Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

12.08.2024 року до суду звернулася представник позивачів адвокат Третяк І.П. в інтересах [PERSON] , [PERSON] із позовною заявою до відповідача про визнання прав та обов`язків забудовника в порядку спадкування за законом. У позовній заяві представник позивача посилалася на те, що батько позивачів [PERSON] був власником житлового будинку (глинобитного), розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належав йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 05 серпня 1992 року секретарем Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, реєстр №41 зареєстрованого Синельниківським міським бюро технічної інвентаризації 21.10.1992 року в реєстровій книзі №38 за реєстром № 10. Згідно з рішенням виконавчого комітету Новогнідської сільської ради №308 від 09.12.1996 року «Про впорядкування записів в погосподарських книгах села Запорожець» в погосподарській книзі за 1986-1990 роки зроблено неправильні записи, точніше переплутана назва вулиць, з чого вбачається, що вищевказаний житловий будинок розташований в [ADDRESS] , а по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з рішення виконкому Новогнідської сільської ради Синельниківського району та довідкою КП «НМБТІ» №352 від 09.05.2024 року. Пізніше вищевказаний глинобитний житловий будинок було зруйновано. На підставі рішення Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області «Про передачу земельних ділянок у власність» №253-11/У від 03 жовтня 2007 року батькові позивачів було передано у власність земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарчих споруд, та 0,16 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області №44 від 13.07.2007 року батько позивачів отримав дозвіл на забудову житлового будинку та господарчих споруд в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,25 га. У 2008 році [PERSON] отримав паспорт забудовника, який було погоджено головним архітектором району, та збудував новий житловий будинок, право власності на який ні в Комунальному підприємстві «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради», ні в Державному реєстрі речових прав не зареєстрованого, що вбачається із вищезазначеної довідки КП «НМБТІ» і з витягу Державного реєстру речових прав. На земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS] знаходяться: житловий будинок з мансардою А-1(2008 року забудови, загальною площею 98,1 кв.м., житловою площею 54,0 кв.м.), гараж Г-1, літня кухня Б-1, сараї В-1, Д-1, Е-1, Ж-1, вбиральні З-1, Л-1, літній душ К-1, огорожа №1-2. Житловий будинок був збудований батьком, але не був введений в експлуатацію, і право власності не було за ним зареєстровано. [INFO] батько позивачів [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на: - вищевказаний житловий будинок; - дві земельні ділянки: площею 0,2103 га, кадастровий номер 1224886400:09:002:0021, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та площею 0,25 га, кадастровий номер 1224886400:09:002:0020 цільове призначення землі житлової та громадської забудови. Заповіту батько не залишив. Єдиними спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом, які прийняли спадщину, є позивачі у справі, як доньки спадкодавця. Спадщину після смерті батька вони прийняли згідно із ст.1269 ЦК України, так як у встановлений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавця подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Пізніше вони звернулись до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Карпенко Н.В. із заявами про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. 01.05.2024 року позивачі отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадщини, а саме на земельні ділянки. А у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вищезазначений житловий будинок нотаріус відмовила, оскільки ними не надано нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності померлого на будинок. У зв`язку із викладеним позивачі звернулися до суду із позовом про визнання за ними прав та обов`язків забудовника в порядку спадкування за законом після смерті їхнього батька. Ухвалою суду від 26.08.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою суду від 16.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У сьогоднішнє судове засідання позивачі не з`явилися, представник позивачів надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, просили прийняти рішення відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , являються рідними доньками [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.04.1973 року, серії [NUMBER] , виданого 22.02.1977 року, про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 14.09.1996 року (а.с.6-8). У свідоцтвах про народження батьком [PERSON] та [PERSON] записаний [PERSON] . [INFO] батько позивачів [PERSON] , [INFO] , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14.10.2023 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Фастівського району Київської області (а.с.5). За життя на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого секретарем Новогнідської сільської Ради народних депутатів Синельниківського району Дніпропетровської області Жигальською К.