Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

У жовтні 2024 року представник Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" Сечко С.В. звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 28 722,12 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.12.2023 о 22 год. 50 хв. у м. Київ, по вул. Металістів, 20, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Land Rover», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. На момент ДТП між ПрАт «Страхова компанія «УСГ» та [PERSON] , було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 29-2820-23-00117 від 02.11.2023 року, згідно з яким позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди заподіяної страхувальнику автомобіля «Toyota» д.н.з. [NUMBER] . Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.02.2024 року по справі № 760/1491/24, [PERSON] було визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Страхувальник звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 27.12.2023 року. Дана заява була розглянута позивачем, а пошкодження автомобіля «Toyota», д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП було визнано страховим випадком. Розрахунок та виплата страхового відшкодування проводилися на основі: акту огляду пошкодженого транспортного засобу; ремонтної калькуляції № 1000002067 від 03.01.2024 року; рахунку № СР00-061353 від 27.12.2023 року; страхового акту № STOKA-1000002067 від 05.01.2024 року; розрахунку суми страхового відшкодування від 05.01.2024 року. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 143 750 грн. 50 коп. На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Land Rover», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ "СК "УНІКА" за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № 213600138. ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» звернулось до страхової компанії відповідача із заявою № 50199 від 10.01.2024 року на виплату (страхового) відшкодування за полісом № 213600138, за яким страхова компанія Відповідача 15.01.2024 здійснила виплату в розмірі 115 028 грн. 38 коп. (страхова виплата з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіль потерпілого), яка не покриває, суму виплати за договором добровільного страхування наземного транспорту № 29-2820-23-00117. Представник позивача, посилаючись на ст. 1194 ЦК України, вказує, що відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток повинна відшкодувати позивачу різницю між сумою страхового відшкодування сплаченою за договором добровільного страхування наземного транспорту № 29-2820-23-00117 та сумою страхового відшкодування виплаченою за полісом №213600138, а саме: 28 722 грн 12 коп. (143 750 грн. 50 коп. - 115 028 грн. 38 коп.). Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 05.11.2024 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначив справу до розгляду (а.с. 38). Ухвалою суду від 17.01.2025 залучено до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (а.с. 55-56). Позивач не направив в\~ судове засідання свого представника, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, 06.12.2024, 09.01.2025, 14.02.2025 представник позивача Сечко С.В. через систему «Електронний суд» подавав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав (а.с. 43-46, 51-53). В судове засідання відповідач повторно не з`явилась,\~ про день та час розгляду даної справи була повідомлена\~ належно,\~\~ жодних клопотань чи заперечень суду не подала,\~\~ та відповідно до положень ч.11 ст.128, 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлена\~ належно про розгляд справи. Третя особа ПрАТ «СК «Уніка» в судове засідання свого представника не направила, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, 29.01.2025 представник ПрАТ «СК «Уніка» Ровінська Т.С. через систему «Електронний суд» подала письмові пояснення по справі, розгляд справи просила здійснювати за відсутності представника третьої особи. У письмових поясненнях третьої особи зазначено, що 06.03.2023 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 213600138\~ зі строком дії з 06.03.2023 року до 05.03.2024 року. Предметом страхування за Полісом є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу Land Rover Range Rove д.р.н. [NUMBER] . 23.12.2023 року сталася ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу та автомобілем «Тoyota Proace», д.н.з. [NUMBER] , винуватцем даного випадку є [PERSON] . Представник третьої особи вказує, що з 01.12.2016 між страховими компаніями почала діяти Угода про пряме врегулювання збитків яку підписали 17 страховиків-членів МТСБУ, та до якої у подальшому можуть приєднатися інші страховики-члени МТСБУ. У рамках прямого врегулювання потерпілий в ДТП отримав можливість вибору страховика, що врегульовуватиме його страховий випадок. ПрАТ «СК «УСГ» було направлено претензію на адресу ПрАТ «СК «УНІКА» з вимогою сплатити виплачене відшкодування у розмірі 143 750,5 грн. ПрАТ «СК «УНІКА» було розглянуто претензію та згідно калькуляції та за вирахуванням франшизи і коефіцієнту фізичного зносу, виконало свої зобов`язання та здійснило перерахування на реквізити ПрАТ «СК «УСГ» суми 115 028, 38 грн., а тому вказують, що\~ третьою особою було у повному обсязі виконано свої зобов`язання. