Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк 3 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є сином [PERSON] , [INFO] . У 2024 році дізнався про смерть батька [PERSON] , він є спадкоємцем першої черги. Йому відомо, що до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Пейчевої В.В. із заявою про прийняття спадщини звернулась дружина спадкодавця [PERSON] - відповідачка у справі. Його представник письмово звернувся до приватного нотаріуса Пейчевої В.В., але конверт повернувся відправнику у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Згідно відповіді Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) від 08.10.2024 року, управління не має повноважень для пересилання приватним нотаріусам будь - якої кореспонденції, також вказано, що діяльність приватного нотаріуса Пейчевої В.В. не припинена. Посилаючись на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, які пов`язані зі збройною агресією рф, а саме, що він був вимушений виїхати за межі України та не знав про смерть батька, просить встановити йому додатковий строк для прийняття спадщини. Ухвалою суду від 17.12.2024 року відкрито провадження за позовною заявою [PERSON] , призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 06.01.2025 року задоволено клопотання представника позивача, витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Пейчевої В.В. копію спадкової справи від 12.01.2024 року, відкритої після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 20.01.2025 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. У позовній заяві [PERSON] просив розглянути справу за його відсутністю, надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Пейчева В.В. надіслала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис про смерть № 10924 від 10.10.2023 року. Згідно спадкової справи № 1/2024 померлого [INFO] [PERSON] , наданої приватним нотаріусом на виконання ухвали суду від 06.01.2025 року, 12.01.2024 року до нотаріуса звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, на яку померлий [PERSON] залишив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сущенко В.В. 11.12.2013 року за р.№ 2309, на все майно на ім`я [PERSON] .. Відповідно до заповіту від 11.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сущенко В.В., [PERSON] , [INFO] , заповів [PERSON] , [INFO] , все майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося, всі майнові права рухоме та нерухоме майно, та все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право, в тому числі цінні папери, будь - які грошові внески з відсотками та компенсаціями, будь - які рахунки в усіх банківських та фінансових установах та організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування. Цим же заповітом [PERSON] позбавив права на спадкування за законом синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Постановою від 21.10.2024 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Пейчева В.В. відмовила у вчиненні нотаріальної дії - видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] на 51/100 частку у праві власності на житловий будинок. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною першою статті 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтями 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. В обох випадках спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, і, крім того, юридичні особи та інші учасники цивільних відносин. Відповідно до статей 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України). Відповідно до статей 1273-1275 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, проте вона може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до статей 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання тим процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування. Виникнення у нього права на спадкування за законом, залежить виключно від дій спадкоємців попередньої черги та, лише у разі відмови тих від спадщини, неприйняття ними спадщини або позбавлення права на спадщину, робить названу особу учасником спадкових правовідносин, які, як правило, базуються на родинних стосункам спадкодавця і спадкоємця. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно буквального її сприйняття, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Судом встановлено, що позивач у встановлений законом строк не звертався до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна. Позивач, у встановлений законом строк повинен був подати до нотаріальної контори заяву про таке бажання, проте він цього не зробив, пославшись на те, що проживає тривалий час в іншій країні, а також у зв`язку з військовими діями, що відбуваються на території України. Статтею 1272 ЦК України встановлено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15. Отже, судом можуть бути визнані поважними причинами тільки ті, які свідчать, що у спадкоємця були реальні перешкоди для подання такої заяви. Судом встановлено, що позивач на момент смерті батька [PERSON] , тобто станом на 08 жовтня 2023 року, проживав за межами України і з дня відкриття спадщини до закінчення встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини на території України не звертався, як і не подавав відповідної заяви до дипломатичних представництвах та консульських установах України, як це передбачено Положенням про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310. Виходячи із сталої судової практики, проживання за кордоном не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою через досить тривалий проміжок часу про прийняття спадщини. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2021 року у справі № 569/12599/18. Крім того, Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50 цс 24 у пунктах 150-153 здійснила тлумачення приписів частини першої статті 1269, частини першої статті 1270, частини третьої статті 1272 ЦК України, та сформулювала такі висновки щодо застосування зазначених норм права, а саме те, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування. Ураховуючи викладене, суд прийшов до висновку про те, що позивачем не надано будь-яких доказів щодо вчинення ним дій, які б свідчили про його волевиявлення про прийняття спадщини після смерті батька, як за межами України, так і на території України у встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. При цьому факт перебування позивача за межами України сам по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, враховуючи відсутність поважних причин, що завадили позивачу звернутися у встановлений строк із заявою про прийняття спадщини, або інших об`єктивних та непереборних перешкод, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимоги [PERSON] .

Outcome: dismissed