Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 10 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Болозенко Т.О., скасувавши рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.04.2013, посилаючись на вчинення оспорюваного правочину на наявність підпису на ньому іншою особою. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що [INFO] помер її брат [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина. Однак звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті брата, вона дізналась про факт дарування спірної квартири, належної за життя брату, ще 10 квітня 2013 року відповідачу. Однак у 2012 році її брат [PERSON] приїхав у м. Черкаси на заробітки по лінії будівництва та ремонту приватних домоволоділень, оселився у неї та до кінця свого життя проживав разом з нею. При цьому на її збереження він віддав правовстановлюючі документи на спірну квартиру та двічі на рік навідував квартиру м. Кривому Розі, розповідаючи про стан житлового приміщення. З 2020 року він почав сильно хворіти, у 2022 році у зв`язку з погіршенням стану здоров`я йому надали І групу інвалідності. Починаючи з 2012 році і по дату смерті брат обіцяв, що належна йому квартира після його смерті дістанеться їй, позивачці у справі і якби він відчужив квартиру, обов`язково сказав би їй про це. Тому вважає, що підпис в оспорюваному договорі дарування від 10 квітня 2013 року зроблено іншою особою, а не [PERSON] та просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 05 грудня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України, причини неявки суд не повідомили. Представник відповідача [PERSON] адвокат Умріхін О.В. звернувся до суду із відзивом на позов, в обґрунтування якого зазначено, що відповідачка [PERSON] є уродженкою [PERSON] та є рідною донькою [PERSON] , у зв`язку з укладенням шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». За життя її батько [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] та 06.09.1996 склав на її ім`я заповіт, за яким вказану квартиру заповідав доньці [PERSON] . Рішенням Саксаганського райвиконкому від 20.03.2013 № 102 надано згоду [PERSON] на дарування [PERSON] спірної квартири, а тому 10 квітня 2013 року було вчинено оспорюваний правочин та в той же день право приватної власності зареєстровано за [PERSON] . З викладеного вбачається намір померлого [PERSON] ще за життя в 1996 року передати вказане майно доньці, про що ним складено заповіт та підтверджує намір укласти договір дарування шляхом відповідного звернення до органу місцевого самоврядування. Тому просить відмовити в задоволенні вимог. Відповіді на відзив не надійшло. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до такого висновку. Згідно зі статтею 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4\~ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Позивач [PERSON] є рідною сестрою померлого [PERSON] (а.с. 7-10 копії свідоцтв), відповідач [PERSON] є рідною донькою [PERSON] (а.с. 47-48 копія свідоцтва). 10 квітня 2013 року між [PERSON] , як дарувальником, та [PERSON] , як обдаровуванню, було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Т.О. за реєстровим № 423, предметом якого є двокімнатна квартира номер [ADDRESS] 39 (а.с. 53-55 копія договору). У той же день приватним нотаріусом, як державним реєстратором, внесено запис до державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується відповідним витягом (а.с. 56 копія витягу). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Згідно положень\~статті 717\~ЦК України,\~за договором\~дарування одна\~сторона (дарувальник)\~передає або\~зобов`язується\~передати в\~майбутньому другій\~стороні (обдаровуваному)\~безоплатно майно\~(дарунок)\~у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Дарунком можуть\~бути рухомі\~речі,\~в тому\~числі гроші\~та цінні\~папери,\~а також\~нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому (ст. 718 ЦК України). Відповідно до\~положень частин\~першої,\~другої статті\~719\~ЦК України\~,\~договір дарування\~предметів особистого\~користування та\~побутового призначення\~може бути\~укладений усно. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно частин першої та третьої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див. постанову Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17). Отже, оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести\~конкретні факти\~порушення її майнових прав та інтересів, а саме має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Як на підставу позову позивач посилалася на впевненість в тому, що підпис у договорі дарування від 10.04.2013 виконаний іншою, відмінною від [PERSON] особою, у зв`язку з чим вважала за необхідне провести почеркознавчу експертизу, поставивши на вирішення експертам питання стосовно виконання рукописного тексту її братом у графі оспорюваного договору. Разом тим, указане твердження спростовується наданими стороною відповідача письмовими доказами, відповідно до яких намір розпорядитися належним йому житловим приміщенням на користь відповідачки [PERSON] виявив при складанні заповіту 06 вересня 1996 року, де [PERSON] заповідав належне йому за життя майно, а саме квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 50 копія заповіту), що також підтверджується постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу м. Черкаси Демиденко О.А. у тексті постанови від 05 липня 2024 року (а.с. 11), а отже заповіт чинний станом на час відкриття спадщини. Суд також ураховує наявність рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради від 20 березня 2013 року за № 102, яким надано згоду на здійснення правочинів стосовно нерухомого майна/, право користування яким мають діти, громадянам [PERSON] на дарування їй [PERSON] квартири [ADDRESS] , право користування якою має малолітній [PERSON] , [INFO] та зобов`язано [PERSON] надати копії документів, що підтверджують факт вчинення правочину протягом 30 календарних днів з дня його вчинення (а.с. 51-52 копія рішення). Зазначені письмові докази в своїй сукупності свідчать про дійсний намір [PERSON] за життя на відчуження спірного житлового приміщення на користь рідної доньки [PERSON] ., де [PERSON] діяв без примусу, вільно, розуміючи, що укладає саме договір дарування. Указані у відзиві на позов обставини стороною позивача не спростовані. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до статей 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Аналізуючи вищевикладені\~доводи,\~беручи до\~уваги всі\~встановлені судом\~факти і\~відповідні їм\~правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Ураховуючи відмову у задоволенні вимог позивача, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed