Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

До Вінницького районного суду Вінницької області звернулось Моторне (транспортне) страхове бюро України з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.11.2020 сталася ДТП за участю [PERSON] , який керуючи транспортним засобом Audi, д.н.з. [NUMBER] , допустив зіткнення з транспортним засобом Opel, д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортним засобам було завдано матеріальної шкоди. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2020 по справі № 127/29826/20 відповідача визнано винним у вчиненні ДТП. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, тому позивачем потерпілій було виплачено регламенту виплату в розмірі 75\~594, 57 гривень. Також позивачем було понесено витрати в сумі 2 921, 72 гривень на збір документів та визначення розміру шкоди. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення на його користь з відповідача завданої шкоди в порядку регресу в розмірі 78\~516, 29 гривень. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 13.11.2024 вищевказану цивільну справу передано до Вінницького міського суду Вінницької області в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України. Ухвалою суду від 10.12.2024 вищевказану заяву прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із ухвалою суду від 10.12.2024 та копією позовної заяви із доданими до неї документами неодноразово направлені відповідачу за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулися до суду із відмітками «за закінченням терміну зберігання» і «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с. 64-65, 67-68) Суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи. Враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. Також, враховуючи положення п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала суду від 10.12.2024 вважається врученою відповідачу. У строк, визначений судом ухвалою суду від 10.12.2024, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою, чи клопотання, від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно відомостей з ЄДРСР, інформація з якого перебуває у публічному доступі, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2020 у справі № 127/28926/20, яка набрала законної сили 12.01.2021, було встановлено наступне. «27.11.2020 о 10:00 год. [PERSON] керуючи автомобілем «AUDI», державний номерний знак [NUMBER] , у м. Вінниці по вулиці Гніванське шосе, 3, на регульованому перехресті з провулком Енергетичним, виконуючи маневр повороту ліворуч, в порушення вимог п. п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху, не переконався, що даний маневр буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав переваги у русі автомобілю марки OPEL VECTRA, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався прямолінійно у зустрічному напрямку на зелений сигнал світлофора, внаслідок чого з необережності допустив зіткнення з останнім. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження із матеріальним збитком, а громадянин [PERSON] , [INFO] , та громадянин [PERSON] , [INFO] отримали тілесні ушкодження». Вищевказаним судовим рішенням [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього відповідне адміністративне стягнення. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована у встановленому законом порядку. (а.с. 30) 03.12.2020 потерпілим у ДТП [PERSON] було повідомлено МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 27.11.2020. (а.с. 7) З відповіді НПУ та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, наданих позивачем вбачається, що власником транспортного засобу Opel Vectra 1.8, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , є [PERSON] . (а.с. 9, 13зв.) 03.12.2020 [PERSON] було подано до МТСБУ заяву про здійснення відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті вищевказаної ДТП на розрахунковий рахунок [PERSON] (а.с. 11) Відповідно до звіту № 21-05 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складеним ФОП [PERSON] 11.01.2021, вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Opel Vectra 1.8, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження, за станом на дату оцінки становить 98\~294, 57 гривень. (а.с. 14-23) 17.02.2021\~на виконання\~вимог Закону\~України «Про\~обов`язкове страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» позивачем\~на підставі\~наказу про\~відшкодування шкоди\~з фонду\~захисту потерпілих\~№ 72676\~від 12.02.2021\~було здійснено\~виплату страхового\~відшкодування [PERSON] у зв`язку з настанням страхового випадку в розмірі 75\~594, 57 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 889489 від 17.02.2021. (а.с. 29, 31) Відповідно до п. 40.3 ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Згідно платіжної інструкції № 888859 від 03.02.2021, позивачем було сплачено ФОП [PERSON] 1\~283, 00 гривень за послуги\~аварійного комісара (експерта). (а.с. 32) Також, 16.03.2021 позивачем було сплачено ТОВ «Аудаекс Україна» 1 6838, 72 гривень за надані послуги щодо розміщення інформації про транспортний засіб з метою оцінки та/або можливого продажу за допомогою програмної платформи, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією № 942093. (а.с. 25-26зв., 32зв.) Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно із пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі, потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу. З матеріалів справи вбачається, що відповідач на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом AUDI, д.н.з. [NUMBER] , за участю якого було спричинено ДТП з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого застрахована не була. Доказів того, що відповідач відноситься до осіб, визначених п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, матеріали справи не містять. Таким чином, позивач правомірно звернувся до суду із вимогою про стягнення з відповідача на його користь страхового відшкодування в порядку регресу. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі від 10.12.2024 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суми страхового відшкодування в розмірі 75\~594, 57 гривень та витрат на послуги по визначенню причин настання страхового випадку та розміру збитків в розмірі 2\~921, 72 гривень, що в загальному становить 78\~516, 29 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 3 028, 00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 983713 від 09.08.2024. (а.с. 7) Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 028, 00 гривень. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved