Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

На адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вказана заява через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», в обгрунтування якої [PERSON] зазначила, що 11 лютого 2025 року Роздільнянським районним судом Одеської області було ухвалено рішення у вказаній справі, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 53 620,76 гривень та судовий збір у розмірі 3 028,00 гривень. Разом з цим, 21 січня 2025 року позивач направив на адресу суду та відповідачки заяву про стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу, яку не було розглянуто під час ухвалення рішення у справі. Дослідивши заяву та додані до неї матеріали без виклику сторін у судове засідання, суд дійшов таких висновків. Диспозиція частини 8 статті 141 ЦПК України регламентує, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). \~Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом\~п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Згідно змісту заяви від 21 січня 2025 року Вих № 0121/11, ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» поніс витрати у вказаній справі на професійну правничу допомогу у розмірі 8\~500,00 гривень. Пункт 3 частини 1 статті 270 ЦПК України визначає, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу суду надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 1 травня 2023 року, який укладений між позивачем та Адвокатським бюро «Юлії Чміль», додаток № 1 до Договору від 1 травня 2023 року та акт про надання правничої допомоги № 1501-25 до Договору, згідно якого позивач прийняв послуги Адвокатського бюро «Юлії Чміль», вартість яких становить 8\~500,00 гривень, з яких 4500 гривень (за ознайомлення з матеріалами справи за наданим пакетом документів, аналіз даних документів, ознайомлення із судовою практикою та визначення перспективи справи), 4 000,00 гривень (складання позовної заяви, в тому числі формування пакету документів для подання позовної заяви з додатками). Водночас при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial