Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

15.10.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 28 355,05 гривень та судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 гривен. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що29.07.2023 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладений договір позики № 76535946. Відповідно до п.2.1-2.3 цього Договору товариство зобов`язалося надати позичальнику позику у розмірі 3300,00 грн. Строк позики (строк договору) становить 25 днів. Процентна ставка (базова)/день - 2,5% (фіксована). Дата повернення позики встановлено 23.08.2023. Відповідно до пункту 5.5 цього Договору позичальник попереджений, що у випадку неналежного виконання зобов`язань за договором, позикодавець має право без згоди позичальника передати свої права кредитора (відступити право вимоги) за договором. Залучити колекторську компанію для врегулювання простроченої заборгованості, або звернутись до суду для примусового стягнення заборгованості. 14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 14/06/21. Згідно з п.1.2 укладеного договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на оскарження яких належить клієнту. Окрім цього, 21.06.2023 між ТОВ «АВЕНУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту № 6785815, відповідно до п.1.3. якого товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит на споживчі потреби на суму 6000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі, передбачені Договором.Пунктом 1.4 договору визначено, що кредит надається строком на 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів.Відповідно до п. 1.5.1 договору стандартна процента ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту , вказаного у п. 1.4 договору.Відповідно до п. 1.7 договору орієнтована загальна вартість кредиту складає за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредиту - 45138,26% річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 36308,87% річних. Відповідно до пункту 4.1 Договору про надання споживчого кредиту від 21.06.2023 № 6785815, товариство має право укласти договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке відступленням протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення. 13.02.2024 між ТОВ «АВЕНУС УКРАЇНА» та позивачем ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 13022024. Відповідно до Акта прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу від 13.02.2024 № 13022024 від 13.02.2024, позивач прийняв Реєстр Боржників кількістю 6284, та позивач стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Згідно з Витягом з Реєстру божників до договору факторингу від 13.02.2024 № 13022024, сформованого позивачем 25.09.2024, до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» перейшло право вимоги за договором № 6785815, укладеного з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у сумі 14740,80 грн, з яких: 6000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 9740,80 грн - заборгованість за відсотками. У зв`язку з невиконанням відповідачем свої зобов`язань, позивач звернувся до суду про стягненнясуми заборгованості: за договором позики № 76535946 у розмірі - 12614,25 грн (3300,00 грн - заборгованість за основним боргом, 9314,25 грн - заборгованість за процентами), та за договором про надання споживчого кредиту № 6785815 у розмірі 15740,80 грн (6000,00 грн - заборгованість за основним боргом, 9740,80 грн - заборгованість за процентами), всього на суму 28 355,05 грн. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Скриль Ю.А. Ухвалою суду від 16.10.2024відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від представника відповідача 12.11.2024 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого з позовними вимогами [PERSON] не згодний, проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що за договором позики № 76535946 від 21.06.2023 до позивача право вимоги не перейшло. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18, від 24.04.2018 у справі № 914/868/17, від 18.10.2018 у справі № 910/11965/16, від 25.10.2022 у справ № 607/14378/21, від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17, від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18, вважає, що права майбутньої вимоги на момент укладення договору має бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» щодо відповідача на момент укладення Договору факторингу № 14/06/21 вiд 14.06.2021 не існувало та сторони не могли передбачити, що 29липня 2023 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладе договір позики з відповідачем. За договором про надання споживчого кредиту від 21.06.2023 № 6785815, сторона відповідача зазначила, що проценти розраховані та нараховані в порушення вимог Законів України «Про споживче кредитування» (зі змінами від 24.12.2023), зокрема за період з 22.04.2024 по 15.06.2024 нараховано проценти виходячи з процентної ставки 1,99% в день замість вірної максимальної ставки - 1,5%. Договір про надання споживчого кредиту мають нечіткі положення. Також зазначено, що відповідач є військовозобов`язаним та зарахований до лав ЗСУ. Від позивача 16.11.2024 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої не згоден з аргументами сторони відповідача, вважає що право вимоги за вказаними договорами перейшло позивача, стверджує про наявність достатніх доказів на підтвердження зарахування на банківську картку, вказану відповідачем під час укладання в електронному вигляд договорів, кредитних коштів за договорами. Долучено розрахунки заборгованості первісними кредиторами за наведеними договорами. Разом з відповіддю на відзив стороною позивача заявлено клопотання по витребування доказів, яке ухвалою суду від 20.12.2024 задоволено та витребувано з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформацію щодо наявності у [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) карткового рахунку відкритого у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (МОНОБАНК), станом на 21.06.2023; належності у [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] ; надходження на картковий рахунок № [NUMBER] , 21.06.2023 грошових коштів у розмірі 6000,00 гривень, за кредитним договором № 6785815; 29.07.2023 грошових коштів у розмірі 3000,00 гривень за кредитним договором №76535946. На виконання ухвали суду від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» 28.01.2025 надійшла витребувана інформація. Представником відповідача 28.11.2024 надані пояснення по справі, відповідно до яких звертає увагу суду на пропуск строку, передбаченого вимогами ЦПК України, подачі позивачем доказів по справі, просить не приймати їх до уваги. Проти задоволення клопотання про витребування доказів заперечує, у зв`язку з відсутністю належного обґрунтування пропуску строку для звернення до суду з таким клопотанням та неможливістю раніше порушити вказане питання та витребувати відповідні докази. Від позивача 03.12.2024 надійшли додаткові пояснення по справі, відповідно до яких зазначає про помилковості зазначення на одному з аркушів відповіді на відзив прізвища [PERSON] , також надає додаткові пояснення з приводу неможливості надати докази, про витребування яких клопоче перед судом. Також у вказаних поясненнях просить справу розглядати за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Позивач у позовній заяві та додаткових поясненнях від 03.12.2024 просив розглядати справу за відсутності представника позивача. У судовому засіданні 18.02.2025 представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та поясненнях, також суду надала пояснення, в яких зазначила, що договори, за якими позивачем стягується заборгованість, були укладені [PERSON] , кошти у розмірі 6000,00 грн ним фактично отримані. Кошти у розмірі 3000,00 грн за договором позики ним не отримувались. Звернула увагу суду на те, що позивачем не надано достатніх, належних доказів на підтвердження наявності та розміру у відповідача заборгованості, а надана позивачем розрахунки заборгованості не є достатніми та достовірними доказами такої заборгованості. У наданих договорах факторингу частина аркушів відсутня. Акти прийому-передачі Реєстру Боржників за договорами факторингу мають порожні місця у тексті документа. Окрім цього, відповідач з 27.08.2022 по теперішній час перебуває на військовій службі та звільнений від сплати процентів за користування кредитом. Вислухавши думку та аргументи представника відповідача, надані пояснення, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Щодо вимог про стягнення заборгованості за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 29.07.2023 № 76535946 Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частини перша - третя, п`ята, шоста статті 203 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Наведене відповідає позиції Верховного Суду України, сформованій у справі №752/8842/14-ц від 05.07.2017. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19, від 16.10.2020 у справі №910/12787/17. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 6785815 укладений між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] 29липня 2023 року. Відповідно до п.2.1-2.3цього Договору товариство зобов`язалося надати позичальнику позику у розмірі 3300,00 грн. Строк позики (строк договору) становить 25 днів. Процентна ставка (базова)/день - 2,5% (фіксована). Дата повернення позики встановлено 23.08.2023. Відповідно до пункту 5.5 цього Договору позичальник попереджений, що у випадку неналежного виконання зобов`язань за договором, позикодавець має право без згоди позичальника передати свої права кредитора (відступити право вимоги) за договором. Залучити колекторську компанію для врегулювання простроченої заборгованості, або звернутись до суду для примусового стягнення заборгованості. При цьому вказаним пунктом встановлений обов`язок позикодавця про повідомлення позичальника про таке відступленням або залучення колекторської компанії протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення або залучення колекторської компанії. Як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу №14/06/21. Згідно з п.1.2 укладеного договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити фактору правогрошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на оскарження яких належить клієнту. Відтак, договором факторингу № 14/06/21від 14.06.2021 встановлено, що предметом відступлення за ним є право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб, та відсутні умови щодо грошових вимог, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу. 28.07.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, відповідно до якої змінено редакцію пункту 1.3 Договору факторингу. При цьому всі інші умови договору залишились без змін. 25.01.2024 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Додаткову угоду № 16 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, відповідно до якої внесені зміни до договору факторингу, зокрема доповнено положеннями щодо загальної суми права вимоги згідно з реєстрами боржників №№ 14-16 від 25.01.2024, суми коштів, яка підлягає сплаті фактором клієнту. Дія вказаної додаткової угоди діє виключно до Реєстру Боржників №№ 14-16 від 25.01.2024 Відповідно до Витягу з Реєстру боржників № до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, позивач набув право вимоги до відповідача за договором позики № 76535946 у загальному розмірі 12614,25 грн. Суд звертає увагу на те, що станом на 14.06.2021 (на момент укладення договору факторингу № 14/06/21 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» від та позивачем ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ ЗПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ») на виконання п.1.1-1.2. договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 не було складено та підписано Реєстру боржників та Акта приймання-передачі відповідного Реєстру боржників, про що свідчить відсутність вказаних документів в матеріалах справи. Під час оцінки доказів, суд встановив, що в матеріалах справи відсутнє повідомлення про відступлення права грошової вимоги за Договором позики № 76535946 від 29.07.2023 та будь-яке підтвердження про направлення [PERSON] такого повідомлення за договором факторингу (додаткові пояснення по справі від 03.12.2024). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб) а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до приписів ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. З зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно з правовою позицією, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/1706/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч.1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. В постанові від 18.10.2023 у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012). З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 грошові зобов`язання [PERSON] за Договором позики №76535946 від 29.07.2023 ще не існували, а відтак і не могли відступатися права позикодавця за цим договором. Оскільки на момент укладення Договору факторингу ще не виникло зобов`язання між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] , то у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати позивачу ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ ЗПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» на підставі Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року. У договорі факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 у розділі визначення термінів вказано, що право вимоги - це права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі договору позики. Отже, враховуючи, що строк дії Договору позики №76535946 від 29.07.2023 обчислюється з моменту його укладення сторонами, то даним правом відступати право вимоги до позичальника кредитодавець наділений саме з часу укладання договору, тобто з 29.07.2023 року. Права майбутньої вимоги на момент укладення договору має бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до [PERSON] , на момент укладення Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року не існувало та сторони не могли передбачити, що 29.07.2023 року «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладе договір позики з відповідачем. Крім того, на час укладення договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Таким чином ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» здійснило передачу невизначених вимог, оскільки жодної вимоги щодо відповідача на момент укладення договору факторингу не існувало. Ураховуючи, що позивачем ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за договором позики від первісного кредитора ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ». Таким чином, договором позики № 76535946, укладеним 29.07.2023 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] , не порушуються права і законні інтереси ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», а відтак суд дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача. Окрім цього, згідно з витребуваною з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформацією судом встановлено, що у відповідача станом на 21.06.2023 дійсно наявні рахунки, відкриті в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», банківська картка № [NUMBER] була емітована банком на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Водночас 29.07.2023 не виявлено зарахування коштів у сумі 3000,00 грн на картковий рахунок [NUMBER] , що належить [PERSON] . Таким чином позивачем також не доведений факт отримання відповідачем грошових коштів за договором позики від 29.07.2023. Отже, у задоволенні позову ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» про стягнення заборгованості за договором позики від 29.07.2023 № 76535946, слід відмовити з підстав відсутності порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача. Доводи позивача вказані висновки не спростовують, оскільки зводяться до довільного трактування норм права на власну користь. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо вимог про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 21.06.2023 № 6785815 З матеріалів справи вбачається, що договір про надання споживчого кредиту № 6785815 укладений між ТОВ «АВЕНУС УКРАЇНА» та [PERSON] 21 червня 2023 року шляхом накладення відповідачем електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора С1875 21.06.2023 о 18:42:38 годині, відповідно до п.1.3. якого товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит на споживчі потреби на суму 6000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі, передбачені Договором. Пунктом 1.4 договору визначено, що кредит надається строком на 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. Відповідно до п. 1.5.1 договору стандартна процента ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту , вказаного у п. 1.4 договору. Згідно з п. 1.5.2 договору знижена процентна ставка складає 1,692% в день та застосовується відповідно до таких умов: якщо споживач до 11.07.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач як учасник Програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну проценту ставку , в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Відповідно до п. 1.7 договору орієнтована загальна вартість кредиту складає за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредиту - 45138,26% річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 36308,87% річних. Паспортом споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартна форма), підписана [PERSON] 21.06.2023 о 18:42:38 годині за допомогою одноразового ідентифікатора С1875, також зазначено про суму кредиту - 6000,00 грн, строк кредитування - 360 днів, стандартна процентна ставка складає 726,35% річних (1,99% в день), знижена процентна ставка - 617,40% річних (1,692% в день). За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно з частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів та досліджених доказів справи вбачається, що [PERSON] за особливостями укладення кредитного договору в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С1875, 21.06.2023 о 18:42:38 уклав договір про надання споживчого кредиту № 6785815 з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Згідно з інформацією, витребуваною з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» встановлено, що у відповідача станом на 21.06.2023 дійсно наявні рахунки, відкриті в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», банківська картка № [NUMBER] була емітована банком на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . На вказану картку 21.06.2023 дійсно відбулось зарахування коштів у розмірі 6000,00 грн від EasyPay, згідно з уточненою інформацією від партнерів, зарахування було за ініціативою ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (ЄДРПОУ 41078230) за кредитним договором № 6785815. Окрім цього суд звертає увагу, що стороною відповідача факт укладання договору про надання споживчого кредиту від 21.06.2023 № 6785815 та отримання споживчого кредиту у розмірі 6000,00 грн не оспорюється, у запереченнях (відзив на позов, пояснення по справі) наводиться аргументація невідповідності умов договору вимогам чинного законодавча, невірного розрахунку та нарахування процентів, зауваження до наданих позивачем доказів. Згідно з наданими представником відповідача у судовому засіданні поясненнями, [PERSON] дійсно отримав грошові кошти у розмірі 6000,00 грн, та на час розгляду справи не повернув. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доведеність факту укладання та отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 6000,00 грн. Отже, суд встановив, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за договором про надання споживчого кредиту виконало та надало йому кредит в сумі 6000,00 грн. Відповідно до пункту 4.1 Договору про надання споживчого кредиту від 21.06.2023 № 6785815, товариство має право укласти договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке відступленням протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення. Як вбачається з матеріалів справи, 13.02.2024 між ТОВ «АВЕНУС УКРАЇНА» та позивачем ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 13022024. Відповідно до Акта прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу від 13.02.2024 № 13022024 від 13.02.2024, позивач прийняв Реєстр Боржників кількістю 6284, та позивач стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Згідно з Витягом з Реєстру божників до договору факторингу від 13.02.2024 № 13022024, сформованого позивачем 25.09.2024, до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» перейшло право вимоги за договором № 6785815, укладеного з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у сумі 14740,80 грн, з яких: 6000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 9740,80 грн - заборгованість за відсотками. Щодо доводів сторони відповідача, що позивачем не надано суду доказів, які підтверджували виконання ним обов`язку щодо повідомлення відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що позивачем не надано доказів на підтвердження направлення первісним кредитором на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги до позивача. За змістом статей 516, 517 ЦК України боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Тобто неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Під час оцінки доказів та встановлення обставин по справі, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Згідно з наданими стороною відповідача копіями посвідчення офіцера серії [NUMBER] від 20.02.2022 та посвідчення серії [NUMBER] від 07.07.2023, [PERSON] перебуває на військовій службі в Збройних Силах України. Відповідно до вказаного посвідчення офіцера, відповідачу 24.04.2023 присвоєне чергове військове звання. Згідно з Довідкою форми 5 (видається військовослужбовцям), виданою командиром військової частини, [PERSON] перебуває на військовій службі з 27.08.200 по теперішній час за контрактом. Суд приймає вказані докази на підтвердження факту наявності у відповідача статусу військовослужбовця, на якого розповсюджується дія норм, передбачених ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Суд також приймає аргументи сторони відповідача щодо невірного розрахунку та нарахування процентів за договором про надання споживчого кредиту від 21.06.2023 № 6785815, оскільки спірні правовідносини підпадають під дію Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування», відповідно до норм яких максимальний розмір денної процентної ставки становить 1%, а з 22.11.2023 (дата внесення змін до норми ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», набрання чинності з 24.12.2023) не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5% З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 21.06.2023 № 6785815 з [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі заборгованості за тілом кредиту - 6000,00 грн. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо сплати судового збору За приписами ч. 1.ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ураховуючи часткове задоволення позовних вимог на 21,16% (6000 *100:28355,05) від заявленої до стягнення суми заборгованості, то судовий збір який підлягає стягненню з відповідача становить 640, 72 грн (3028* 21,16%). Щодо зазначених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витребування доказів, проведенням їх огляду за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів у розмірі 1514,00 грн, суд зауважує, що відсутні будь-які докази того, що позивач поніс відповідні витрати, пов`язані з розглядом справи. Витребувані в порядку ст. 83 ЦПК України судом докази з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» наданні товариством безпосередньо до суду, їх огляд за місцезнаходженням не приводився. Отже вказана вимога є необґрунтованою та задоволенню не підлягає На підставі викладеного та

Outcome: partial