Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому, враховуючи уточнення позовних вимог, просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав № 0611/01, який укладений 06.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «АКТИВ» (код ЄДРПОУ 40597686) та [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) за кредитним договором № К-1346122 від 19.07.2012 року; визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 06.11.2018 року за іпотечним договором від 19.07.2012 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «АКТИВ» (код ЄДРПОУ 40597686) та [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), посвідчений приватним нотаріус Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В. зареєстровано в реєстрі за № 1444; визнати недійсним договір відступлення права вимоги № 09-03/ФК-23, який укладений 09.03.2023 року між [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНСТАНДАРТ» (код ЄДРПОУ 41153878) за кредитним договором № К-1346122 від 19.07.2012 року; визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, який укладений 10.03.2023 року між [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНСТАНДАРТ» (код ЄДРПОУ 41153878), який зареєстровано в реєстрі за № 153 та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрейків І.В. Вимоги мотивує тим, що 11.10.2013 позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 63000 доларів США та 3000 Євро із строком погашення до 11.10.2014. Згідно з розписки від 11.10.2013 боржник гарантував повернення коштів усім своїм майном, зокрема квартирою [ADDRESS] . Враховуючи невиконання [PERSON] зобов`язання щодо повернення коштів, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2015 вирішено стягнути заборгованість в розмірі 1529848,39 грн. Внаслідок добровільного невиконання боржником рішення суду, позивач звернувся у відділ державної виконавчої служби про відкриття провадження. Однак, повернути кошти не вдалось, оскільки виявлено, що у [PERSON] відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення, а наявна квартира обмежена записами про іпотеку та заборони. Позивач вказує, що квартира в [ADDRESS] , зареєстрована 22.06.2006 року на [PERSON] і є єдиним його нерухомим майном на час надання розписки 11.10.2013 року. Згодом стало відомо, що вказана квартира була передана 19.07.2012 року в іпотеку ПАТ «Дельта Банк». Тобто, станом на 11.10.2013 року уже було наявне обтяження, а саме заборона на нерухоме майно, накладене на підставі договору іпотеки від 19.07.2012 року ПАТ «Дельта Банк». Однак при отримані коштів під розписку [PERSON] запевняв позивача, що такий зможе продати квартиру і отримати свої гроші назад. При цьому, укладений кредитний договір № К-1346122 від 19.07.2012 року між АТ «Дельта Банк» і [PERSON] на суму лише 130\~000 грн. Крім цього, відповідно до договору № 845/к від 04.10.2018 року про купівлю продаж майнових прав із ПАТ «Дельта Банк» на ТзОВ «ФК «АКТИВ» майнові права за кредитним договором та договором іпотеки від 19.07.2012 року перейшли ТзОВ «ФК «АКТИВ». Також позивачу стало відомо про відступлення права вимоги 06.11.2018 року ТзОВ «ФК «АКТИВ», яке начебто передало право вимоги за кредитним договором № К-1346122 від 19.07.2012 року та договором іпотеки [PERSON] , яка була дружиною [PERSON] та, відповідно, стала іпотекодержателем та кредитором для свого чоловіка. Вважає, що перехід кредиту та іпотеки до відповідача є підтвердженням та однією із підстав для визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором та відступлення права вимоги за іпотечним договором від 06.11.2018 року укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «АКТИВ» та [PERSON] . Оскільки на час укладення угод із ТзОВ «ФК «АКТИВ» [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON] та купівля права вимоги по кредиту та іпотеки відбувалась за спільні сімейні кошти і квартира залишилась в сім`ї [PERSON] . А наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, записи про обтяження та іпотеки відносно квартири [ADDRESS] є формальними і штучними перешкодами через які позивач не може повернути свої грошові кошти. У серпні 2023 між [PERSON] та ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» укладено завідомо недійсні договори про відступлення права вимоги за кредитним договором №К-1346122 від 19.07.2012 та договором іпотеки, з метою недопущення звернення стягнення позивачем на майно боржника. Відповідно до договору № 845/к від 04.10.2018 року про купівлю продаж майнових прав із ПАТ «Дельта Банк» на ТзОВ «ФК «АКТИВ» майнові права за кредитним договором та договором іпотеки від 19.07.2012 року перейшли ТзОВ «ФК «АКТИВ». В процесі розгляду цивільної справи № 442/4277/22 у Дрогобицькому міськрайонному суді Львівської області позивачу стало відомо про відступлення права вимоги 06.11.2018 року ТзОВ «ФК «АКТИВ», яке начебто передало право вимоги за кредитним договором К-1346122 від 19.07.2012 року та договором іпотеки [PERSON] , яка була дружиною [PERSON] , та відповідно стала іпотекодержателем та кредитором для свого чоловіка. Львівський апеляційний суд в постанові від 13.03.2023 у справі № 442/4277/22 зазначив, що визнання недійсним цього договору (Договір відступлення права вимоги від 06.11.2018 року за іпотечним договором) в судовому порядку мало б наслідком те, що право вимоги за іпотечним договором від 19.07.2012 року знову б набуло ТзОВ «ФК «Актив»: як первісний іпотекодержатель та старий кредитор. Тобто в процесі розгляду справи № 442/4277/22 встановлено, що є достатньо правових та фактичних підстав для визнання недійсними договору про відступлення права за кредитним договором та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 06.11.2018 року, які були неправомірно укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «АКТИВ та [PERSON] . Позивач вважає, що договір про відступлення права вимоги фізичній особі суперечить положенням законодавства. Перехід кредиту та іпотеки до [PERSON] є підтвердженням та однією із підстав для визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором та відступлення права вимоги за іпотечним договором від 06.11.2018 року укладених між ТзОВ «ФК «АКТИВ» та [PERSON] . Оскільки на час укладення угод із ТзОВ «ФК «АКТИВ» [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON] та купівля права вимоги по кредиту та іпотеки відбувалась за спільні сімейні кошти і квартира залишилась в сім`ї [PERSON] . Наявні записи про обтяження та іпотеки відносно квартири [ADDRESS] . є формальними і штучними перешкодами. У відзиві представник відповідача адвокат Тунський А.Р. заперечує проти позовних вимог. Вказує, що боржник не обіцяв позивачу конкретно спірну квартиру. [PERSON] не є стороною договору, укладеного 06.11.2018 між старим та новим кредитором. Крім того, зазначає, що первісне і наступне відступлення права вимоги є можливим не тільки на користь фінансової установи за обставин, коли первісний кредитор (банк) розпродує активи у процесі ліквідації та позбавлений банківської ліцензії. Вважає, що намагання позивача визнати недійсними оскаржувані договори жодним чином не може поновити його в правах. У відповіді на відзив представник позивача адвокат Васів Ю.М. вказав, що не погоджується із змістом відзиву на позовну, оскільки викладені обставини вважає надуманими і необґрунтованими. Звертає увагу, що [PERSON] надавав згоду своїй дружині на купівлю права вимоги за кредитом та іпотекою, а [PERSON] також надавала згоду на укладання ним іпотеки. Представник ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» Сисин В.В. подав пояснення, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Вказує, що позивач просить визнати недійсними договори про відступлення прав вимог за іпотечним договором, стороною яких він не являється. Вважає, що позивач не мотивує та не пояснює яким чином задоволення його позову відновить його законні права та інтереси. Ухвалою судді від 06.10.2023 відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача адвокат Васів Ю.М. уточненні позовні вимоги позивача підтримав з підстав викладених у позовній заяві, письмових поясненнях на відзив представника відповідача адвоката Тунського А.Р., поясненнях ТзОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ». Вказав, що позовні вимоги його довірителя є підставними, підлягають до задоволення у повному обсязі. Відзначив, що його довіритель тривалий час намагається в судовому порядку захистити своє порушене право, а сім`я [PERSON] діяли спільно, укладали відповідні договори з метою уникнення повернути позичені грошові кошти. Якщо позовні вимоги позивача будуть задоволені то в такому випадку квартира може бути реалізована в рахунок погашення боргу. Представник відповідача [PERSON] адвокат Тунський А.Р. заперечив проти задоволення позовних вимог позивача з підстав, які викладені ним у відзиві на позовну заяву. Вказав, що матеріалами справи доводиться про відсутність порушеного права у позивача [PERSON] і це є підставою для відмови від позову. Позивач обрав невірний спосіб захисту і його права не будуть поновлені. Підстав визнання недійсними спірних договорів не має, а тому просив відмовити в задоволенні позову позивача. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Актив»» в судове засідання жодного разу не з`явився, не забезпечив явку свого компетентного представника, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду даної справи, про що в матеріалах даної справи містяться письмові докази про скерування на адресу відповідача відповідних рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення. Представник товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Укрфінстандарт»» Сисин В.В. в судове засідання не з`явився надіслав суду письмові пояснення на позовну заяву позивача в яких просив відмовити в задоволенні позову. Одночасно надіслав суду заяви про розгляд даної справи у його відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кисельова Н.В. в судове засідання не з`явилась, надіслала суду заяви про розгляд справи у її відсутності на підставі наявних у справі документів. Також надіслала суду належним чином завірену копію договору купівлі-продажу майнових прав № 0611/01, який укладений 06.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «АКТИВ» (код ЄДРПОУ 40597686) та [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) за кредитним договором № К-1346122 від 19.07.2012 року з усіма додатками та попередніми угодами, квитанціями про оплату, актами прийому-передачі документів за зазначеним вище договором. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідачів [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду даної справи, про що в матеріалах даної справи містяться письмові докази про скерування на їх адресу відповідних рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення. У зв`язку з неявкою в судове засідання представників Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Актив»», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Укрфінстандарт»», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідачів - [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кисельової Н.В., [PERSON] судом було прийнято рішення про розгляд справи у їх відсутності. Перевіривши матеріали справи, вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Реалізуючи право\~на судовий\~захист і\~звертаючись до\~суду з\~позовом про\~визнання недійсним\~правочину,\~стороною якого\~не є,\~позивач зобов`язаний\~довести (підтвердити)\~в установленому\~законом порядку,\~яким чином\~оспорюваний ним\~договір порушує\~(зачіпає)\~його права\~та законні\~інтереси,\~а суд,\~у свою\~чергу,\~-\~перевірити доводи\~та докази,\~якими позивач\~обґрунтовує такі\~свої вимоги,\~і в\~залежності від\~встановленого вирішити\~питання про\~наявність чи\~відсутність підстав\~для правового\~захисту позивача.\~Відсутність порушеного\~або оспорюваного\~права позивача\~є підставою\~для ухвалення\~рішення про\~відмову у\~задоволенні позову,\~незалежно від\~інших встановлених\~судом обставин. На цьому наголосила Об`єднана палата Верховного Суду при розгляді справи №910/12787/17 від 16 жовтня 2020 року. Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі N 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі N 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (частина 1 статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. В свою чергу, згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказуванню у даному провадженні не підлягають наступні, визнані сторонами, факти: 19.07.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] в порядку забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, згідно якого іпотекодавець [PERSON] передав в іпотеку ПАТ «Дельта Банк» квартиру [ADDRESS] . 11.10.2013 [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти, які в борговій розписці зобов`язався повернути до 11.04.2014, при цьому вказавши, що «повернення гарантую всім своїм майном». Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2015 (справа №442/7291/15-ц) задоволено позов [PERSON] , зобов`язано стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1529848,39 грн. 04.10.2018 між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «ФК «Актив» було укладено нотаріально посвідчений Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, згідно якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТзОВ «ФК «Актив» право вимоги за Іпотечним договором від 19.07.2012 , укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , в результаті чого ТзОВ «ФК «Актив» набуло статусу нового кредитора боржника [PERSON] . З матеріалів справи, вбачається, що в подальшому, 06.11.2018 між ТзОВ «ФК «Актив» та [PERSON] було укладено договір №0611/01 купівлі-продажу майнових прав. Відповідно до змісту якого ТзОВ «ФК «Актив» передає у власність [PERSON] майнові права, а саме кредитний договір №К-1346122 від 19.07.2012 з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін, тощо, що є його невід`ємними частинами. Згідно з п.1.2, п. 3.1 вказаного договору покупець сплачує продавцю за майнові права грошові кошти у розмірі 43240 грн. Крім того, 06.11.2018 між ТзОВ «ФК «Актив» та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 19.07.2012, предметом іпотеки якого являється квартира [ADDRESS] . 09.03.2023 між фізичною особою [PERSON] та ТзОВ «Укрфінстандарт» укладено договір №09-03/ФК-23 відступлення права вимоги, предметом якого є Іпотечний договір від 19.07.2012 з усіма додатками та додатковими угодами, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] 10.03.2023 між фізичною особою [PERSON] та ТзОВ «Укрфінстандарт» укладено нотаріально посвідчений договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, предметом іпотеки якого являється квартира [ADDRESS] . У постанові від 20 травня 2020 року у справі № 922/1903/18 Верховний Суд зазначив, що в обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. В даній справі судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] , не є сторонами оскаржуваних договорів. Однак, предметом укладених та оскаржуваних іпотечних договорів являється квартира [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2015 встановлено, що [PERSON] є боржником перед [PERSON] . Постановою державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції від 02.04.2019 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №442/7291/15-ц від 10.02.2016, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в розмірі 1529848,39 грн. Станом на дати укладення оскаржуваних договорів, [PERSON] не виконав свого зобов`язання перед [PERSON] про повернення суми позики. Звернути стягнення згідно відкритого виконавчого провадження з належної боржнику квартири не вдалось, оскільки на таку накладено арешт, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Відповідно, позивач, як кредитор, який має право згідно цивільного законодавства, а саме ст. 509 ЦК України, вимагати від боржника виконання його обов`язку, розуміючи наслідки переходу належного майна боржника іншим особам, вправі був звернутися до суду за захистом свого права про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором. А тому, доводи представника відповідача частині відсутності у позивача права на звернення суд з цих підстав, суд вважає спростованими детальним аналізом обставин справи. Крім того, як вбачається з договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 06.11.2018, укладеного між ТзОВ «ФК «Актив» та [PERSON] , а саме п.4.1. цей договір укладається за письмової згоди чоловіка - [PERSON] . Тобто, [PERSON] , свідомо дає згоду на відступлення права вимоги за іпотечним договором, предметом іпотеки якого є квартира [ADDRESS] , при цьому розуміючи, що являється боржником перед [PERSON] . Також, з аналізу договорів про відступлення права вимоги, а саме: укладений 06.11.2018 між ТзОВ «ФК «Актив» та [PERSON] , укладений 09.03.2023 між фізичною особою [PERSON] та ТзОВ «Укрфінстандарт», вбачається, що такі є оплатними, оскільки передбачають вартість права вимоги (.1.2., п.3.1.,п.3.2 договору №0611/01 від 06.11.2018 та п.2.2 договору №09-03/ФК-23 від 09.03.2023). Відповідачами у справі не надано жодного належного, допустимого та достовірного доказу здійснення оплати за договором цесії (відступлення права вимоги за кредитним договором та відступлення прав за іпотечним договором). Вказане дає підстави суду для висновку, що оскаржувані договори не спрямовані на реальне настання правових наслідків, а тому можуть бути визнані судом недісними. За даних обставин, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення у повному обсязі. У зв`язку із задоволенням позовних вимог (ст.141 ЦПК України), понесені судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 4294,38 гривень покладаються на відповідачів по 1431, 46 гривень з кожного.

Outcome: approved