Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які народжені у шлюбі з відповідачем у твердій грошовій сумі у розмірі по 5000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення повноліття. Заявлені вимоги позивачка обґрунтувала тим, що рішенням Богородчанського районного суду від 20.04.2022 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Вони обоє виїхали на проживання за межі України, проживають порізно - відповідач в Руспубліці Польща, позивачка з дітьми у Королівстві Нідерланди. З червня 2023 року відповідач перестав брати участь в утриманні дітей. Оскільки розмір заробітків відповідача їй невідомий, просила постановити рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно на кожну дитину. Представник відповідача в судовому засіданні заявлений позов визнала частково. Вказала, що відповідач не заперечує свого батьківського обов`язку утримувати дітей і робив це раніше. Проте позивачка останнім часом обмежує його у можливості спілкуватись із дітьми, а також уникає спілкування з ним, що робить неможливим добровільне вирішення питання утримання дітей. Спосіб життя позивачки, який вона веде останнім часом, посіяв сумнів у тому, що кошти можуть використовуватись в інтересах дітей. Крім того, просила зважити на ту обставину, що відповідач має інших утриманців, а саме матір, яка є інвалідом 3 групи і потребує його матеріальної підтримки. Також він створив іншу сім`ю, проживає у цивільному шлюбі з жінкою із якою мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка також знаходиться на його матеріальному утриманні. Тому, погодився на сплату аліментів у розмірі половини прожиткового мінімуму, визначеного законодавчо, що орієнтовно складає 1600 грн. на кожну дитину. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідач є батьком народжених у шлюбі з позивачкою сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з позивачкою та перебувають під її опікою та на її утримані. Шлюб між сторонами розірвано, сторони проживають порізно. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 1,2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. На обох батьках лежить однакова відповідальність за виховання і розвиток дитини. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини найкращі інтереси дитини є предметом основного піклування батьків. Із поданих суду сторонами заяв, суд встановив, що відповідач фактично протягом останнього часу самоусунувся від виконання свого батьківського обов`язку по утриманню дитини, що стало підставою звернення позивачки до суду. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що відповідач живе протягом кількох останніх років на території Республіки Польща, рівень його доходів при виконанні судового рішення з`ясувати буде складно, він може бути мінливим, а тому, у відповідності до ст.184 СК України доцільно визначити йому аліменти в твердій грошовій сумі, як про це просить позивачка. Враховуючи встановлені обставини, а також вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, виходячи з наведених позивачкою доводів, величини прожиткового мінімуму, встановленого законодавчо, матеріального становища сторін, враховуючи вік, стан здоров`я та майнове становище обох сторін, а також враховуючи інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дітей слід визначити на рівні близькому до прожиткового мінімуму на дитину у віці від 6 до 18 років у розмірі по 3000 грн. на кожну дитину. Даючи оцінку доводам сторони відповідача, суд враховує також, що розсудливі та безсторонні міркування дають підстави прийти до висновку, що рівень заробітку відповідача, який тривалий час перебуває закордоном та не повертається в Україну, ймовірно є достатнім не лише для забезпечення базових потреб самого відповідача, але і для можливості з власної волі надавати матеріальну допомогу матері, яку з його слів він підтримує з 2018 року, а також дитині, яка народжена жінкою, з якою перебуває у незареєстрованому шлюбі. На підставі наведеного, ст. 84,180,181,182,184,191 СК України,

Outcome: partial