Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва з Малиновського районного суду міста Одеси надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна про стягнення коштів на підставі ухвали від 10.01.2025 - за підсудністю. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 08.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 32105, про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. було відкрито виконавче провадження та вчинялись виконавчі дії з метою його примусового виконання. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. від 10.05.2024 виконавче провадження було закрито у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого документу та сплатою заборгованості у розмірі 14525,01 грн. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.05.2024, яке набрало законної сили, виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин, позивач вважає, що відповідачами стягнуті за виконавчим написом грошові кошти були набуті безпідставно, а тому звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх порушених прав. З огляду на викладене, позивач просить задовольнити позов. 27 січня 2025 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. Ухвалою суду від 27.01.2025 позов було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 04 лютого 2025 року до суду позивачем подано заяву на виконання ухвали суду від 27.01.2025. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.02.2025 було відкрито провадження по справі та справу призначено за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, надано до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Відзив на позовну заяву не подано. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. За таких обставин суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності учасників процесу. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 08.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 32105, про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. перебувало виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання вказаного виконавчого напису. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.05.2024, яке набрало законної сили, виконавчий напис № 32105 від 08.09.2020 визнано таким, що не підлягає виконанню. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. від 10.05.2024 виконавче провадження було закрито у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого документу та сплатою заборгованості у розмірі 14525,01 грн. Крім того, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження, з позивача у рамках виконавчого провадження № [NUMBER] стягнуто грошові кошти у розмірі 1452,50 грн - основна винагорода приватного виконавця. Отже, з наданих стороною позивача доказів, судом встановлено, що у рамках виконавчого провадження під час примусового виконання виконавчого напису, який в судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, з позивача на користь ТОВ «ФК «Аланд» фактично стягнуто 14525,01 грн. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Враховуючи, що відпали правові підстави для набуття ТОВ «ФК «Аланд» примусово стягнутих з [PERSON] за виконавчим написом грошових коштів у сумі 14525,01 грн, яка підтверджується матеріалами справи, оскільки цей виконавчий напис в судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку, що позов у частині вимоги до ТОВ «ФК «Аланд» є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає за необхідне стягнути з ТОВ «ФК «Аланд» на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 14525,01 грн. Щодо вимоги до відповідача 2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, суд зазначає наступне. Як встановлено судом, під час примусового виконання виконавчого напису у рамках виконавчого провадження № [NUMBER], з позивача стягнуто 1452,50 грн - основна винагорода приватного виконавця. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону України, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Нормами ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Частиною 7 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Здійснення особою захисту порушеного права шляхом застосування кондикційного позову можливе лише за умови наявності підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача відповідне майно (у тому числі грошові кошти). При цьому, для правильного застосування ст. 1212 ЦК України необхідно установити факт абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. У даному випадку стягнення з позивача, як боржника на користь приватного виконавця (відповідача 2) зазначених грошових коштів (витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця), пов`язане зі здійсненням приватним виконавцем примусового виконання виконавчого документа та відповідає нормам ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження». Суду не надано підтверджень, що будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження позивачем оскаржувались та були визнані незаконними. Водночас, виконавче провадження було відкрито, після цього проводились виконавчі дії з примусового виконання виконавчого напису, що виключає факт абсолютної безпідставності набуття грошових коштів відповідачем 2. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов у частині вимоги до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, є безпідставним та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн (за подання позовної заяви).

Outcome: partial