Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визначити [PERSON] додатковий строк терміном один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Вимоги вмотивовані тим, що після смерті матері позивача [PERSON] , відкрилася спадщина на житловий будинок разом з присадибною земельною ділянкою площею 0,34 га, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а також на земельні ділянки (пай) площею 3,88 га та площею 3,97 га. За життя [PERSON] неодноразово зазначала, що бажає все своє майно залишити у спадщину доньці позивача [PERSON] . Однак на початку жовтня 2024 року [PERSON] дізнався про існування заповіту, який склала [PERSON] , заповівши все своє майно позивачеві. До цього часу позивач вважав, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла його донька [PERSON] , а остання в свою чергу вважала, що спадщину прийняв позивач. 08.10.2024 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Зіньковського І.М. із заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у прийнятті цієї заяви через пропуск строку для її подання, що і стало підставою для звернення до суду. 11.04.2024 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. У порядку підготовки справи до судового розгляду судом задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 30.01.2025 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито підготовче провадження по страві, призначено справу до судового розгляду з повідомленням учасників справи. Позивач та його представник у підготовче судове засідання не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, заявлені вимоги підтримав. Від Грунської сільської\~ради Сумської\~областінадійшла заява про розгляд справи без участі представника сільської ради, одночасно зазначено про визнання позовних вимог позивача та відсутність заперечень щодо них. Третя особа у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, врахувавши позицію учасників справи, дійшов наступного висновку. Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29.11.2022 виконавчим комітетом Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області, вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис №86 (а.с. 8). Згідно з заповітом від 08.04.2021, зареєстрованим в реєстрі за №4, [PERSON] житловий будинок разом з присадибною земельною ділянкою площею 0,34 га (Державний акт ІІ-СМ №001371), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельні ділянки (пай) площею 3,88 га (Державний акт серії ІІ-СМ №001361) та площею 3,97 га (Державний акт серії ІІ-СМ №027062) заповіла [PERSON] (а.с. 8 зворот, а.с.36). Судом встановлено та сторонами не спростовується, що позивач є сином померлої [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до довідки Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області від 07.10.2024 №144/02-31 [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована та фактично проживала за адресою: [ADDRESS] одиноко (а.с. 9). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 05.12.2024 №79432679 вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не відкривалася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.34,35). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.\~1220\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частинами 1-3 статті 1268\~ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦПК України для прийняття спадщини встановлюється строку шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Положеннями ст.\~1272\~ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.\~1270\~ЦК України , не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. З аналізу вказаних положень ЦК України вбачається, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що він не звернувся в межах визначеного законом строку до нотаріальної контори за прийняттям спадщини після смерті матері [PERSON] , оскільки вважав, що спадщину прийняла його донька [PERSON] , оскільки саме таку волю неодноразово висловлювала спадкодавця за життя, а про існування заповіту на його ім`я він дізнався лише на початку жовтня 2024 року. При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини необхідно ураховувати свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 06.09.2017 у справі № 6-496цс17. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що спір стосовно спадкового майна відсутній, суд вважає причини пропуску звернення із заявою про прийняття спадщини поважними. Відповідно до ст. ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволенні позовних вимог.

Outcome: approved