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані та надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 22.12.2023 о 22 год. 50 хв., на вул. Металістів, 20, що в м. Києві, керуючи автомобілем марки «Land Rover» моделі «Range Rover», державний номерний знак [NUMBER] , при здійсненні руху заднім ходом не звернулася за допомогою до сторонніх осіб, що призвело до зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota» моделі «Proace», державний номерний знак [NUMBER] , чим порушила вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху. Окрім того, [PERSON] не дочекавшись прибуття працівників поліції, залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушила вимоги п.2.10.а, п.2.10.д ПДР, за що відповідальність передбачена ст.122-4 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 27.02.2024 по справі № 760/1491/24 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3 400 грн. 00 коп). Вказана постанова набрала законної сили 22 квітня 2024 року. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota Proace», д.н.з. [NUMBER] на час скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група»\~ відповідно до Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 29-2820-23-00117 від 02.11.2023 (а.с. 3-4). Згідно з рахунком № СР00-061353 від 27.12.2023 про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобіля, виданого ТОВ «САМІТ МОТОРЗ УКРАЇНА», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota Proace», д.н.з. [NUMBER] , становить 143 750,50 грн. Страховиком здійснено розрахунок страхового відшкодування та згідно страхового акту № STOKA-1000002067 від 05.01.2024, складеного ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група»\~ вбачається, що розмір матеріального збитку, завданого страхувальнику [PERSON] становить 143 750,50 грн (а.с. 24). Встановлено, що ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», відповідно до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 29-2820-23-00117 від 02.11.2023 здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 143 750 грн. 50 коп. на розрахунковий рахунок ТОВ «САМІТ МОТОРЗ УКРАЇНА», що підтверджується платіжним дорученням № 51624 від 05.01.2024 (а.с. 25). Встановлено, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як водія автомобіля марки «Land Rover Range Rove», д.н.з. [NUMBER] ,\~ була застрахована відповідно в ПрАТ «СК «Уніка» за полісом № 213600138. Встановлено, що позивач звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою на виплату (страхового) відшкодування за вих. №50199 від 10.01.2024, в якій просив сплатити суму в розмірі 143 750,50 грн. Згідно з страховим актом № 15970704174/1, страхова сума по договору\~ складає 160 000,00 грн, вартість матеріального збитку з врахуванням зносу становить 116 028,38 грн, франшиза 1 000,00 грн, сума розрахунку страхового відшкодування 115 028,38 грн. Страховою компанією відповідача ПрАТ «СК «Уніка» 15.01.2024 було відшкодовано позивачу кошти в розмірі 115 028,38 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 0136634_00000/7871e953-82d4-4c0b-912f-ae85aa703829 (а.с.26). При вирішенні даного спору, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Разом з тим метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ч.16, ч.17 ст. 9 ЗУ «Про страхування» (чинного на момент скоєння ДТП) страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком (ч.1 ст. 25 ЗУ «Про страхування»). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення міститься у ст. 27 ЗУ «Про страхування». У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала. Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом п. 1 ч.2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду у пунктах 68 - 74 постанови від 04 липня 2018 року №755/18006/15-ц зробила правовий висновок, вказавши, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З огляду на викладене, суд вважає, що заявлений позов до відповідача не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, у зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити, оскільки позивачем не доведено підстав відшкодування шкоди, тобто частини виплаченого страхового відшкодування,\~ саме відповідачем [PERSON] . У даному випадку, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця об`єкту підвищеної небезпеки, була застрахована в межах страхової суми 160 000,00 грн. за майнову шкоду. До відповідача, як особи, яка спричинила ДТП, позивач має можливість звернутися, лише, в разі\~ недостатності страхової виплати. Судом було залучено\~ до розгляду справи третю особи страховика винної особи, для з`ясування порядку визначення страховиком розміру виплаченого страхового відшкодування та ліміту страхового відшкодування, передбаченого Полісом № 213600138. ПрАТ «СК «Уніка» у письмових поясненнях вказали, що згідно калькуляції та за вирахуванням франшизи і коефіцієнту фізичного зносу, нми було визначено розмір страхового відшкодування у сумі 115 028, 38 грн. Фактично, як слідує з матеріалів справи, спір існує не між позивачем та відповідачем, а між страховими компаніями щодо розміру страхового відшкодування і в такому випадку, позивач може пред`являти свої заперечення/ вимоги саме до ПрАТ «СК «Уніка», а не до відповідача, оскільки загальна сума його претензій та виплаченого потерпілій особі страхового відшкодування не виходить за межі застрахованого ліміту відповідальності відповідача, а отже, позивач безпідставно посилається на ст. 1194 ЦК України. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України) Позивачем необґрунтовано правових підстав позовних вимог до відповідача. Позивач скористався своїм правом на судовий захист, однак його позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, судовий збір, сплачений позивачем, не підлягає стягненню із відповідача.

Outcome: dismissed