Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. \~08.01.2025 представник позивача Какун А.С., діючи в інтересах свого довірителя ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів'', звернулася до Хорольського районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом, на обґрунтування якого зазначає, що 20.01.2024 між та [PERSON] було укладено договір позики № 79553236. На підставі договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, укладеного між ТОВ "ТОВ "1 безпечне агенство необхідних кредитів" та ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів'', до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором № 79553236 від 20.01.2024. У зв`язку із невиконанням відповідачкою умов договору, заборгованість останньої перед позивачем становить 31950,00 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 9000,00 грн; заборгованості за відсотками - 22950,00 грн; 0,00 грн - пеня. Посилаючись на те, що відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала, позивач просить стягнути із [PERSON] на свою користь вказану заборгованість в повному обсязі. Крім того, 01.12.2023 між ТОВ "Аванс Кредит" та [PERSON] було укладено договір позики № 01172-12/2023. 20.06.2024 між ТОВ "Аванс Кредит" та ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів'' укладено договір факторингу № 20062024, в результаті чого до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором позики № 01172-12/2023 від 01.12.2023. У зв`язку із невиконанням відповідачкою умов договору, заборгованість останньої перед позивачем становить 21712,50 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 4500,00 грн; заборгованості за відсотками - 17212,50 грн. Посилаючись на те, що відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала, позивач просить стягнути із [PERSON] на свою користь вказану заборгованість в повному обсязі. Крім того, 03.01.2024 між ТОВ "Аванс Кредит" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 03249-01/2024. 20.06.2024 між ТОВ "Аванс Кредит" та ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів'' укладено договір факторингу № 20062024, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором № 03249-01/2024 від 03.01.2024. У зв`язку із невиконанням відповідачкою умов договору, заборгованість останньої перед позивачем становить 36000,00 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 9000,00 грн; заборгованості за відсотками - 27000,00 грн. Посилаючись на те, що відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала, позивач просить стягнути із [PERSON] на свою користь вказану заборгованість в повному обсязі. Ураховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути на свою користь із [PERSON] загальну заборгованість в сумі 89662,50 грн та судові витрати. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2025 позовну заяву було передано для розгляду судді Старокожку В.П. Ухвалою судді від 10.01.2025 вказану позовну заяву залишено без руху. Після усунення вказаних судом недоліків позовної заяви ухвалою судді від 16.01.2025 було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду у межах спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзив від відповідачки не надходив. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідачка та/або позивач до суду не подавали. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. П. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, слід вважати відповідачку [PERSON] належним чином повідомленою про відкриття провадження у справі, оскільки відповідні судові документи, що повернулися до суду із відміткою про відсутність адресата, надіслані безпосередньо за місцем її реєстрації - [ADDRESS] . Представник позивача у позовній заяві прохала про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні за його відсутності. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено,\~що 20.01.2024 між та [PERSON] у електронній формі було укладено договір позики № 79553236 /а.с. 8-11/, відповідно до умов якого відповідачка отримала кошти в сумі 9000,00 грн на строк 30 днів безготівковим шляхом, процентна ставка - 2.50 % в день, знижена - 1%. Загальна вартість кредиту - 11700,00 грн, з яких: 9000,00 грн - тіло позики, 2700,00 грн - відсотки за користування нею. На підставі договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, укладеного між ТОВ "ТОВ "1 безпечне агенство необхідних кредитів" та ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів'' /а.с. 12-13/ та додаткових угод до цього договору № 2 від 28.07.2021 /а.с. 14/ та № 29 від 20.06.2024 /а.с. 15/, до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором позики № 79553236 від 20.01.2024, що підтверджується витягом із реєстру боржників № 25 до вказаного договору /а.с. 17/. Згідно із вказаним витягом та розрахунком заборгованості за зазначеним договором позики за період з 20.06.2024 по 30.11.2024 заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 31950,00 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 9000,00 грн; заборгованості за відсотками - 22950,00 грн; 0,00 грн - пеня /а.с. 18/. Як вбачається із вказаних письмових доказів, нарахування подальшої заборгованості позивачем по вказаному договору позики після укладення договору факторингу не здійснювалися. Крім того, 01.12.2023 між ТОВ "Аванс Кредит" та [PERSON] у електронній формі було укладено договір про надання фінансового кредиту № 01172-12/2023 /а.с.24-29/, відповідно до умов якого відповідачка отримала кошти в сумі 5000,00 грн строк 360 дні, тобто до 24.11.2024, безготівковим шляхом на вказану позичальницею банківську картку, процентна ставка - 2.50 % в день. Загальна вартість кредиту - 50000,00 грн, з яких: 5000,00 грн - тіло кредиту, 45000,00 грн - відсотки за користування ним. 20.06.2024 між ТОВ "Аванс Кредит" та ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів'' укладено договір факторингу № 20062024 /а.с. 43-46/, в результаті чого до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором про надання фінансового кредиту № 01172-12/2023 від 01.12.2023, що підтверджується витягом із реєстру боржників до вказаного договору від 20.06.2024 /а.с. 47/. Згідно із вказаним витягом та розрахунком заборгованості за зазначеним договором /а.с. 30/ заборгованість останньої перед позивачем становить 21712,50 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 4500,00 грн; заборгованості за відсотками - 17212,50 грн. Як вбачається із вказаних письмових доказів, нарахування подальшої заборгованості позивачем по вказаному договору кредиту після укладення договору факторингу не здійснювалися. Крім того, 03.01.2024 між ТОВ "Аванс Кредит" та [PERSON] у електронному вигляді було укладено договір про надання фінансового кредиту № 03249-01/2024 /а.с. 31-41/, відповідно до умов якого відповідачка отримала кошти в сумі 9000,00 грн на строк 120 днів, тобто до 03.01.2024, безготівковим шляхом, що були перераховані на вказану позичальницею банківську картку, процентна ставка - 2.50 % в день. Загальна вартість кредиту - 36000,00 грн, з яких: 9000,00 грн - тіло кредиту, 27000,00 грн - відсотки за користування ним. 20.06.2024 між ТОВ "Аванс Кредит" та ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів'' укладено договір факторингу № 20062024, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором № 03249-01/2024 від 03.01.2024, що підтверджується витягом із реєстру боржників до вказаного договору від 20.06.2024 /а.с. 47/. Згідно із вказаним витягом та розрахунком заборгованості за зазначеним договором /а.с. 42/ заборгованість останньої перед позивачем становить 36000,00 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 9000,00 грн; заборгованості за відсотками - 27000,00 грн. Як вбачається із вказаних письмових доказів, нарахування подальшої заборгованості позивачем по вказаному договору кредиту після укладення договору факторингу не здійснювалися. Посилаючись на те, що відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала, позивач просить стягнути із [PERSON] загальну заборгованість в сумі 89662,50 грн та судові витрати. Норми права, застосовані судом. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3\~статті 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з п.1 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: - його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; - воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; - він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст. 12 ЗУ ''Про електронну комерцію'', якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно із статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України). Ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Мотивована оцінка аргументів сторін. Факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується копіями досліджених судом: договору позики № 79553236 від 20.01.2024, договору про надання фінансового кредиту № 01172-12/2023 від 01.12.2023, договору про надання фінансового кредиту № 03249-01/2024 від 03.01.2024, укладених в електронній формі, підписаних відповідачкою у день укладення за допомогою одноразового ідентифікатора та копіями договорів факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 з додатковими угодами до нього та договору факторингу № 20062024 від 20.06.2024, відповідно до яких позивач набув права вимоги до відповідачки за вказаними договорами позики та кредитів. Відповідно до умов вищевказаних договору позики та кредитних договорів, між сторонами було чітко визначено строк їхньої дії та терміни, в які відповідачка мала би повернути отримані кошти та сплатити відсотки за користування ними. Отже, не пізніше зафіксованих у договорах дат за вищевказаними договорами відповідачка мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договорами, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суду ні позивачем, ні відповідачкою не надано доказів повного погашення заборгованості за цими договорами останньою як первісним кредиторам, так і позивачеві. Судом встановлено, що нарахована позивачем та первісними кредитором заборгованість за договором позики № 79553236 від 20.01.2024 виходить за межі строку дії цього договору, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, нарахування відсотків за користування коштами, наданими на умовах позики, здійснювалося первісними кредитором до моменту відступлення прав вимоги за ними, що підтверджується наданими суду до матеріалів позовної заяви та дослідженими судом копіями витягів із реєстрів боржників та розрахунків заборгованості. З таким розрахунком заборгованості суд не погоджується з таких підстав. Частиною 3\~статті 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, здійснивши власні розрахунки для визначення розміру заборгованості відповідачки по вищевказаних договорах, дійшов висновку про таке. Оскільки за умовами договору позики № 79553236 від 20.01.2024, нарахування відсотків за користування нею мало би здійснюватися виключно в період з 20.02.2024 по 18.02.2024, виходячи із розміру тіла позики 9000,00 грн, відсоткової ставки 2.5%, строку дії договору 30 днів, заборгованість за відсотками має становити 2700,00 грн, як це і визначено договором та додатковою угодою. Отже, розмір загальної заборгованості в цьому випадку становить 11700,00 грн, що і підлягає стягненню із відповідачки на користь позивача. В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості за вказаним договором слід відмовити за їх безпідставністю, оскільки вони нараховані поза межами строку його дії. За умовами\~договору про\~надання фінансового\~кредиту №\~01172-12/2023\~від 01.12.2023,\~нарахування відсотків\~за користування\~ним мало\~би здійснюватися\~у період\~з 01.12.2023\~по 24.11.2024\~(протягом\~360\~днів), процентна ставка - 2,50 % в день. Загальна вартість кредиту - 50000,00 грн, з яких: 45000,00 грн - тіло кредиту; 5000,00 грн - відсотки за користування ним. Проте, як вбачається із досліджених судом письмових доказів, наданих позивачем, заборгованість відповідачки станом на момент звернення до суду, як і на момент укладення договору факторингу від 20.06.2024, становить 21712,50 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 4500,00 грн; заборгованості за відсотками - 17212,50 грн. З моменту відступлення права вимоги до відповідачки [PERSON] подальші нарахування заборгованості не проводилися. Із розміру заборгованості, яка вказана позивачем, вбачається, що відповідачкою здійснювалося часткове погашення заборгованості за вищевказаним договором, проте сторонами не надано суду жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження внесення сум, дат їх внесення, їх перодичності тощо. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи копій вказаних документів, суд позбавлений можливості перевірити як факт наявності заборгованості у відповідачки, так і встановити її розмір. У обґрунтування заявленого позову позивачем додано лише розрахунок заборгованості за вищевказаним договором станом на 30.11.2024, складений представником позивача, який сам по собі, за відсутності інших доказів у справі, а саме, первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність'' (виписки з особового рахунку клієнта та ін.) не може бути оцінений судом як належний і достатній доказ в підтвердження факту надання відповідачці кредитних коштів, суми наданого кредиту та внесення сум на його погашення. У вказаному розрахунку зазначено лише суми заборгованостей станом на момент укладення договору факторингу, а саме прострочений борг та прострочені відсотки. З цього розрахунку заборгованості неможливо детально розрахувати дійсний розмір заборгованості відповідачки, періоди, за які така заборгованість була нарахована, суми та часу внесення відповідачкою платежів тощо. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування заборгованості та її розміру. Ненадання відповідачкою відзиву на позов не дає суду підстав стверджувати про визнання обставин, зазначених в позовній заяві та доведення таких обставин перед судом. Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність наявності заборгованості у відповідачки перед позивачем та її розміру, що відповідає заявленому у позовній заяві щодо відносин із виконання договору про надання фінансового кредиту № 01172-12/2023 від 01.12.2023, а тому позовна вимога про необхідність стягнення зазначеної заборгованості є недоведеною. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 03249-01/2024 від 03.01.2024, відповідно до умов якого відповідачка отримала кошти в сумі 9000,00 грн на строк 120 днів, тобто до 03.01.2024, процентна ставка - 2.50 % в день, суд доходить висновку про необхідність задоволення цієї позовної вимоги з огляду на таке. Відповідно до умов вказаного договору, загальна вартість кредиту - 36000,00 грн, з яких: 9000,00 грн - тіло кредиту, 27000,00 грн - відсотки за користування ним. Заборгованість у такому розмірі позивач прохає стягнути із відповідача. Як вбачається із матеріалів справи, ця заборгованість усумі 36000,00 грн, нарахована в межах строку дії договору та не містить додаткових нарахувань, не передбачених умовами договору, доказів протилежного суду не надано, як не надано і альтернативного розрахунку заборгованості або доказів сплати відповідачкою кредиту частково чи повністю, тому стягненню із [PERSON] на користь позивача підлягає заборгованість в сумі 36000,00 грн, з яких: 9000,00 грн - тіло кредиту, 27000,00 грн - відсотки за користування ним. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та стягнення із відповідачки [PERSON] на користь позивача загальної заборгованості в сумі 47700,00 грн, що складається із: - заборгованості за договором позики № 79553236 від 20.01.2024 в сумі 11700,00 грн, а саме: заборгованості по тілу кредиту - 19000,00 грн та по відсотках - 2700,00 грн; - заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 03249-01/2024 від 03.01.2024 в сумі 36000,00 грн, а саме: заборгованості по тілу кредиту - 9000,00 грн та по відсотках - 27000,00 грн. У іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості за вказаним договором слід відмовити з вищевикладених підстав. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В позовній заяві позивач вказує на те, що ним понесено судові витрати в розмірі 3028,00 грн згідно з платіжною інструкцією № 92198 від 17.12.2024 по сплаті судового збору та витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів та їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів - в розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1514,00 грн. Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню частково, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 53,20 % сплаченого позивачем судового збору на підставі платіжної інструкції № 92198 від 17.12.2024, що становить 1610,90 грн. Щодо іншої частини судових витрат, на які вказує позивач в сумі 1514,00 грн, суд констатує, що позивачем не надано доказів на підтвердження їх понесення, тому в стягненні цієї частини судових витрат із відповідача слід відмовити.

Outcome: partial