Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

Короткий зміст заявлених вимог Акціонерне товариство "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" (далі - Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] ) про стягнення заборгованості у сумі 79 049,93 грн та витрат зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн. Також просив розглянути справу в спрощеному позовному провадженні за відсутності представника Банку, проти ухвалення судом заочного рішення у справі не заперечував. Позовна заява мотивована неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань із своєчасного повернення кредитних коштів, процентів за користування ними та комісії. Позовні вимоги щодо заявленої до стягнення комісії з посиланням на статтю 8, пункт 10 частини першої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" мотивовано тим, що сторони погодили сплату відповідно комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Ці умови були узгоджені позичальником шляхом підписання відповідних документів. Посилається на постанову Миколаївського апеляційного суду від 11.09.2024 у справі № 486/203/24 щодо правомірності заявленої до стягнення комісії. Виклад позиції відповідача Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Процесуальні дії у справі Суд ухвалою від 05.11.2024 прийняв до розгляду позов та відкрив спрощене позовне провадження, призначив судове засідання на 27.11.2024. У судові засідання, призначені на 27.11.2024, 18.12.2024, 09.01.2025, 06.02.2025, 27.02.2025 учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце повідомлялися своєчасно та належним чином, зокрема позивачу в електронний кабінет була надіслана ухвала від 05.11.2024 (доставлена 05.11.2024) та судові повістки (доставлені 07.11.2024, 27.11.2024, 18.12.2024, 10.01.2025, 10.02.2025); на адресу реєстрації відповідача була направлена ухвала суду від 05.11.2024 (поштове відправлення повернулося з відміткою "отримано 12.11.2024") та судові повістки (поштові відправлення повернулися з відміткою "отримано 05.12.2024" та "адресат відсутній за вказаною адресою"). Від відповідача - [PERSON] неодноразово надходили заяви про відкладення розгляду справи, зокрема, 26.11.2024, 17.12.2024, 08.01.2025, 09.01.2025 та 06.02.2025. Указані заяви були мотивовані тим, що відповідач виїхав з м. Харків і перебуває у м. Чернівці, але планує приїхати до м. Харків. Суд з метою забезпечення права відповідача на участь неодноразово відкладав розгляд справи. Так, суд ухвалою від 06.02.2025 задовольнив клопотання [PERSON] про відкладення, відклав розгляд справи до 27.02.2025, роз`яснив відповідачу право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (стаття 212 ЦПК України), а також звернув увагу, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (стаття 44 ЦПК України). 27.02.2025 учасники справи у судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Позивач був повідомлений в електронному кабінеті, що підтверджується відповідною довідкою (доставлено 10.02.2025). Відповідач був повідомлений на електронну адресу та СМС повідомленням, як про це заявляв сам відповідач у своїх клопотаннях про відкладення розгляду справи (про місце, дату та час наступного судового засідання повідомити засобами зв`язку, зазначеними у клопотанні, зокрема, ел. пошта: [INFO] , тел. [NUMBER] ), що підтверджується відповідними довідками (доставлено 10.02.2025). Представник Банку у позовній заяві просив у розгляд справи здійснювати за його відсутності. Станом на 27.02.2025 до суду від учасників справи жодних клопотань про неможливість розгляду справи не надходило. Суд, вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи, виходить з такого. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях; брати участь у дослідженні доказів (пункт 2 частини першої статті 43 ЦПК України); подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (пункт 3 частини першої статті 43 ЦПК України); брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина перша статті 58 ЦПК України); учасник справи, його представник має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду (частина перша статті 212 ЦПК України). Так, відповідачу було забезпечено вказані права шляхом відкладення розгляду справи, роз`яснення його права участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, залученні представника, тощо. Однак, станом на момент розгляду справи відповідач не реалізував такі права, а лише неодноразово звертався з клопотаннями про відкладення розгляду справи. Жодних обставин неможливості участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, неможливості залучити представника не наводив. При цьому положення процесуального законодавства крім прав також встановлюють обов`язки учасників справи, зокрема, учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України); сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи (пункт 2 частини другої статті 43 ЦПК України); подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (пункт 4 частини другої статті 