Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) в особі представника, адвоката Богданчук О.В., звернувся до суду із позовом до Бишівської сільської ради Фастівського району (далі - відповідач), в якому вказав, що [INFO] померла [PERSON] , яка на день смерті проживала за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт 06.10.2006 року, згідно якого земельну частку (пай), що знаходиться на території Бишівської сільської ради, в розмірі 4,08 га, яка належала їй на підставі сертифікату серії КВ №0233372, виданого 15.01.1997 року заповіла [PERSON] . Як зазначає позивач, [PERSON] склала заповіт за свого життя, щоб після її смерті у сина не виникало труднощів щодо оформлення спадкового майна, оскільки у свідоцтві про народження [PERSON] матір`ю записано [PERSON] , але померла як « [PERSON] ». Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина щодо спадкового майна на земельну частку (пай) розміром 4,08 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відповідно до Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії KB №0233372, який виданий 15.01.1997 року громадянину України - члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Бишів» Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області [PERSON] , на підставі рішення Макарівської РДА від 30.12.1996 року №548, та який зареєстрований 22.01.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №0549. Позивач є спадкоємцем за заповітом майна [PERSON] , спадщину прийняв, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до державного нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини. Проте позивачу державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну частку (пай), у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення. На підставі викладеного, позивач просив суд: визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , на земельну частку (пай) розміром 4,08 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відповідно до Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії KB №0233372, який виданий 15.01.1997 року громадянину України - члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Бишів» Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області [PERSON] , на підставі рішення Макарівської РДА від 30.12.1996 року №548, та який зареєстрований 22.01.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №0549. Ухвалою суду від 14.11.2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.12.2024 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України (а.с.34). Ухвалою суду від 13.12.2024 року у порядку вимог ст. 84 ЦПК України витребувано від Макарівської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи №125 за 2011 рік, щодо майна померлої [INFO] [PERSON] та відкладено підготовче засідання на 15.01.2025 року (а.с.45). Витребувані за ухвалою суду від 13.12.2024 року матеріали спадкової справи надійшли до суду 14.01.2025 року та приєднані до матеріалів справи (а.с.50-69). Ухвалою суду від 15.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 18.02.2025 року, яке відкладено на 24.02.2025 року (а.с.72). У судове засідання 24.02.2025 року учасники справи не прибули. Представник позивача, адвокат Богданчук О.В., подала до суду письмове клопотання про розгляд справи за її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с.84). Відповідно до поданого клопотання представника відповідача, останній просив розглядати справу за його відсутності, а рішення у справі прийняти за наявними у ній матеріалами (а.с.85). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.10.2010 року (а.с.11-12), та яка на день смерті проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Бишівської сільської ради №174 від 28.06.2024 року (а.с.17-18). Разом з нею проживав та вів спільне господарство її син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Бишівської сільської ради №1415 від 19.10.2010 року (а.с.16). Відповідно до Заповіту від 06.10.2006 року, засвідченого секретарем Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області, що зареєстрований в реєстрі за №286, [PERSON] земельну частку (пай), що знаходиться на території Бишівської сільської ради, в розмірі 4,08 га, яка належала їй на підставі сертифікату серії КВ №0233372, виданого 15.01.1997 року заповіла [PERSON] (а.с.13). Вказаний заповіт не скасований та не змінений, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27.06.2024 року №77483003 (а.с.15). Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина щодо спадкового майна на земельну частку (пай) розміром 4,08 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відповідно до Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії KB №0233372, який виданий 15.01.1997 року громадянину України - члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Бишів» Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області [PERSON] , на підставі рішення Макарівської РДА від 30.12.1996 року №548, та який зареєстрований 22.01.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №0549. Як вбачається з копії спадкової справи №125/2011 до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної Макарівською державною нотаріальною конторою (а.с.51-69), спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину є син померлої - [PERSON] , [INFO] (а.с.10, 14), оскільки у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Наявність інших спадкоємців судом не встановлено. При зверненні позивача до нотаріуса, останнім було отримано лист державного нотаріуса Макарівської державної нотаріальної контори В. Тищенко від 07.11.2024 року №268/02-14 «Щодо надання роз`яснень», яким було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що позивачем не було подано оригіналу Сертифіката на право на земельну частку (пай) та рекомендовано звернутися до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення (а.с.26). Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Хоча вказаний лист нотаріуса не є постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, однак за змістом із вказаного листа вбачається, що нотаріус не може видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно з підстав, вказаних в листі. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 27.02.2019 р. по справі №369/8878/16ц, при наданні оцінки листам нотаріусів, у яких зазначено про причини невидачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину, необхідно виходити із їх змісту та відповідно враховувати підстави, зазначені нотаріусами. При цьому істотне значення мають підстави, які унеможливлюють у будь-якому випадку в майбутньому видачу таких свідоцтв нотаріусами, тому при наявності таких підстав незалежно від форми відповіді нотаріуса - лист чи постанова про відмову у видачі свідоцтва, необхідно виходити з того, що у спадкодавця можливість оформити спадщину у нотаріуса відсутня. Враховуючи викладене, суд вважає, що лист державного нотаріуса Макарівської державної нотаріальної контори В. Тищенко від 07.11.2024 року №268/02-14 є достатнім доказом наявності у позивача перешкод в отриманні свідоцтва про право на спадщину, що в свою чергу дає йому право звернутись до суду з даним позовом. З копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії KB №0233372 із внесенням виправлень представником Макарівської РДА, встановлено, що його видано 15.01.1997 року на підставі рішення Макарівської РДА від 30.12.1996 року №548, зареєстрованого 22.01.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №0549 на ім`я [PERSON] на земельну частку (пай) розміром 4,08 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП «Бишів», розташованого на території Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області (а.с.19). Згідно Витягу з Протоколу №3 із загальних зборів власників земельних часток (паїв) Бишівської сільської ради від 20.05.2000 року, вбачається, що в результаті проведення розподілу та виділення в натурі земельних часток (паїв) із земель колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства «Бишів» власнику земельної частки (паю) [PERSON] виділено в натурі земельну ділянку № [NUMBER] згідно схеми розподілу земельних ділянок (а.с.21-22). Як вбачається з відповіді Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області на запит державного нотаріуса №29-10-0.331-8464/2-24 від 06.09.2024 року, Державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався, проте в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) наявний запис №0549 від 22.01.1997 року про реєстрацію Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії KB №0233372 на ім`я [PERSON] (а.с.65-66). Факт втрати оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай) серії KB №0233372 від 15.01.1997 року підтверджується оголошенням в газеті «Макарівські вісті» №24 (11323) від 14.06.2024 року (а.с.20). Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються вимогами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків фізичної особи, яка померла (спадкодавець) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 та 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1233 та ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно з ч. 1, ч. 2, та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 с. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом. Відповідно до положень частин другої та третьої пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивач будучи єдиним спадкоємцем за заповітом майна померлої [INFO] [PERSON] , спадщину у встановленому законом порядку прийняв, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину судом не встановлено, до складу спадщини увійшла земельна частка (пай), щодо якої нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Судові витрати по оплаті судового збору за клопотанням позивача з відповідача не стягуються, а також оскільки відповідач не вчиняв протиправних дій, що стали підставою даного позову.

Outcome: approved