Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просила суд: - встановити особу [PERSON] , яка народилася [INFO] у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області, згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 18.10.2024 Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис про народження № 352, та проживає за адресою: [ADDRESS] , для отримання паспорта громадянина України; - встановити факт того, що [PERSON] народилася у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області; - встановити факт постійного проживання [PERSON] , яка народилася [INFO] у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області, на території України станом на 24.08.1991 та станом на 13.11.1991 року. В обґрунтування\~своєї заяви\~заявник зазначає,що вона народилася [INFO] у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області. Заявник вказала, що у відповіді на адвокатський запит її представника адвоката Василенко Н.В. від 21.09.2024 № 30.1-33/1888 зазначено про наявність в архіві Білоцерківського ДРАЦС актового запису про народження № 352, який було складено Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції у Київській області, що, на думку заявника, також підтверджує факт її місця народження у місті Біла Церква. 28.01.1978 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 92. Заявник вказала, що інформація про її шлюб також вбачається з відповіді на адвокатський запит від 21.09.2024 № 30.1-33/1888. Як вказує заявник, 18.02.1978 вона отримала паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , виданий Відділом внутрішніх справ Білоцерківського міськвиконкому Київської області, оригінал якого було втрачено. Від шлюбу з [PERSON] [INFO] у заявника народилася донька [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції у Київській області було складено актовий запис № 2282. Зі слів заявника, 25.05.2014 вона, повернувшись з міста Києва до місця свого проживання за адресою: [ADDRESS] , виявила відсутність всіх своїх документів, зокрема й паспорта громадянина СРСР серії [NUMBER] . 26.06.2014 вона звернулася у Вишнівський МВМ Києво-Святошинського РВ ГУМВС України у Київській області із заявою про те, що вона виявила відсутність свої документів. Як зазначила заявник, все, що у неї наразі є, це: копія паспорта громадянина СРСР, копія карточки прописки, видане повторно свідоцтво про народження, в якому не зазначено місця народження. Заявник звернула увагу суду на те, що зі змісту карточки приписки вбачається, що вона народилася [INFO] у місті Біла Церква Київської області, проживала у [ADDRESS] , а також те, що [INFO] у неї народилася донька [PERSON] . Заявник зауважила, що вона ніколи не отримувала паспорт громадянина України, а мала лише паспорт громадянина СРСР, який було втрачено разом з усіма іншими її документами у 2014 році. Зі слів заявника, вона все своє життя проживає на території України. У вересні 2024 року заявник звернулася за правовою допомогою до адвоката Василенко Наталії Володимирівни, з метою відновити втрачені документи та отримати паспорт громадянина України. 20.09.2024 адвокат Василенко Н.В. звернулася з адвокатським запитом №\~32 до Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з метою отримати інформацію щодо державної реєстрації, а також даних, зазначених у актових записах щодо народження заявника та її доньки, а також щодо укладеного заявником шлюбу. На вказаний адвокатський запит Білоцерківським відділом ДРАЦС було надано вже згадану відповідь від 21.09.2024 № 30.1-33/1888. У своїй відповіді Білоцерківський відділ ДРАЦС повідомив про наявність в архіві відділу наступних актових записів: - про народження № 352 від 04.05.1958 [PERSON] , [INFO] , батьком якої є [PERSON] , матір`ю [PERSON] , складений Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції у Київській області; - про шлюб № 92 від 28.01.1978 між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , складений Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції у Київській області; - про народження № 2282 від 28.11.1978 [PERSON] , [INFO] , батьком якої є [PERSON] , [INFO] , матір`ю - [PERSON] , [INFO] , складений Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції у Київській області. 15.10.2024 представник заявника адвокат Василенко Н.В. звернулася з адвокатськими запитами № 33 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області та № 34 до Управління «Центр\~надання адміністративних\~послуг» виконавчого\~комітету Вишневої\~міської ради\~Бучанського району\~Київської області\~з метою отримати інформації, до якого органу повинна звернутись та які документи повинна надати [PERSON] для оформлення та отримання паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм у формі ID-картки за умови, що нею було втрачено всі документи, що посвідчують її особу. 18.10.2024 на адвокатський запит № 34 Управлінням «Центр\~надання адміністративних\~послуг» виконавчого\~комітету Вишневої\~міської ради\~Бучанського району\~Київської області було надано відповідь № 3/02-3411, у якій було рекомендовано звернутися до територіального органу або територіального підрозділу ДМС за роз`ясненням щодо необхідного переліку документів для вирішення цього питання. 18.10.2024 представнику заявника адвокату Василенко Н.В. вдалося повторно отримати свідоцтво про народження заявника серії [NUMBER] . Проте, у повторно виданому свідоцтві про народження не зазначено місця народження та по-батькові заявника з огляду на правила складання актових записів того часу. З урахуванням зазначеного заявнику також необхідно встановити факт того, що вона народилася у місті Біла Церква Київської області Білоцерківського району. 21.10.2024 на адвокатський запит № 33 Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області було надано відповідь №\~8010.5.2-45558/80.3-24, у якій заявнику для отримання детальної консультації з питання встановлення належності до громадянства України було рекомендовано звернутися до управління з питань громадянства ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, буд. 4/А, каб. № 28. З огляду на відповіді на адвокатські запити, 29.10.2024 заявник безпосередньо звернулася до Управління з питань громадянства ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області для консультації та отримала відповідь, що для оформлення паспорта громадянина України їй необхідно встановити у судовому порядку її особу та підтвердити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 та станом на 13.11.1991. З огляду на викладене, [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. 07.11.2024 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі відкрито окреме провадження з призначенням судового засідання. 07.01.2025 від представника заінтересованої особи через підсистему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення, у яких представник заінтересованої особи вказав, що заявник надала копії необхідних документів для встановлення її особи, а також, встановлення факту її народження у місті Біла Церква, Білоцерківського районну, Київської області, та факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 та станом на 13.11.1991. 19.02.2025 у судовому засіданні представником заявника адвокатом Василенко Н.В. було подано клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів справи, а саме: 3 протоколів допиту свідків від 12.02.2025, а саме: - племінниці заявника [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області 20.02.2008, що проживає за адресою: [ADDRESS] ; - давньої знайомої заявника [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Вишнівським МВМ ГУ МВС України в Київській області 18.01.2001, що проживає за адресою: [ADDRESS] ; - давнього знайомого заявника [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Вишнівським МВМ ГУ МВС України в Київській області 10.02.2001, що проживає за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні від 19.02.2025 року представник заявника Василенко Н.В. вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні від 19.02.2025 року представник заінтересованої особи Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області Погрібний О.В. заперечував щодо задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення вимог заявника з наступних підстав. З наданої заявником копії паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , виданого 18.02.1978 Відділом внутрішніх справ Білоцерківського міськвиконкому Київської області, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області. Відповідно до свідоцтва про народження від 18.10.2024 серії [NUMBER] , виданого Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] народилася [INFO] . Згідно з\~вказаним свідоцтвом\~про народження\~батьками[PERSON] , [INFO] , є: батько [PERSON] та мати [PERSON] . У відповіді Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21.09.2024 №\~30.1-33/1888, підтверджується наявність в архіві саме Білоцерківського ДРАЦС актового запису № 352 від 04.05.1958 про народження [PERSON] , [INFO] , батьком якої є [PERSON] , матір`ю [PERSON] , що, в свою чергу, також підтверджує факт народження заявника [INFO] у місті Біла Церква. 28.01.1978 [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 92, що підтверджується витягом з ДРАЦС № 00047547635. Крім цього, інформація про вказаний шлюб також підтверджується відповіддю Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21.09.2024 №\~30.1-33/1888. 20.11.1978 від шлюбу з [PERSON] , [INFO] , у [PERSON] , [INFO] , народилася донька [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції у Київській області було складено актовий запис № 2282, що підтверджується вже згаданою відповіддю від 21.09.2024 №\~30.1-33/1888. З висновку наданого Начальником Києво-Святошинського РВ ГУМВС України у Київській області від 02.07.2014, а також з листа від 03.07.2014 №\~16710, вбачається, що 26.06.2014 [PERSON] зверталася до Вишнівського МВМ Києво-Святошинського РВ ГУМВС України у Київській області із заявою про те, що вона виявила відсутність своїх документів. Крім цього, з висновку від 02.07.2014 також вбачається, що проведеними заходами пошукового характеру встановити місцезнаходження втрачених документів не виявилось можливим. Зі змісту карточки прописки вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] у місті Біла Церква Київської області, проживала у [ADDRESS] , а також те, що [INFO] у неї народилася донька [PERSON] . Відповідно до протоколів допиту свідків від 12.02.2025, свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що заявник народилася [INFO] і що зараз їй 66 років. Також, свідки вказали, що з початку 1990 року, [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, свідок [PERSON] додатково зазначила, що [PERSON] з 1996 року до середини 2020 року проживала з нею та її сім`єю за адресою: [ADDRESS] , до 1996 року вона проживала за адресою: [ADDRESS] , а також те, що [PERSON] народилася у місті Біла Церква. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною першою статті 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначений главами 1 і 6 розділу IV ЦПК України. З огляду на вимоги ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 315 ЦПК України передбачено розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У постанові від 13.10.2022 у справі № 755/1938/22 Верховний Суд зазначив, що для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991; постійного проживання на території України за станом на 13.11.1991. Відповідно до пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (далі - Порядок) громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13.11.1991, проходять процедуру встановлення їхньої незалежності до громадянства України. Пунктом 8 Порядку передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» особа, яка за станом на 24.08.1991 постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24.08.1991 особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24.08.1991. Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24.08.1991. Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство» і може пов`язуватися із фактом проживання або постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 24.02.2021 у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05.04.2021 у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20), від 19.05.2021 у справі № 496/818/19, від 02.07.2020 у справі № 358/608/19-ц (провадження № 61-21260св19), від 07.08.2023 у справі № 756/16751/21 (провадження № 61-5793св23), від 06.11.2023 у справі № 511/2413/19. У частині четвертій статті 263 ЦПК України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян віднесено до юрисдикції цивільного суду (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.01.2024 у справі № 595/76/23). Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI (далі Закон № 5492-VI), Законом України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III (далі Закон № 2235-III). Згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону №\~5492-VI паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру. Частиною першою статті 4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону ідентифікація особи встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 5492-VI розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - Порядок № 302). У пунктах 38-40 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302). Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Міністерства юстиції України, органів Державної фіскальної служби, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС. Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 10 Закону № 5492-VI, якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.. Враховуючи вищевикладені норми законодавства, заявник також має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у порядку, визначеному абз. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України № 5492-VI. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 366/474/19. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підстав яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), ще обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм суд приходить до наступних висновків. Встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 та станом на 13.11.1991 необхідно заявнику для подальшого звернення до підрозділу Державної міграційної служби із заявою про встановлення належності до громадянства України та отримання паспорту громадянина України. Також заявнику необхідно встановити факт того, що вона народилася у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області з огляду на те, що інформація про це не була зазначена у її актовому записі про народження, а відповідно, й у повторно виданому їй свідоцтві про народження. Крім того, заявник не може пройти процедуру встановлення особи, оскільки ця процедура передбачена тільки для громадян України, тобто спершу вона повинна пройти процедуру належності до громадянства України. Встановлення цих фактів є важливими для заявника та необхідні їй для підтвердження її належності до громадянства України, отримання паспорту громадянина України та реалізації своїх конституційних прав. Аналіз наявних письмових доказів в їх сукупності та системному зв`язку з положеннями діючого законодавства України, дають підстави для висновку про доведеність факту народження заявника [INFO] у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області. Крім цього, надані матеріали справи також підтверджують факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 та станом на 13.11.1991, які в судовому засіданні не спростовані. Враховуючи вищевикладене та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню. Зважаючи на вищенаведене,

Outcome: approved