Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

15 жовтня 2024 року (дата поштового відправлення) позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. В обгрунтування позову позивач посилається на те, що: -перебував з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах, від цього зв`язку у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] ; -спільне життя у нього з відповідачем не склалося, фактичні шлюбні відносини припинилися, вони припинили спільне проживання, спільне ведення господарства, живуть окремо; -коли дитині було три місяці, мати покинула дитину на позивача і з того часу він самостійно виховує та утримує сина. Відповідач самоусунулась від участі у вихованні та утриманні дитини, взагалі ним не цікавиться. Відповідачка про час та місце проведення судового засідання була повідомлена шляхом розміщення оголошення на сайті суду (заяв, клопотань, відзиву від неї не надійшло), від третьої особи надійшла заява просять проводити розгляд справи без їх участі, просять задовольнити позов, повідомляють, що не можуть надати суду висновок про можливу доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки не можуть її запросити на засідання комісії (а.с. 41, 42), від сторони позивача надійшла заява просять провести розгляд справи без їх участі (не можуть прибути у зв`язку з віддаленістю), позовні вимоги підтримують (а.с. 54). Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Мотивація: -згідно копії свідоцтва про народження (а.с. 7), у позивача та відповідача є спільна дитина [PERSON] , [INFO] ; -чисельними довідками про склад сім`ї, актами обстеження умов проживання, матеріально-побутових умов (документи датовані з 2018 по 2024 року) вбачається, що позивач проживає з сином, мати дитини з ними не проживає; -з довідок (а.с. 9-10) слідує, що батько і син зареєстровані за однією адресою, як ВПО; -з копії характеристики відповідачки з місця проживання (а.с. 17) з сином не проживає, активної участі в житті сина не приймає, з сусідами стосунки нормальні, спиртним не зловживає; -з копії відповіді з органу поліції (а.с. 19) від 20.09.2024 року слідує, що позивач звертався щодо невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, встановлено, що з`ясувати місце перебування відповідача не можливо, 29.07.2019 року вона перетнула держкордон України (виїхала в Росію) і з того часу на територію України не поверталася; -отримати від органу опіки та піклування висновок про можливу доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не виявилося можливим (по причині неможливості зв`язатися з відповідачем); -усі зусилля суду по встановленню місця проживання відповідача результату не дали; -як слідує з наданих суду документів позивач задовільно виконує обов`язки по утриманню та вихованню дитини (дитина забезпечена усім необхідним, навіть не зважаючи на те, що вони ВПО) 02.01.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 31.01.2024 підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд цивільної справи. 19.02.2025 року постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначає, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року та ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батьки несуть відповідальність за виховання дитини, її інтереси повинні бути предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Норми цієї статті зобов`язують батьків виховувати у дітей працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до старших. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони\~не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Ухилення батьків від виконання обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до сімейного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, вихованням та матеріальним утриманням дитини не займається, не турбується про неї, не піклується про здоров`я, фізичний та моральний розвиток. Доказів, які б спростовували дані обставини, або на підтвердження поважності причин невиконання батьківських обов`язків відповідачка не надала. Виходячи з інтересів дитини, з урахуванням того, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню її без поважних причин (в усякому разі, такі не вставнолено), суд вважає необхідним позбавити її батьківських прав. Суд також вирішує питання про стягнення з відповідачки аліментів на дитину на підставі ч.ч. 2 та 3 ст. 166 СК України, за якими особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.\~При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дітей. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідачка зі своєї сторони доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти на своїх дітей у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не надала. Тому суд вважає, що відповідач має можливість надавати утримання дитині. Право дитини на такий рівень життя, що необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, закріплено в ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства». На підставі ст.ст. 182, 183 Сімейного кодексу України суд встановлює аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів суд вважає достатнім для задоволення розумних потреб дітей. Також суд звертає увагу відповідачки, що за положеннями ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Крім того, суд роз`яснює відповідачці норми ст. 169 СК України, за якими мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved