Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) через свого представника адвоката Скочко Ольгу Анатоліївну звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Слобожанської селищної ради (місцезнаходження: Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н., с-ще Слобожанське, вул. Василя Сухомлинського, буд. 55, код ЄДРПОУ: 04525024), [PERSON] (місце проживання: невідоме) про визнання договору дійсним та визнання на квартиру права власності в порядку спадкування. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначено,\~що25.06.1997 року батько позивача [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Товарній біржі «Катеринославська» за №004/181-Н, придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] . Право власності на квартиру зареєстровано Новомосковським бюро технічної інвентаризації на підставі договору, укладеного на товарній біржі, без нотаріального посвідчення. [INFO] померла матір позивача - [PERSON] , а [INFO] помер батько - [PERSON] . Після смерті батька позивач звернулася до державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що не було надано документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. [PERSON] зазначає, що наразі позбавлена можливості нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу, оскільки батько помер, а місцезнаходження продавця їй невідомо. На підставі викладеного, з урахуванням того, що на момент укладення правочину батько позивача з відповідачкою [PERSON] досягли всіх істотних умов договору і цей договір був повністю нами виконаний, наявні всі підстави для визнання його дійсним. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.05.2024 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.08.2024 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.11.2024 року клопотання представника [PERSON] про витребування доказів задоволено. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.12.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Представник Слобожанської\~селищної радив судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.02.2025 року постановлено провести заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що 14.07.1962 року зроблено актовий запис №382. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , [INFO] , про що 27.10.1970 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровської області зроблено актовий запис №1885. 06.07.1991 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська зроблено актовий запис №561, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , повторно виданого 30.06.2000 року. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 25.06.1997 року, зареєстрованого на Товарній біржі «Катеринославська» за №004/181-Н, [PERSON] продала, а [PERSON] придбав двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Слобожанської селищної ради», право власності зареєстровано за [PERSON] у Новомосковському БТІ 05.08.1997 року за №42-1. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, [INFO] померла [PERSON] , про що зроблено актовий запис №34. [INFO] помер [PERSON] , про що виконавчим комітетом Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області 11.02.2019 року зроблено актовий запис №24, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 11.07.2019 року [PERSON] звернулася до Дніпровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. від 02.05.2024 року представнику [PERSON] [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки не було надано документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Згідно довідки №10059 від 11.07.2019 року, виданої виконавчим комітетом Слобожанської селищної ради, [PERSON] на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою був зареєстрований один. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Положеннями ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. Судом встановлено, що спадкодавець придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Товарній біржі «Катеринославська», який нотаріально не був посвідчений. За змістом статей 128, 153 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. При цьому як вбачається з положень ст. 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Таким чином у період укладання оспорюваного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві щодо нотаріального посвідчення договорів, зареєстрованих на товарній біржі. Суд зауважує на тому, що положення статті 227\~ЦК Української\~РСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири). Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою, а тому мають загальний характер. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що оскільки закон спеціальний переважає закон загальний, угода щодо придбання на біржових торгах квартири вимагає оформлення в нотаріальній формі. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року в справі №640/3509/19 (провадження №61-10287св20). Судом встановлено, що сторони договору купівлі-продажу усі вимоги договору виконали, ніяких претензій щодо передачі майна не було, державна реєстрація договору купівлі-продажу була проведена Новомосковським бюро технічної інвентаризації, у зв`язку з чим суд вважає, що договір купівлі-продажу укладено сторонами за їх взаємною згодою, а тому [PERSON] набув права власності на придбану квартиру, якою користувався до дня смерті. При цьому вказану угоду сторони нотаріально посвідчити не можуть, оскільки місцезнаходження продавця невідоме, а покупець помер. З урахуванням наведеного вище, з метою захисту прав позивача як спадкоємиці першої черги після смерті батька, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] шляхом визнання дійсним договору\~купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності за нею на квартиру в порядку спадкування після смерті батька. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, надавши оцінку доказам у справі, суд доходить висновку, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved