Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

позивач [PERSON] 13.03.2024 звернувся в суд із позовом, в якому просить стягувати із відповідачки [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову покликається на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою [PERSON] , у шлюбі у них народилось двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . 14.01.2019 шлюб між ними було розірвано. Після вторгнення російських військ на територію України, він із сином переїхали проживати у м.Львів, як внутрішньо переміщені особи, про що отримали відповідні довідки. Старша донька на даний час проживає за кордоном. Він є офіцером Збройних сил України та проходить військову службу з дислокацією у Львівській області. Мати дітей відповідачка [PERSON] залишила їх та поїхала за кордон, вона з ними не спілкується і не здійснює свого обов`язку щодо їх утримання. Таким чином, із покликанням на ст. ст. 181, 182, 183 Сімейного кодексу України, просить стягувати з відповідачки аліменти у примусовому порядку, для можливості матеріального забезпечення неповнолітнього сина усім необхідним. Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01.05.2024\~задоволено позов та ухвалено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.03.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Окрім цього, стягнуто із [PERSON] в дохід\~держави 1\~211\~грн 20\~коп судового збору. Ухвалою суду від 13.02.2025 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 01.05.2024 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від відповідачки [PERSON] 21.02.2025, в інтересах якої діє представник адвокат Болюбаш І.О., надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог, з таких підстав. 14 січня 2019 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва шлюб сторонами було розірвано, однак вони ще певний час намагались налагодити стосунки, проте подальше спільне проживання було неможливим. У вересні 2021 року відповідачка разом із молодшим сином [PERSON] , [INFO] , переїхали на орендовану квартиру за адресою: [ADDRESS] . Старша дочка [PERSON] , [INFO] , на той час вже навчалась за кордоном, тому проживала окремо від батьків. Позивач не міг прийняти той факт, що вона з сином буде проживати окремо, постійно переслідував її, погрожував, слідкував за нею, влаштовував справжній терор. Попри складність у стосунках з колишнім чоловіком, вона не перешкоджала його спілкуванню із сином, син часто проводив вихідні з батьком, однак постійно проживав син разом із матір`ю та її цивільним чоловіком за адресою: [ADDRESS] . У листопаді 2021 року позивач взяв сина на вихідні та з того часу вони проживали разом. Син [PERSON] , піддавшись впливу і вмовлянням батька, повідомив матері, що хоче проживати разом з ним. Зазначила, що доводи позивача у позовній заяві про те, що після вторгнення російських військ на територію України він із сином [PERSON] переїхав жити до Львова як внутрішньо переміщені особи, не відповідає дійсності. Так, з початку повномасштабного вторгнення, не дивлячись на всі проблеми у взаєминах сторін по справі, позивач надав відповідачці свій автомобіль, аби остання вивезла дітей з м. Миколаєва у більш безпечне місце, а саме до м. Львова, де мешкають його батьки. 24 лютого 2022 року вона разом із дітьми вирушила до м.Львова. Оскільки старша дочка навчається у Словаччині, вона відразу поїхала туди, а з молодшим сином вона залишились у помешканні батьків позивача та мала намір в подальшому виїхати до Республіки Польща. Разом з тим, родичі колишнього чоловіка чинили опір і не давали їй забрати сина із собою. Відносини між відповідачкою та родичами позивача були дуже неприязні, вона не могла залишатись у їх помешканні, а коштів винайняти окреме житло у Львові вона не мала, тому вимушена була скористатись програмою для біженців та виїхати за межі України, залишивши сина тимчасово з батьками позивача. У квітні 2022 року вона повернулась в Україну, щоб забрати сина із собою в більш безпечне місце проживання, проте родичі колишнього чоловіка, а саме його брат, дитину не віддали, сама ж дитина також вже не хотіла їхати до іншої країни. [PERSON] вимушена була повертатись до країни її тимчасового перебування одна, проте з сином спілкування весь час підтримувала в телефонному режимі. В листопаді 2022 року вона знову приїжджала на територію України з наміром побачити та забрати з собою сину, однак їй знову це не вдалось. Не заслуговують на увагу і твердження позивача про те, що вона з дітьми не спілкується і не здійснює свого обов`язку щодо їх утримання, оскільки вона на протязі 2022-2025 років добросовісно переводить кошти на особистий рахунок позивача на утримання спільного сина, у призначенні платежу вона зазначає призначення такого. Так, на протязі 2022-2025 років, відповідачка переказала на рахунок позивача кошти на утримання їх спільного сина на загальну суму 194 749,20 грн. Проте, позивач даний факт приховав від суду, натомість зауважив у позові, що матеріальної допомоги на утримання дитини [PERSON] не надає. Таким чином, вважає, що позивач навмисно ввів суд в оману, надаючи недостовірну інформацію. Виходячи із розміру коштів, які відповідачка щомісяця переказує на утримання сина, ствердила, що саме вона фінансово забезпечує більшість або навіть всі витрати на потреби дитини. Окрім цього, звертає увагу на те, що фактичне проживання відповідачки окремо від сина з квітня 2022 року є вимушеним через повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України та безпосередню близькість місця проживання її родини (м. Миколаїв) до зони активних бойових дій. Враховуючи викладене, [PERSON] вважає, що в даній справі взагалі відсутній предмет спору, оскільки вона приймає безпосередню участь в житті сина, постійно спілкується з ним, всіляко підтримує його та матеріально забезпечує. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Качор С.Б. в судовому засіданні позов підтримали, просили такий задовольнити, надали пояснення, які відповідають змісту позовної заяви. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Болюбаш І.О., яка брала участь в справі в режимі відеоконференції, заперечила щодо задоволення позовних вимог, надала пояснення, які відповідають змісту відзиву на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14.09.2011 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №2912. Судом встановлено, а також не оспорюється учасниками справи, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , як внутрішньо переміщені особи, що підтверджується довідками Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 13.04.2022. Зазначене також підтверджується актом №47 від 18.02.2025, складеним комісією ЛКП «Житловик-С», а також актом обстеження умов проживання від 25.02.2025 провідних спеціалістів відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району. Згідно із ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її батька і у твердій грошовій сумі. Частинами 1, 2\~статті 182 Сімейного кодексу України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)\~наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. В ході розгляду справи, встановлено, що відповідачка [PERSON] добровільно протягом 2022-2025 років перераховувала кошти на рахунок позивача [PERSON] , що підтверджується наданими платіжними інструкціями, у яких зазначено призначення платежу: кошти для придбання одягу та навчання, придбання шкільних товарів, аліменти для сина [PERSON] . Разом з тим, добровільне перерахування коштів на утримання дитини не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягненні аліментів на утримання того з батьків, з ким проживає дитина, відтак враховуючи те, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем, з відповідачки слід стягувати аліменти в примусовому порядку. З положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована\~Україною 27.02.1991, а також вищезазначених норм Сімейного кодексу України, вбачається, що\~під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України\~«Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На підставі зазначеного вище, при визначенні розміру аліментів, суд враховує задовільний стан здоров?я та матеріальне становище дитини, та приходить до висновку, що з відповідачки в користь позивача на утримання малолітньої дитини слід щомісячно стягувати аліменти у розмірі 1/4 всіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття. У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Однак, зважаючи на те, що у даній справі було скасовано заочне рішення від 01.05.2024, а також в ході розгляду справи встановлено, що відповідачка [PERSON] добровільно сплачує аліменти, зокрема по лютий 2025 року включно, суд приходить до висновку, що слід стягувати аліменти з відповідачки на користь позивача на утримання малолітньої дити, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, слід зазначити таке. Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню 1\~211,20 грн судового збору.

Outcome: partial