В., зареєстрованого в реєстрі за №І-41, [PERSON] належав глинобитний жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-12). Згідно з рішенням виконавчого комітету Новогнідської сільської ради №308 від 09.12.1996 року «Про впорядкування записів в погосподарських книгах села Запорожець» в погосподарській книзі за 1986-1990 роки зроблено неправильні записи, точніше переплутана назва вулиць, з чого вбачається, що вищевказаний житловий будинок розташований в [ADDRESS] , а по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з рішення виконкому Новогнідської сільської ради Синельниківського району та довідкою КП «НМБТІ» №352 від 09.05.2024 року. На підставі рішення Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області «Про передачу земельних ділянок у власність» №253-11/У від 03 жовтня 2007 року батькові позивачів було передано у власність земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарчих споруд, та 0,16 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.24-25). Рішенням Виконавчого комітету Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області №44 від 13.07.2007 року, [PERSON] було дозволено забудову житлового будинку та господарчих споруд в [ADDRESS] , на земельній ділянці прощею 0,25 га (а.с.21). У 2008 році [PERSON] отримав паспорт забудовника, який було погоджено головним архітектором району, на індивідуальну забудову садибного житлового будинку в [ADDRESS] (а.с.22). У 2008 році за вищевказаною адресою батько позивачів збудував новий житловий будинок, право власності на який ні в Комунальному підприємстві «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради», ні в Державному реєстрі речових прав не зареєстрованого, що вбачається із вищезазначеної довідки КП «НМБТІ» і з витягу Державного реєстру речових прав. Після смерті батька [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса для оформлення спадщини, після чого 01.05.2024 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадщини, а саме на земельні ділянки (а.с.13-14). А у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вищезазначений житловий будинок нотаріус відмовила, оскільки ними не надано нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності померлого на будинок (а.с.26-27). Частина перша ст. 1220 ЦК України визначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. При цьому, згідно положень ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи №02/2024 вбачається, що в межах шестимісячного строку, а саме 04.03.2024 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Верповської О.В. із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Положеннями ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. 01.05.2024 [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на земельні ділянки площею 0,2103 га та площею 0,25 га, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Однак, у видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок постановами приватного нотаріуса Карпенко Н.В. від 17.07.2024 позивачам було відмовлено. Своє рішення нотаріус мотивував тим, що правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності померлого [PERSON] на будинок, відсутній. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, письмовими доказами в справі було підтверджено неможливість спадкоємця оформити свої спадкові права на житловий будинок в позасудовому порядку. Згідно з пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності. Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 707/1803/16-ц (провадження № 61-1132св17). Також, подібні висновки Верховний Суд зробив у постановах від 12 серпня 2019 року у справі № 607/9408/16-ц (провадження № 61-27922св18) та від 28 травня 2020 року у справі № 2-2317/11 (провадження № 61-13194св18). В постанові від 21 листопада 2018 р. по справі №363/1278/15-ц Верховний Суд зазначив, що якщо будівництво об`єкта нерухомого майна, не введеного в експлуатацію на день смерті спадкодавця, здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини на підставі статті 1216 ЦК України. Процедура прийняття в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів визначена Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 березня 2011 року. Використання за призначенням не прийнятих у встановленому законодавством порядку в експлуатацію об`єктів забороняється. Таким чином, до вирішення питання про прийняття будинку в експлуатацію і його державної реєстрації цей об`єкт не має юридичного статусу житлового будинку, а відтак вірним способом захисту для спадкоємця є звернення до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. З урахуванням зазначеного, суд, взявши до уваги фактичні обставини даної справи, а саме те, що будівництво об`єкта нерухомого майна, яке є предметом спору, здійснювалося [PERSON] згідно із законом, тому його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини після його смерті на підставі статті 1216 ЦК України. Задовольняючи позов, суд також враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 04 травня 2022 року по справі № 372/4235/19 (провадження № 61-655св21). Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, суд вважає, що наявні всі законні підстави для задоволення позову [PERSON] та [PERSON] та визнання за ними прав та обов`язків забудовника в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved