Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє його представник адвокат Волков С.В., звернувся до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про зменшення розміру стягнутих на їх користь аліментів з до 1/6 частки від усіх доходів позивача. Ухвалою суду від 05.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 02.01.2025 від [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому вона заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила витребувати інформацію про доходи позивача за період з дня ухвалення рішення про стягнення аліментів по даний час. 07.01.2025 від [PERSON] надійшла заява про визнання позову та про розгляд справи в її відсутність. 29.01.2025 від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи в її відсутність та про заперечення проти задоволення позовних вимог. Ухвалою суду від 31.01.2025 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду на 25.02.2025. Зобов`язано позивача [PERSON] надати суду інформацію про свої доходи за період з грудня 2021 року по теперішній час. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у нього та відповідачки [PERSON] під час шлюбу [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням суду від 07.12.2021 на користь відповідачки на утримання дитини стягнуто аліменти в розмірі частки усіх доходів позивача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 14.06.2014 позивач уклав шлюб зі [PERSON] , у якому [INFO] народилася дитина [PERSON] . Судовим наказом від 07.11.2024 на користь [PERSON] на утримання дитини стягнуто аліменти в розмірі частки усіх доходів позивача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, на утриманні позивача перебуває дружина [PERSON] , яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Вказане призвело до погіршення матеріального стану позивача, тому він просить суд про зменшення розміру стягнутих на користь відповідачок аліментів з до 1/6 частки від усіх доходів позивача. У відзиві на позов відповідачка [PERSON] вказала, що вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки за вимогами Закону лише значне погіршення матеріального стану платника аліментів може бути підставою для їх зменшення. Інтереси дитини превалюють над майновим станом платника аліментів. Відповідачка вважає, що позивач вводить суд в оману, укладення шллюбу з іншою жінкою та народження дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення аліментів. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Просила зауважати, що матеріальний стан позивача згідно з його декларацією не погіршився, а покращився. Враховуючи викладане, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. У судове засідання позивач не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, як вказав його представник адвокат Волков С.В., позивач підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи в його відсутність, бажає, щоб його представник представляв його інтереси у судовому засіданні. Представник позивача адвокат Волков С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, вказаних у позові. Пояснив, що після стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки [PERSON] на утримання дитини [PERSON] він уклав шлюб 14.06.2014 зі [PERSON] , у якому [INFO] народилася дитина [PERSON] . Судовим наказом від 07.11.2024 на користь [PERSON] на утримання дитини стягнуто аліменти в розмірі частки усіх доходів позивача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Таким чином у позивача змінився сімейний стан, що, у свою чергу, потягло і зміну матеріального стану. Крім того, позивач утримує дружину відповідачку [PERSON] під час перебування її у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, яка закінчується 26.02.2025. Представник позивача не заперечував, що сторони проживають однією сім`єю, шлюб між ними не розірвано. Відповідачки у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, від [PERSON] надійшла заява про визнання позову та про розгляд справи в її відсутність, від [PERSON] у матеріалах справи також знаходиться заява про розгляд справи в її відсутність та про заперечення проти задоволення позовних вимог. Датою прийняття рішення у даній справі є 26.02.2025, тобто дата складання повного тексту рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши представника позивача, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Зі змісту статті 12\~ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилався позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що у позивача та відповідачки [PERSON] під час шлюбу [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07.12.2021 на користь відповідачки на утримання дитини стягнуто аліменти в розмірі частки усіх доходів позивача щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.6-7). 14.06.2014 позивач уклав шлюб зі [PERSON] , у якому [INFO] народилася дитина [PERSON] (а.с.8-9). Судовим наказом від 07.11.2024 на користь [PERSON] на утримання дитини стягнуто аліменти в розмірі частки усіх доходів позивача щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.11). Доходи позивача за період з грудня 2021 по грудень 2022 у загальному розмірі склали 883281,65грн., за 2023 р. 879605,07 грн., за період з січня 2024 по січень 2025 1192237,54 грн. (а.с.46-48). Суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду позовну заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Положеннями статей 12, 81 ЦПК України передбачений обов`язок кожної із сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які посилається кожна із сторін як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою\~статті 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста\~статті 81 ЦПК України). Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Тобто, для зменшення розміру аліментів позивач повинен довести, що у нього настільки змінився матеріальний стан, у тому числі і завдяки зміні сімейного стану, що воно впливає на його неможливість сплачувати аліменти у визначеному раніше розмірі. Позивач поєднує підстави позову до [PERSON] з наступною обставиною зміною сімейного стану: одруження, народження дитини, що, у свою чергу, потягло і зміну його матеріального стану (погіршення такого стану). Тобто позивач фактично посилається на те, що він уклав інший шлюб, від якого народилася дитина, тобто, має на утриманні малолітню дитину від іншого шлюбу та дружину, у зв`язку з чим не має можливості сплачувати аліменти на користь [PERSON] у присудженому судом розмірі. Відповідачка [PERSON] поєднує заперечення на позов з тим, що позивач не довів значне погіршення його матеріального стану, а укладення шллюбу з іншою жінкою та народження дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення аліментів. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Більш того, матеріальний стан позивача на даний час згідно з його декларацією не погіршився, а покращився. Тобто, обставини, викладені позивачем, не є підставою для зменшення розміру аліментів до того розміру, як про це вимагає позивач. Разом із цим, народження другої дитини не повинно обмежувати права та інтереси дітей, народжених раніше, та саме по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів. А таких доказів позивачем не надано й погіршення його майнового стану не доведено, більш того, згідно з довідками АТ «НАЕК «Енергоатом» філії «ВП ХАЕС» від 18.02.2025 доходи позивача за період з грудня 2021 по грудень 2022 у загальному розмірі склали 883281,65грн., за 2023 р. 879605,07 грн., за період з січня 2024 по січень 2025 1192237,54 грн., тобто на даний час фактичний матеріальний стан позивача поліпшився (а.с. 46-48). Посилання позивача на декретну відпустку дружини другої відповідачки у справі [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки, як про це зазначив в судовому засіданні представник позивача, така закінчується 26.02.2025. Судом також встановлено, що позивач зі [PERSON] проживають у шлюбі однією сім`єю. У той же час з відзиву відповідачки [PERSON] вбачається та цей факт не спростовано позивачем, що її матеріальний стан і стан здоров`я дитини, з моменту прийняття рішення суду про стягнення аліментів не змінився, а матеріальний стан відповідача поліпшився, що свідчить про потребу в допомозі від батька по утриманню дитини та можливості батька-позивача надавати таку допомогу. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Таким чином, вирішуючи питання щодо зменшення розміру аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, та вважає, що позивачем не доведений факт погіршення його матеріального становища до такого ступеня, що може бути беззаперечною підставою для зменшення розміру аліментів, необхідно дійти висновку, що визначений раніше розмір аліментів є належним та достатнім, забезпечує належним чином права дитини та батька, а підстави для його зменшення відсутні. Отже, оцінюючи всі докази в сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для зменшення розміру аліментів, які були з нього стягнуті на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , а тому його позовні вимоги до відповідачки [PERSON] не підлягають задоволенню. При цьому відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, що не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, і тому в цій частині позов підлягає задоволенню. При цьому суд також враховує, що судом встановлено, що позивач зі [PERSON] проживають у шлюбі однією сім`єю, що у будь-якому випадку покладає на позивача обов`язок з утримання дитини [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. (1211,2 х 2) за двома позовними вимогами. На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідачки [PERSON] надійшла заява про визнання позову, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову, та стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача іншої половини. Оскільки в задоволенні решти позовних вимог відмовлено, інші судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved