборгованості становить 44281,07 грн., з яких: 29014,14 грн основна сума заборгованості за договором, 12657,23 грн. інфляційне збільшення (за період з 30.08.2021 року по 28.08.2024 року) та 2609,70 грн. 3% річних (за період з 30.08.2021 року по 28.08.2024 року) (а.с.24-25). Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки відповідно до статті 611 ЦК України, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з вимогами ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зокрема, ст.1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Також, виходячи з вимог статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Нормами ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, загальна сума заборгованості, яка підлягає до стягненню з відповідачки на користь позивача становить 44281,07 грн., яка складається з 29014,14 грн. - сума боргу, 12657,23 грн. інфляційне збільшення та 2609,70 грн 3% річних. Щодо заяви про поновлення строку позовної давності суд зазначає, що згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (які набрали чинності 02.04.2020 року), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"№ 211від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 1236від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року на всій території України. Законом України від 8 листопада 2023р. № 3450 -IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини було внесені зміни у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 2102 -IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану» Закон набрав чинності 30.01.2024. Судом встановлено, що згідно п.2 Кредитного договору №200513396 від 23.04.2016 року, кредит відповідачу надано строком на 730 днів, а саме, з 13.04.2016 року по 13.04.2018 року. Тобто визначений законом трирічний строк позовної давності у вказаних правовідносинах слід рахувати з наступного дня після закінчення строку кредитування, а саме з 14.04.2018 року, і в такому випадку останнім днем строку звернення до суду з позовом була б дата 13.04.2021 року. А оскільки вищенаведеними змінами до ЦК України продовжено строки позовної давності передбачені ст.ст.257, 258 ЦК України, які набули чинності до спливу строків позовної давності у вказаних правовідносинах, тобто продовжені в силу внесених змін до закону, а відтак, підстави вважати, що строки позовної давності сплили немає, оскільки такі продовжені в силу внесених змін. Крім того, у ст.265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суд зазначає про розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, понесені позивачем судові витрати в частині сплати судового збору необхідно віднести на рахунок відповідачки, у зв`язку з чим з неї слід стягнути 2422,40 гривень судового збору за подання позовної заяви. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат на правничу допомогу стороною позивача надано: копію договору №26 про надання правової допомоги від 15.02.2024 року, копію додаткової угоди до договору №26 від 15.02.2024 року, копію детального опису наданих робіт. Із вищевказаних документів видно, що вартість наданих послуг становить 7000 грн. Сума гонорару адвоката повинна бути такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціні позову. Для правильного визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Враховуючи те, що позивачем під час розгляду справи понесено витрати на правничу допомогу, то такі витрати підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів, тощо). На думку суду, стороною позивача завищено розмір судових витрат за надані послуги з правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд вважає, що вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 4000,00 грн, що буде співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також часом, витраченим ним на виконання відповідних робіт (надання послуг). На підставі наведеного, ст.11, 141, 205, 512, 514, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: approved