43 ЦПК України); виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (пункт 6 частини другої статті 43 ЦПК України); виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункт 7 частини другої статті 43 ЦПК України); учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). Крім того, суд враховує, що однією із засад цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України), який зокрема, полягає в тому, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій; строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства (статті 121 ЦПК України). Строк розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження (у такому порядку розглядається ця справа) встановлено статтею 275 ЦПК України. Суд зазначає, що неодноразово задовольняв клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та роз`яснював йому право на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та залучення представника, однак він такими правами не скористався, про неможливість реалізації таких прав також не вказав і відповідних доказів не надав. Жодних пояснень, заперечень щодо суті позовних вимог також письмово не виклав. А тому, враховуючи обізнаність відповідача про судове провадження, що підтверджується його численними клопотаннями про відкладення розгляду справи і надісланням поштової кореспонденції на всі відомі суду засоби зв`язку відповідача, повідомлені самою ж стороною, та необхідністю дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи. 27.02.2025 суд згідно зі статтею 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Фактичні обставини, встановлені судом 19.08.2021 Банк та [PERSON] уклали кредитний договір № 1001952044201 шляхом підписання заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування. Також 19.11.2021 Банк і [PERSON] уклали кредитний договір № 1002020723501 шляхом підписання заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування. Положення указаних заяв однакові, крім суми споживчого кредиту. Так, сторони погодили, що за кредитним договором № 1001952044201 від 19.08.2021 позичальнику надано кредит в сумі 20 000 грн, а за договором № 1002020723501 від 19.11.2021 - 30 000 грн. Відповідно до вказаних заяв [PERSON] (клієнт), підписанням цієї заяви беззастережно підтверджує, що приймає публічну пропозицію АТ "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБО), який розміщено на сайті АТ "ПУМБ": pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування (з урахуванням усіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуг з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених нижче умовах. Також відповідно до умов заяв умовами кредитування є: строк (в місяцях) - 24; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 3,99%; розмір процентної ставки - 0,01 %; разова комісія - 0,00 % від суми кредиту +0,00грн; спосіб надання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі - банківський переказ, переказ на рахунок [NUMBER] , в АТ "ПУМБ", код отримувача - [NUMBER], отримувач - [PERSON]. Відповідно до кредитним договором № 1001952044201 від 19.08.2021 комісія за обслуговування кредитної заборгованості (грн)** 798,00 щомісяця, а за договором № 1002020723501 від 19.11.2021 - 1 197,00. Згідно з приміток у заявах ** зміст послуги Банку визначаються у ДКБО. Відповідно до пункту 5.7.3. частини 5 "Умови надання споживчого кредиту" розділу ІІ "Послуги Банку" публічної пропозиції АТ "ПУМБ" на укладення ДКБО комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в заяві на приєднання до договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості. Банк перерахував на рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 20 000 грн за договором № 1001952044201 від 19.08.2021 і 30 000 грн за договором № 1002020723501 від 19.11.2021, що підтверджується платіжними інструкціями № TR.51567246.60874.8810 від 19.08.2021 і № TR.53766974.92661.8810 від 19.11.2021, відповідно. Також рух коштів по рахунку відповідача підтверджується випискою з його рахунків (а.с. 36 зворотній бік - 38). Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, по кредитному договору від 19.08.2021 № 1001952044201 така складає 29 735,70 грн, з яких: 18 327,47 грн - заборгованість за кредитом; 4,57 грн - заборгованість за процентами; 11 403,66 грн - заборгованість за комісією; по кредитному договору від 19.11.2021 № 1002020723501 - 49 314,23 грн, з яких: 30 000 грн - заборгованість за кредитом; 7,79 грн - заборгованість за процентами; 19 306,44 грн -заборгованість за комісією. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до частини першої статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 207 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали кредитні договори шляхом підписання відповідачем заяв на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування, згідно з якими відповідач зазначив, що беззастережно підтверджує, що приймає публічну пропозицію Банку, тобто сторони, у порядку, передбаченому статтями 207, 641, 642 ЦК України досягли згоди щодо укладення кредитних договорів, на умовах, викладених у заявах. Факт подальшого схвалення указаних правочинів підтверджується перерахуванням Банком коштів на рахунок клієнта та їх використання останнім (підтверджується платіжними інструкціями та рухом коштів по рахунку відповідача). Факт виконання Банком своїх зобов`язань щодо надання клієнту коштів у користування підтверджується платіжними інструкціями № TR.51567246.60874.8810 від 19.08.2021 і № TR.53766974.92661.8810 від 19.11.2021 та випискою по рахункам відповідача. Водночас доказів повного виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів матеріали справи не містять і відповідач таких не надав. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положенням статті 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання, зокрема, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, враховуючи те, що банк виконав свої зобов`язання з надання позичальнику кредиту (коштів у користування), а відповідач в порушення статей 525, 526, 1048, 1049, 1054 ЦК України та умов договорів свої зобов`язання повністю не виконав, то позов в частині вимог про стягнення основної заборгованості та процентів за користування коштами визнаються обґрунтованими. Зворотного (повернення коштів та сплати процентів у повному розмірі) матеріали справи не містять, відповідач такі обставини не спростував. За таких обставин з відповідача на користь банку підлягає до стягнення заборгованості за договором від 19.08.2021 № 1001952044201 у розмірі 18 332,04 грн (з яких: 18 327,47 грн - заборгованість за кредитом; 4,57 грн - заборгованість за процентами), за договором від 19.11.2021 № 1002020723501 - 30 007,79 грн (з яких: 30 000 грн - заборгованість за кредитом; 7,79 грн - заборгованість за процентами). Щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості Позивач крім заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування ними також заявив до стягнення комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Верховний Суд неодноразово формував висновок щодо застосування принципу jura novit curia ("суд знає закони"), згідно з яким неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, пункт 83). У зв`язку із цим суд, з`ясувавши в розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх і застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, пункт 7.43, від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20, пункт 10.76.). Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до частин першої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" (тут і далі у редакції, чинній на момент укладення договорів) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Крім того, відповідно до частин першої, другої, пунктів 3, 5 частини третьої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (який відповідно до частини першої статті 11 цього ж Закону застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування") продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Під час застосування наведених норм права суд, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" (пункт 31.29. постанови Великої Палати Верховного Суду у від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19). Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 у справі № 752/4008/20 переглядав судові рішення про спір щодо недійсності кредитного договору укладеного між боржником і кредитором (яким також було Акціонерне товариство "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК"), яким, зокрема, було також передбачено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99 % (аналогічне положення договору у справі, що розглядається). Так, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що пунктом 4 спірного кредитного договору (аналогічне положення договору, як і у цій справі щодо сплати 3,99 % комісії за обслуговування кредиту) встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". А тому Верховний Суд дійшов висновку, що положення пункту 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, оскільки боржнику було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно. Крім того, суд також враховує положення пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України і статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", зокрема, щодо таких засад цивільного законодавства, як справедливість і добросовісність стосовно того, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими (частина перша статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів"), неприпустимості допущення істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів") і несправедливості таких умов договору, як встановлення жорстких обов`язків споживача, коли надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункт 3 частини третьої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів") та встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (пункт 5 частини третьої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів"). Так, положеннями договорів передбачено, що комісія складає 3,99 % (пункт 5 заяв). Як вбачається із наданих позивачем розрахунків заборгованості, розмір комісій за договорами складає: за договором № 1001952044201 від 19.08.2021 - 11 403,66 грн, за договором № 1002020723501 від 19.11.2021 - 19 306,44 грн. При цьому згідно з розрахунком затверджений графік комісіє - 19.08.2021 і 19.11.2021, тобто дати укладення відповідних кредитних договорів. Зі змісту пункту 5 кредитних договорів у цій справі вбачається, що ним чітко не визначено, за яку саме послугу Банку справляється комісія, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена Законом. Позивач не надав детального розрахунку заявлених комісій за договорами, зокрема, за які саме послуги, передбачені пунктом 5.7.3. частини 5 "Умови надання споживчого кредиту" розділу ІІ "Послуги Банку" публічної пропозиції АТ "ПУМБ", (послуги щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту), нараховано комісії. Натомість у розрахунку вказано, що така утворилась станом на момент укладення договорів. При цьому, як вбачається із розміру визначеної Банком комісії така складає за договором № 1001952044201 - 11 403,66 грн (у кредит було надано 20 000 грн), за договором № 1002020723501 - 19 306,44 грн (у кредит було надано 30 000 грн), тобто понад п`ятдесят відсотків від суми всього кредиту (за договором № 1001952044201 - 57 %, за договором № 1002020723501 - 64 %). Положення Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає, що компенсація у разі невиконання зобов`язання не може перевищувати п`ятдесят відсотків вартості продукції, тоді як у цій справи вартість комісій за обслуговування кредиту (правомірне користування послугою, яка відповідно до закону мають надаватись безоплатно) становить більше п`ятдесяти відсотків від суму всього кредиту, що очевидно є несправедливою умовою договору про споживче кредитування і є явним дисбалансом у таких правовідносинах, наслідком чого відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" є нікчемність відповідного положення договору. За таких обставин, суд, ураховуючи положення пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування", частин першої, другої, пунктів 3, 5 частини третьої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" та усталену практику Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду у від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19і Верховного Суд від 25.01.2023 у справі № 752/4008/20), дійшов висновку, що положення кредитних договорів щодо розміру комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 3,99% (пункт 5 договорів) є нікчемними в силу закону, оскільки боржнику було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно (іншого Банк не довів), наявний очевидний дисбаланс і несправедливість умови щодо сплати комісії. А тому заявлені на їх підставі вимоги щодо стягнення заборгованості не підлягають задоволенню. Відповідно, у позові в частині вимог про стягнення 11 403,66 грн комісії за договором № 1001952044201 і 19 306,44 грн за договором № 1002020723501 слід відмовити. Суд відхиляє посилання позивача на висновки, викладені у постанові Миколаївського апеляційного суду від 11.09.2024 у справі № 486/203/24 з огляду на положення частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і частини четвертої статті 263 ЦПК України, згідно з яким суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, які і були враховані і застосовані у цій справі. Також суд вважає безпідставними посилання позивача на пункт 10 частини першої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" з огляду на те, що, по-перше, позивач посилається на редакцію відповідного Закону, яка ще не діяла на момент укладення договорів, за якими заявлено вимоги, по-друге, вказане положення не змінює сутті спірних правовідносин щодо нікчемності відповідного положення договорів (встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно) і очевидного дисбалансу і несправедливості умов щодо сплати комісії, враховуючи інші норми наведеного спеціального законодавства. Висновки за результатами розгляду заяви Отже, позовні вимоги Банку до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19.08.2021 № 1001952044201 у розмірі 18 332,04 грн (з яких: 18 327,47 грн - заборгованість за кредитом; 4,57 грн - заборгованість за процентами) і за кредитним договором від 19.11.2021 № 1002020723501 - 30 007,79 грн (з яких: 30 000 грн - заборгованість за кредитом; 7,79 грн - заборгованість за процентами). У задоволенні позову в частині стягнення комісій за кредитним договором від 19.08.2021 № 1001952044201 у розмірі 11 403,66 грн і за кредитним договором від 19.11.2021 № 1002020723501 - 19 306,44 грн слід відмовити. Судові витрати Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, а саме стягує з відповідача на користь Банку судовий збір в розмірі 2 422,40 грн, з огляду на те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача (невиконання договірних зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту).

Outcome: partial