Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Позивачі, в інтересах яких діє представник звернулися до суду з позовом, у якому просили стягнути з ТДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 32 000,00 грн, відшкодування витрат на поховання у розмірі 30 920,00 грн, судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн; стягнути з ТДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 32 000,00 грн, страхове відшкодування пов`язане з втратою годувальника у розмірі 193 080,00 грн, судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн; стягнути з ТДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 32 000,00 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 22.06.2024 приблизно о 08-00 год. в Харківській області, Лозівському районі, смт. Краснопавлівка по вул. Слобожанській, буд.3 відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] керуючи автомобілем «ГАЗ 31105-801», реєстраційний номер [NUMBER] здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] . Внаслідок даного ДТП [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув. За фактом ДТП було внесено відомості до ЄРДР, станом на подання позовної заяви триває судовий розгляд справи. Станом на дату ДТП, цивільно правова відповідальність пов`язана з експлуатацією транспортного засобу «ГАЗ 31105-801» була застрахована в ТДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" відповідно до договору №АТ4851309. Представник вказує, що смерть потерпілого [PERSON] настала на місці ДТП та була прямим причинним наслідком цієї пригоди, шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили умислу потерпілого, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Представник вказує, що таким чином саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними. Таким чином внаслідок вищевказаного ДТП, було завдано матеріальної та моральної шкоди близьким родичам загиблого, зокрема дружині [PERSON] та донькам [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим вони звернулися до суду з даним позовом. Провадження по справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Сторонам був наданий час для подання заяв по суті. Представником відповідача було надано відзив на позов, в якому зазначено, що деякі вимоги позивачів є необгрунтованими та недоведеними, а отже такими, що не підлягають задоволенню. В обгрунтування відзиву представник вказує, що порядок здійснення страхового відшкодування врегульовано спеціальним законом, а саме ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон №1961-IV). Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди зазначає, що відповідно до Закону №1961-IV загальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами, таким чином сума такого відшкодування становить 96 000,00 гривень. Враховуючи те, що станом на день ДТП у загиблого була дружина та двоє доньок, частка розміру страхового відшкодування моральної шкоди становить 32 000,00 грн для кожного з позивачів. Щодо відшкодування витрат на поховання, то представник відповідача зазначає, що [PERSON] на підтвердження понесених витрат на поховання надано копії товарних чеків на загальну суму 30 920,00 грн, однак не було надано жодного документа, яким було би підтверджено понесення даних витрат саме нею. Відносно вимоги [PERSON] про страхове відшкодування пов`язане з втратою годувальника, то представник вказує, що останньою не надано жодного документа на підтвердження перебування на утриманні у загиблого. Крім того на день ДТП, [PERSON] досягла пенсійного віку та отримувала пенсію, що є основним джерелом засобу для існування. Представник заперечила проти визначеного розміру витрат на правову допомогу у сумі 30 000,00 грн., назвавши їх завищеними, не співрозмірними та необґрунтованими. Вказала на те, що доказів понесення таких витрат немає. Також стороною відповідача було заявлено клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи вищевикладене, відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог позивачів відносно стягнення на їх користь моральної шкоди після ухвалення судом вироку, у задоволенні інших позовних вимог відповідач просив відмовити та судові витрати по даній справі покласти на позивачів. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши докази, надані сторонами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи встановлено, що 22.06.2024 приблизно о 08-00 год. в Харківській області, Лозівському районі, смт. Краснопавлівка по вул. Слобожанській, буд.3 відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] керуючи автомобілем «ГАЗ 31105-801», реєстраційний номер [NUMBER] здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] (а.с.50-51). Внаслідок даного ДТП [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.49). Як вказують позивачки, за фактом ДТП було внесено відомості до ЄРДР, станом на дату подання позовної заяви триває судовий розгляд справи. Відповідно до положень ст. 55 Конституції України та чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Оскільки автомобіль відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини. У відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року за № 199/1100/19. Судом було встановлено, що станом на дату ДТП, цивільно правова відповідальність володільця автомобіля «ГАЗ 31105-801» була застрахована в ТДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" відповідно до договору №АТ4851309 (а.с.43). Статтею 22 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон № 1961-VI) визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закон № 1961-VI. Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком. Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть №128 від 24.06.2024 року встановлено, що смерть [PERSON] настала по вул. Слобожанській, біля буд.№3 22.06.2024 року, причиною смерті була тупа травма голови, яка була завдана внаслідок зіткнення велосипедиста з легковим автомобілем (а.с.48). Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Оскільки ДТП відбулося 22.06.2024 року, то відповідно до ст.8 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2024 рік", станом на 01.04.2024 року розмір мінімальної заробітної плати становив 8000,00 гривень, тобто загальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі смертю [PERSON] становить 96 000,00 гривень. На момент смерті у загиблого [PERSON] була дружина [PERSON] (а.с.39) та дві доньки [PERSON] (а.с.44-45) та [PERSON] (а.с.46-47) враховуючи те, що загальний розмір відшкодування шкоди становить 96 000,00 грн, то частка страхового відшкодування моральної шкоди, яка належить кожній позивачці становить 32 000,00 гривень. Кожною позивачкою заявлено суму відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю потерпілого у розмірі 32 000,00 грн. Відповідач у відзиві не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 32 000,00 грн. кожній позивачці, але після ухвалення судом вироку у справі за обвинуваченням [PERSON] . В силу норм частини другої статті 1167, частини п`ятої статті 1187 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2019 року у справі № 352/342/17. Матеріалами справи підтверджено, що смерть потерпілого настала внаслідок ДТП, що підтверджується належними та допустими доказами, а тому відсутність у матеріалах справи доказів притягнення винної особи до кримінальної відповідальності або закриття кримінального провадження відносно неї не може бути підставою для відмови у відшкодуванні завданої позивачам шкоди в межах суми страхового відшкодування. Відносно вимоги позивачки [PERSON] стосовно відшкодування витрат на поховання загиблого [PERSON] , суд зазначає наступне. Пунктом 27.4. Закону № 1961-VI визначено, що страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. [PERSON] на підтвердження понесених витрат на поховання батька [PERSON] надано копії товарного чеку №2 на суму 3800, 00 грн. та чеку №9 на суму 27 120,00 грн. від 23.06.2024 року, що загалом становить 30 920,00 грн (а.с.36). На даних чеках мається напис " [PERSON] на поховання [PERSON] " Однак, з наданих позивачкою доказів неможливо встановити, що саме нею були понесені ці витрати, крім того, інших доказів, які б підтверджували понесення позивачкою витрат на поховання, ніж тих, що вищенаведені, позивачка суду не надала, і матеріали справи таких доказів не містять. Крім того, дружина загиблого, позивачка [PERSON] просить стягнути з ТДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" страхове відшкодування пов`язане з втратою годувальника у розмірі 193 080,00 грн., оскільки вказує, що перебувала на утриманні у загиблого чоловіка. Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Із змісту вищезазначеної норми вбачається, що право на відшкодування шкоди має особа, яка перебувала на утриманні у особи, що загинула (або мала право перебувати на її утриманні). Разом з тим, у даній нормі міститься вказівка на умови, за яких особа набуває відповідне право та строк протягом, якого має здійснюватися відшкодування, в залежності від того, до якої категорії відноситься особа, що перебувала на утриманні (дитина, чоловік, дружина, особа з інвалідністю тощо). Водночас, даний перелік не встановлює коло осіб, які автоматично вважаються такими, що перебували на утриманні у потерпілої особи. Ст. 1200 ЦК України прямо встановлені наступні умови, за яких особа набуває право на отримання відшкодування, а саме: непрацездатність особи; факт перебування особи на утриманні у загиблого (або наявність такого права).З аналізу даної статті вбачається, що ці дві умови повинні мати місце одночасно, тобто один лише факт непрацездатності особи не є достатньою підставою для здійснення їй відшкодування в порядку ст. 1200 ЦК України. Згідно правових висновків, які містяться у постанові Верховного Суду по справі № 165/325/17 (провадження № 61-11674св18) від 18 квітня 2018 року: «Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № б «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму встановленого законом. Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»). Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік. Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо. У постанові Верховного Суду по справі № 301/160/17 (провадження № 61- 28415св18) від 10 жовтня 2018 року, зазначено: «право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом». На підтвердження факту того, що [PERSON] перебувала на утриманні загиблого [PERSON] , позивачка надає копію пенсійного посвідчення № [NUMBER] (а.с.42) з якого вбачається, що вона є пенсіонеркою за віком та згідно до довідки про доходи від 11.07.2024 року за №2701 7904 9477 6718 отримує пенсію (а.с.40), сума якої за період з 01.06.2023 року по 01.02.2024 року становить 2760,00 грн. щомісячно, а з 01.03.2024 року по 01.05.2024 року 2980,00 грн. Також позивачка надає довідку про доходи загиблого чоловіка [PERSON] від 11.07.2024 року за період з липня 2023 по червень 2024 року, у якій зазначено, що сума загального доходу за вказаний період становить 122 257,45 грн. Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» затверджено прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, з 01 січня у розмірі 2093 грн. Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» затверджено прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, з 01 січня у розмірі 2361 грн. Таким чином, дохід [PERSON] більший за прожитковий мінімум, і фактично пенсія була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування. Крім цього, відповідно до вимог ст.38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з твердженням відповідача і зазначає, що надані [PERSON] документи не можуть вважатися належними та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 77 та 78 ЦПК України, які б підтверджували факт перебування останньої на утриманні у загиблого [PERSON] . Щодо вимоги позивачів стосовно стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000, 00 гривень, суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1 та 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, ч. 8 якої передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Зокрема, згідно з положеннями ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові КАС ВС від 11.06.2020 по справі №821/227/17, а також у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). Насамкінець варто зауважити, що чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. З матеріалів справи вбачається, що 08.07.2024 р. позивачки та АО "Автопоміч Україна" уклали Договори №Ж370, №Ж371 та №Ж381 про надання професійної правничої допомоги, предметом яких сторони визначили, що Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати Клієнтам (в даному випадку позивачкам) правничу допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених Договором, по стягненню грошової компенсації за шкоду, спричинену позивачкам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22.06.2024 року, в результаті якої загинув потерпілий [PERSON] (а.с.28-33). Відповідно до детальних розрахунків робіт виконаних для надання правничої допомоги від 11.10.2024 року до кожного вищевказаного договору, вартість наданих послуг 10 000, 00 грн., що загалом становить 30 000,00 грн. Професійну правничу допомогу, обумовлену вищевказаними Договорами, надавала адвокат Найда К.В. (а.с.16). Представник відповідача заперечила проти визначеного розміру витрат на правову допомогу у сумі 30 000,00 грн. назвавши їх завищеними, не співрозмірними та необґрунтованими. Зазначила, що справа не є складною, підготовка до її розгляду не потребує дослідження великих обсягів чинного законодавства, оскільки спірні відносини врегульовані ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Додатково вказує, що АО "Автопоміч" спеціалізується саме на наданні правничої допомоги у справах пов`язаних з ДТП. Крім того, на підтвердження оплати послуг адвоката позивачами не надано жодних доказів, що є підставою для відмови у стягненні таких витрат. Враховуючи викладене стороною відповідача було заявлено клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до правового висновку, який міститься в постанові Верховного Суду від 19.08.2021 року у справі №369/9099/18 суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial