Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

І. Описова частина. 1.1. Позиція позивача. 25 жовтня 2023 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк») про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 2006 року є клієнтом відповідача, як вкладник за депозитними договорами. Перший депозитний договір закінчився у 2006 році, а у 2012 році депозит був розділений на окремі договори. Позивач вказує, що постійно проживає на території Італійської Республіки, і у період з 2012 по 2023 роки на території України не перебувала. В червні 2023 року вона повернулася відвідати Україну, у зв`язку зі смертю матері, та виявила, що її картковий рахунок заблокований. Звернувшись до відділення банку їй повідомили, що пін-код її картки, а також реквізити доступу до системи «Приват24», були змінені, кошти з її рахунків були переведені на рахунки третіх осіб та зняті з банкоматів на території Дніпропетровської області. Вказані дії відбулися внаслідок того, що закінчилася дія її фінансового номеру, який був вказаний нею під час укладення депозитних договорів, у зв`язку з чим він був перевипущений та використаний шахраями до доступу до рахунків, в той час як вона була закордоном. Посилаючись на те, що вона не розголошувала будь-якому реквізитів доступу до своїх рахунків чи карток, а банк не вжив всіх залежних від нього обачних заходів, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за договорами банківського вкладу у загальному розмірі 72 640,52 Євро. 1.2. Позиція відповідача. Відповідач у письмовому відзиві та додаткових письмових поясненнях позов заперечив. Узагальнені доводи відповідача зводяться до того, що позивач розголосила реквізити доступу до своїх рахунків, в тому числі реквізити доступу до системи «Приват24» третім особам, у зв`язку з чим і були зняті кошти з депозиту. Також вказує, що 05 липня 2022 року операція зі зміни паролю до системи «Приват24» була здійснена з м. Луцька, за географічними координатами, що належить до квартири, в якій зареєстрована позивач на території України ( [ADDRESS] ). З наведених вище підстав просить суд відмовити у задоволенні позову (т.1 а.с.85-91, а.с.111-115, т.2 а.с.1-9) 1.3. Позиція сторін у судовому засіданні, в якому суд перейшов до стадії ухвалення рішення. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. В цьому ж судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги заперечила та просила суд відмовити у їх задоволення. 1.4. Рух справи. Ухвалою судді від 27 жовтня 2023 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою суду від 07 листопада 2023 року відкрито провадження у справі та визначено, що вона буде розглядатися в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09 січня 2024 року витребувано з Державної прикордонної служби України належним чином завірену інформацію про перетин державного кордону України позивачем. Ухвалою суду від 04 квітня 2024 року витребувано у Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» інформацію про перевипуск SIM-картки позивача. Ухвалою суду від 26 червня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі третіх осіб. Ухвалою суду від 30 жовтня 2024 року, яка занесена у протокол судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та розпочатий розгляд справи по суті. Ухвалою суду від 30 грудня 2024 року витребувано у Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» інформацію геолокації перебування мобільного телефону позивача у період 05 липня 2022 року. У судовому засіданні 11 лютого 2025 року суд перейшов до стадії ухвалення рішення по суті позову. ІІ. Мотивувальна частина. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити, з таких підстав. 2.1. Фактичні обставини, встановлені судом. З матеріалів справи слідує, що 13 лютого 2012 року позивачем оформлено в АТ КБ «Приватбанк» 3 вклади, а саме: 1) вклад у розмірі 40 000,00 Євро з процентною ставкою 7% річних згідно заяви №SAMDN25000723559942; 2) вклад у розмірі 27 000,00 Євро з процентною ставкою 7% річних згідно заяви №SAMDN25000723559903; 3) вклад «Копилка, 12 місяців» у валюті Євро згідно заяви №SAMDN250007235599043 (т.1 а.с.16-18). Факт внесення позивачем відповідних вкладів відповідачем не оспорюється. В подальшому, з матеріалів справи слідує, що 20 червня 2023 року позивач звернулася до Луцького РУП ГУНП у Волинській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення стосовно неї передбачено ч.5 ст.185 КК України, про що 21 червня 2023 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023030580001777. За фабулою цього кримінального провадження: «У період часу з 15 липня 2022 року по 09 вересня 2022 року невстановлена особа, перебуваючи у невстановленому місці, переслідуючи корисливий мотив та мету таємного викрадення чужого майна, таємно, шляхом вільного доступу заволоділа грошовими коштами потерпілої [PERSON] , які були списані з банківської картки імітованої АТ «Приватбанк» …. чим завдала майнової шкоди останній на 2 683 211,00 грн» (т.1 а.с.19). З приводу незаконного, на думку позивача, зняття коштів з її рахунків вона письмово зверталася до банку. Листом від 18 липня 2023 року №20.1.0.0.0/7-230621/493322 АТ КБ «Приватбанк» повідомило позивачу, що заявки на розірвання вкладів були подані в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24, вхід до якого був здійснений під її авторизацією. При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват24. Договір «Стандарт» на 12 міс. [NUMBER] від 13 лютого 2012 року розірвано 14 липня 2022 року, кошти переведено на карту [NUMBER] Договір «Стандарт» на 12 міс. [NUMBER] від 04 лютого 2020 року розірвано 09 серпня 2022 року, кошти переведено на карту [NUMBER] . Договір «Дитячий накопичувальний» на 12 міс. [NUMBER] від 25 лютого 2009 року розірвано 07 вересня 2022 року, кошти переведено на картку [NUMBER] . З карток кошти було переведено через додаток Приват24. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону позивача та іншої особистої інформації (т.1 а.с.22). Згідно інформації Державної прикордонної служби України, позивач [PERSON] перебувала на території України у періоди з 05 по 30 січня 2018 року, 06 січня - 03 лютого 2019 року, 03-31 січня 2020 року, 20 вересня - 04 жовтня 2021 року, 26 березня - 11 квітня 2023 року, 16 червня - 23 червня 2023 року, 13 серпня - 29 серпня 2023 року (т.1 а.с.108). Згідно наявної в матеріалах справи банківської виписки, з депозитних рахунків позивача були здійснені наступні зняття коштів: 1) 07 вересня 2022 року на суму 5 627,67 Євро, угода №SAMDNFF000132527949; 2) 09 серпня 2022 року на суму 40 007,77 Євро, угода №SAMDNFF000132527949; 3) 14 липня 2022 року на суму 27 005,09 Євро, угода №SAMDNFF000132527040. Всього на суму 72 640,53 Євро (т.1 а.с.160-161, т.2 а.с.13-22). З матеріалів справи, зокрема з відомостей операторів мобільного зв`язку, слідує, що всі операції по зняття коштів з депозитів позивача у період з липня по вересень 2022 року відбувалися у м.Дніпро (т.1 а.с.164-166, 169). В подальшому, кошти виводилися на картки третіх осіб, які, зокрема, перебували на території Геніченського району Херсонської області (т.1 а.с.172). Згідно рапорту оперативного працівника, який міститься в матеріалах кримінального провадження, фінансовим номером, який був підв`язаний до депозитного рахунку та банківських карток загалом, являється сім-карта оператора ПрАТ «ВФ Україна» [NUMBER]. Даною сім-картою потерпіла користувалася тоді, коли відвідувала Україну. Як повідомили потерпілій у магазині «Водафон», вказана сім-картка була заблокована та перевипущена, а в подальшому реалізована, у зв`язку з тим, що остання довго не користувалася нею. Згідно результатів аналізу УОТЗ ГУНП у Волинській області встановлено, що сім-картка [NUMBER] була активною в період з 29 січня 2017 року по 29 жовтня 2021 року та 18 травня 2022 року була перевипущена. В подальшому сім-картка використовувалася в мобільних терміналах Nomi та Motorola. В ході огляду мобільного додатку «Приват24» встановлено, що грошові кошти із депозитного рахунку спочатку перераховувались на банківську картку потерпілої для виплат № [NUMBER] , а згодом, протягом 14 липня - 09 вересня 2022 року перераховувалися на інші картки АТ «Приватбанк» та благодійні фонди. Також в рапорті вказані дані осіб, на картки яких перераховувалися кошти з картки потерпілої, та їх місцезнаходження у м. Дніпрі, у зв`язку з чим пропонувалося провести обшуки у них (т.1 а.с.191-192). Крім того в матеріалах справи наявна відповідь ПрАТ «ВФ Україна», згідно якої, телефонний номер позивача [NUMBER] був деактивований 20 лютого 2022 року через закінчення терміну дію номера. Далі стартовий пакет надійшов у повторний продаж. 23 квітня 2022 року користувач мобільного номера [NUMBER] змінює свій номер на [NUMBER] (т.2 а.с.77). 2.2. Позиція суду. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі N 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі N 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі N 209/3085/20). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі N 753/8671/21 (провадження N 61-550св22). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі N 6-71цс15 зазначено, що: "відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення N 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину [PERSON] як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки [PERSON] спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції". При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі N 552/2819/16-ц (провадження N 61-1396св18) вказано, що: "користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі N 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання АТ КБ "ПриватБанк" на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що [PERSON] втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом АТ КБ "ПриватБанк" не надано відповіді Крім того, судом встановлено факт звернення позивача до банку про скасування спірних транзакцій та повернення коштів, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї крадіжки. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у позивача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування спірних транзикцій та повернення коштів. Судом також береться до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними". У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі N 127/23496/15-ц (провадження N 61-3239св18) зазначено, що: "встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі N 691/699/16-ц (провадження N 61-16504св18) вказано, що: "встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк". У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі N 537/3312/16-ц (провадження N 61-17629св18) зазначено, що: "сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі N 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Суд, врахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, виходить з того, АТ КБ "ПриватБанк" не підтвердило належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що позивач [PERSON] , як користувач платіжних карток та депозитних вкладів, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по карток, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку "Приват-24", незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 07 вересня 2022 року на суму 5 627,67 Євро, 09 серпня 2022 року на суму 40 007,77 Євро, 14 липня 2022 року на суму 27 005,09 Євро. Як встановлено судом, у розглядуваний період позивач не перебувала не території України і матеріали справи не містять жодних доказів, що саме вона ініціювала вищенаведені операції. Так само не перебував на території м. Луцька чи Волинської області, де має постійне місце проживання позивач, і мобільний телефон (фінансовий номер) [NUMBER] , у період здійснення спірних операцій. Довід відповідача про те, що пароль входу до додатку Приват24 був змінений 05 липня 2022 року у м. Луцьку за геолокацією, що відповідає квартирі позивача у м. Луцьку, був перевірений судом шляхом направлення запиту до ПрАТ «ВФ України», яке повідомлено, що насправді цей номер телефону 05 липня 2022 року перебував лише у м. Дніпро. Крім того суд відхиляє доводи відповідача про недопустимість в якості доказів матеріалів досудового розслідування, бо сторона позивача не отримувала дозволу слідчого (прокурора) на їх розголошення, оскільки ці докази були здобуті належним чином, а саме шляхом ознайомлення [PERSON] , яка має статус потерпілої у кримінальному провадженні, з його станом та ходом розгляду. Наявність чи відсутність дозволу слідчого (прокурора) на розголошення відповідних матеріалів, не свідчать про неналежність відповідних доказів, що надані стороною позивача. Матеріали справи не містять також будь-яких доказів, що [PERSON] знала або могла знати про закінчення строку дії її фінансового номера [NUMBER], до повернення на територію України у 2023 році. В даному випадку фінансовий номер був деактивований у лютому 2022 року, в той час, коли позивачка була закордоном. В подальшому, протягом 2022 року, коли позивач ні разу не приїжджала на територію України, номер був присвоєний іншому абоненту, який змінив пароль входу у додаток Приват24 та вивів всі кошти з рахунків позивача. Суд підкреслює, що відповідач, як банківська установа, не проявив розумної обачності в тому, що фінансовий номер може бути деактивований без відома клієнта, і у зв`язку з чим стороння особа може отримати доступ до рахунків клієнта. Яких обачних заходів у зв`язку з можливістю такого розвитку подій вжив відповідач, останній суду не повідомив. Окрім того, відповідач, як банк, не проявив жодної уваги до того, що позивач, як клієнт з 2006 року, раптово, виключно віддалено через систему Приват24 розірвала всі договори та вивела всі кошти, при цьому раніше обслуговуючись лише очно у відділеннях банку. Чому в такому випадку банк щодо операцій, які очевидно виглядали незвичними для клієнта та підозрілими, не застосував будь-яких додаткових засобів верифікації, зокрема не подзвонив клієнту для підтвердження операції, або не запросив клієнта для особистого підтвердження операції у відділенні банку, відповідач відповідей не надав. Підсумовуючи вищевикладене, оскільки відповідач АТ КБ "ПриватБанк" не підтвердило належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що позивач [PERSON] , як користувач платіжних карток та депозитних вкладів, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по карток, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку "Приват-24", незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 07 вересня 2022 року на суму 5 627,67 Євро, 09 серпня 2022 року на суму 40 007,77 Євро, 14 липня 2022 року на суму 27 005,09 Євро, суд дійшов висновку, що вказані кошти слід стягнути з відповідача на користь позивача, задовольнивши позов повністю. У зв`язку з повним задоволенням позову, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 13 420,00 грн., адже позивач була звільнена від його сплати, як споживач. На підставі наведеного та

Outcome: approved