Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~02.12.2024 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є мамою: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, з яким вона не перебувала в зареєстрованому шлюбі, але який визнав себе батьком доньок, на підставі п.1 ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча має таку можливість, та не приймає участі у їх вихованні, а тому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки від усього заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексу інфляції, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2024 року, справу передано на розгляд головуючому судді Н.В. Шептицькій (ас 18), яка ухвалою від 05.12.2024 року прийняла позовну заяву до розгляду, відкрила спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначила судове засідання на 07.01.2025 року (ас 22), яке ухвалою суду від 07.01.2025 року відкладено на 28.01.2025 року (ас 39-40), яке ухвалою суду від 28.01.2025 року відкладено на 27.02.2025 року (ас 54-55). Сторони були вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи (ас 56-58, 60-61). Заяв та/або клопотань про відкладення розгляду справи не подали. 07.01.2025 року позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (ас 36). Відповідач відзиву на позовну заяву та/або клопотання про зупинення провадження у справі не подав. Суд ухвалив: проводити заочний розгляд справи у відсутності сторін, згідно частини 1 статті 223, частини 1 статті 279 ЦПК України, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 27.02.2025 року - дата складення повного судового рішення. В судовому засіданні, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення позовної заяви по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, суд встановив наступне. Сторони, які не перебували в зареєстрованому шлюбі, є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні та вихованні. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач проживає окремо від позивача та дітей, перебуває на військовій службі в ЗСУ, отримує дохід, добровільно утримувати дітей не бажає, участі у житті доньок не приймає та не цікавиться ними. Позивач самостійно займається вихованням дітей, матеріально їх забезпечує, піклується про їх фізичний та духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя. Встановлені обставини підтверджуються: витягом з реєстру територіальної громади (ас 8), свідоцтвом про народження [PERSON] (ас 9), свідоцтвом про народження [PERSON] (ас 10), довідкою КЗ ЗСО «Пожарківська гімназія» від 22.11.2024 року №117 (ас 11), довідкою КЗ ЗСО «Пожарківська гімназія» від 29.11.2024 року №118 (ас 12), довідкою Форми ОК-5 ПФ України (ас 13-15), довідкою Рожищенського УСЗН від 20.11.2024 року №802 (ас 16), повідомленням [INFO] від 15.01.2025 року (ас 50). Судом установлено, що рівень доходів позивача не дає їй можливості самостійно утримувати двох малолітніх дітей на належному рівні, а сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні дітей, у зв`язку з чим в останніх існує спір з даного приводу. Твердження позивача про те, що відповідач ніяким чином не бере участі в утриманні та вихованні дітей, останній не заперечив і не спростував, хоча суд надав йому таку можливість у встановленому ЦПК України порядку. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина 3\~статті 51 Конституції України). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно\~статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України\~передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини в їх сукупності, а саме: наявність у сторін двох неповнолітніх дітей, які перебувають на утриманні позивача, дохід якої не дозволяє забезпечити належний матеріальний рівень життєдіяльності доньок, а відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дітей, суд доходить висновку, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у частці від заробітку (доходу) їх батька. Також, згідно абзацу 3 пункту 17\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище позивача. З досліджених у судовому засіданні письмових доказів суд позбавлений можливості перевірити матеріальне становище відповідача, оскільки він не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та не долучив докази на підтвердження свого матеріального стану, документально не підтвердив види та розміри своїх доходів. За таких обставин суд зазначає наступне. Частиною 2\~статті 182 СК України\~встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для: дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Положеннями\~статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»\~поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дітей повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. За змістом\~статті 141 СК України\~батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до частини 1\~статті 182 СК України\~передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Проаналізувавши письмові докази в їх сукупності, виходячи із засад розумності, справедливості, а також враховуючи пріоритетність інтересів дітей, на користь яких стягуються аліменти, і визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, особу відповідача, який є чоловіком працездатного віку, не інвалід, не хворіє, на утриманні інших неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків немає, а також те, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків, суд доходить висновку, що вимоги позивача в частині визначення розміру частки заробітку (доходів), яка підлягає стягненню з відповідача щомісячно на кожну дитину, є підставними та обгрунтованими, а тому підлягають до задоволення і з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 частки від усього заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексу інфляції, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення старшою дитиною повноліття. На думку суду, такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, їх фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом не є надмірним та обтяжливим для відповідача, і є достатнім для забезпечення розумних потреб неповнолітньої дитини та відповідає принципу рівноправності обов`язків обох батьків по утриманню неповнолітніх дітей. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Згідно повідомленням [INFO] від 15.01.2025 року (ас 50), [PERSON] 15.02.2023 року призваний на військову службу до військової частини (номер частини). Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, згідно пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач згідно пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати слід віднести за рахунок держави. Крім того, суд зауважує, що предметом позову є питання утримання двох малолітніх дітей і зупинення провадження у цій справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України, яке, зважаючи на обставини ведення проти України агресивної війни та запровадження воєнного стану й оголошення мобілізації, може тривати понад розумний строк розгляду цієї справи. А це не забезпечить дотримання найкращих інтересів дітей, тому суд не вбачає підстав для зупинення провадження у справі, відповідно до вимог п.2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. На підставі частини 1\~статті 430 ЦПК України\~рішення суду про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved