Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

18 листопада 2019 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до Піщанської районної державної адміністрації, Фермерського господарства "Лівон", третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, про визнання протиправним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди землі, та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки. У вказаній позовній заяві позивач просив суд визнати протиправним та скасувати розпорядження Піщанської РДА від 28.03.2006 року № 85 «Про надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства», визнати недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 76,3314 га, укладений між Піщанською РДА та ФГ «ЛІВОН» терміном на 25 років, який зареєстровано у Державному підприємстві «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» від 14 квітня 2006 року за № 040680900003, скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, яку проведено 14 квітня 2006 року, на підставі договору оренди землі від 28.03.2006 року, зареєстрованого у Державному підприємстві «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» за № 040680900003, та стягнути з відповідачів судові витрати. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що він, [PERSON] , є громадянином України, реалізуючи своє право громадянина України на безоплатну передачу у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, в червні 2018 року він звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Городищенської сільської ради Піщанського району Вінницької області орієнтовною площею 2,0 га. До клопотання було додано графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. 16.07.2018 року за результатом розгляду поданого клопотання та доданого до нього графічного матеріалу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області надано відповідь, з якої вбачається, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Городищенської сільської ради Піщанського району Вінницької області не є можливим у зв`язку з тим, що зображена на доданому до клопотання графічному матеріалі земельна ділянка перебуває в оренді ФГ «ЛІВОН». 22.08.2018 року він звернувся до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області із запитом надати інформацію, на якій підставі зазначена земельна ділянка була передана в оренду ФГ «ЛІВОН». 29.08.2018 року на запит від 22.08.2019 року ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області надало відповідь, за якою дана земельна ділянка була передана в оренду фермерському господарству «ЛІВОН» Піщанською районною державною адміністрацією відповідно до договору оренди землі від 28.03.2006 року на підставі розпорядження Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області №85 від 28.03.2006 року. Договір зареєстрований від 14.04.2006 року за №040680900003 терміном на 25 років. До відповіді додавалися копії договору оренди землі, викопіювання земельної ділянки, що надана в оренду ФГ «ЛІВОН», та зазначене розпорядження Піщанської РДА. Із отриманих документів йому стало відомо, що розпорядження Піщанської РДА від 28.03.2006 року № 85 «Про надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства» та договір оренди земельної ділянки загальною площею 76,3314 га, укладений між Піщанською РДА та ФГ «ЛІВОН» терміном на 25 років, який зареєстровано у Державному підприємстві «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» від 14 квітня 2006 року за № 040680900003, були вчинені з порушенням норм чинного на той період законодавства, у зв`язку із чим укладений на підставі розпорядження договір оренди земельної ділянки є недійсним та державна реєстрація права оренди земельної ділянки підлягає скасуванню. Прийняттям протиправного розпорядження, укладенням на його підставі договору оренди земельної ділянки та державною реєстрацією права оренди на підставі цього договору, відповідачами порушується його право громадянина України на безоплатну передачу у власність земельної ділянки. Позивач зазначає, що розпорядженням від 28.03.2006 року № 85 «Про надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства», Піщанською РДА вирішено надати з земель державної власності на території Городищенської сільської ради земельну ділянку загальною площею - 76,3314 га, в тому числі не витребувані паї, землі резервного фонду - 17,74 га, з них рілля - 76,3314 га, для ведення фермерського господарства «Лівон» [PERSON] в оренду на 25 років з орендною платою по 40 грн. за 1 гектар в рік. При цьому, у розпорядженні зазначено, у місячний термін заключити договір оренди земельної ділянки (п. 2.1.), до використання земельної ділянки приступити після встановлення її меж в натурі (на місцевості) (п. 2.2.), землевпорядній службі разом з головою фермерського господарства «Лівон» [PERSON] встановити в натурі межі землекористування та внести зміни в земельно-облікові документи та планово-картографічні матеріали (п. 3.). Позивач вказує, що земельна ділянка, яку він відповідно до поданого клопотання та доданого до нього графічного матеріалу бажає отримати безоплатно у власність із земель державної власності на території Городищенської сільської ради орієнтовною площею 2,0 га, розташовується в межах земель резервного фонду - 17,74 га, які відповідно до оскаржуваного розпорядження Піщанської РДА надані в оренду ФГ «ЛІВОН». Позивач вказує, що відповідно до абзацу другого статті 19 Закону України «Про оренду землі» (із змінами), в редакції, яка діяла станом на 28.03.2006 року, передбачено, що при передачі в оренду сільськогосподарських угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строк дії договору оренди земельних ділянок визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою. З огляду на наведене та враховуючи інформацію, надану відділом у Піщанському районі міжрайонного управління у Крижопільському та Піщанському районах ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області про те, що земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення, то в розпорядженні Піщанської РДА від 28.03.2006 року № 85 про надання в оренду ФГ «ЛІВОН» земель резервного фонду - 17,74 га терміном на 25 років відсутнє будь-яке обгрунтування строку дії договору з посиланням на відповідні проекти землеустрою. Стосовно визначеного в розпорядженні Піщанської РДА розміру орендної плати - по 40 грн. за гектар в рік, зазначає наступне. Відповідно до законодавства України річна сума орендної плати не може бути меншою за розмір земельного податку. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про плату за землю» (із змінами), в редакції, яка діяла станом на 28.03.2006 року, ставка земельного податку з одного гектара сільськогосподарських угідь встановлюється у відсотках від їх грошової оцінки для ріллі -0,1%. Відповідно до укладеного між відповідачами договору оренди землі від 28.03.2006 року в оренду передається земельна ділянка загальною площею 76,3314 га, в тому числі рілля -76,3314 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки 634597,0 грн. Виходячи із зазначеного, розмір земельного податку складає: 634597,0 х 0,1% = 634,60 грн. за гектар в рік, а за 76,3314 га на рік - 634,60 грн. х 76,3314 га = 48 439,91 грн. Таким чином, визначений у розпорядженні та укладеному на його підставі договорі оренди землі розмір орендної плати мав бути не меншим за розмір земельного податку, тобто 634,60 грн. за гектар в рік та 48 439,91 грн. на рік відповідно (проте в договорі оренди землі зазначено 3053,26 грн. на рік). Відповідно до статті 15, чинної на час укладення відповідачами договору оренди землі, редакції Закону України «Про оренду землі», зазначалося, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру платежу; тощо. Невід`ємною частиною договору оренди землі є: акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об`єкта оренди; тощо. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним, відповідно до закону. Як вбачається з умов договору оренди землі від 28.03.2006 року, Піщанська РДА надає, а ФГ «ЛІВОН» приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення на території Городищенської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки 0523280900:01:001:0561,0565. Перевіривши інформацію про земельні ділянки за зазначеними кадастровими номерами, він виявив, що за кадастровим номером 0523280900:01:001:0561 значиться ділянка - тип власності: Приватна власність, цільове призначення: Трубопровідного транспорту, площа: 0,0001 га, а за кадастровим номером 0523280900:01:001:0565 - відомості про земельну ділянку взагалі відсутні. Крім того, викопіювання з плану землекористування Городищенської сільської ради на земельну ділянку, що надається ФГ «ЛІВОН» для ведення фермерського господарства, свідчить про те, земельна ділянка, яка передана в оренду, не зазначена в цьому викопіюванні. 14.11.2018 року згідно інформації Державного земельного кадастру йому стало відомо, що земельній ділянці земель резервного фонду Городищенської сільської ради площею 17,74 га присвоєно кадастровий номер 0523280900:02:001:0561 та визначено її межі в натурі (на місцевості). В договорі оренди землі (п. 18) зазначено, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення. В порушення статей 15, 16 Закону України «Про оренду землі» на час укладення договору оренди землі не було визначено в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки, яка передається в оренду; у договорі відсутній акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), як його невід`ємна частина. Зокрема, розпорядження Піщанської РДА від 28.03.2006 року № 85 містить вимоги до ФГ «ЛІВОН» встановити в натурі межі землекористування та приступити до використання земельної ділянки лише після встановлення її меж (на місцевості). Відповідно до частини третьої статті 125 Земельного кодексу України приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості) забороняється. Крім того, в порушення статей 15 та 17 Закону, договір оренди землі від 28.03.2006 року як одну з невід`ємних частин не містить акт приймання-передачі об`єкта оренди. На підставі наведеного вище, розпорядження Піщанської РДА від 28.03.2006 року № 85 «Про надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства» прийняте в порушення статті 19 Конституції України, частини третьої статті 125 Земельного кодексу України, абзацу другого статті 19 Закону України «Про оренду землі», статті 6 Закону України «Про плату за землю», є протиправним та підлягає скасуванню. Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. На підставі ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України є недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 76,3314 га, укладений між Піщанською РДА та ФГ «ЛІВОН» терміном на 25 років, який зареєстровано у Державному підприємстві «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» від 14 квітня 2006 року за № 040680900003, оскільки його укладено на підставі протиправного розпорядження та з порушенням ч. 3 ст. 125 ЗК України, ст.ст. 15, 16, 17 Закону України «Про оренду землі». Також позивач вказує, що відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншим норматив но-правовим актам. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом. У зв`язку з наведеним, підлягає скасуванню реєстрація права оренди земельної ділянки, яку проведено 14 квітня 2006 року, на підставі договору оренди землі від 28.03.2006 року, зареєстрованого у Державному підприємстві «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» за № 040680900003. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 листопада 2019 року її було передано для розгляду судді Щербі Н.Л. Ухвалою суду від 22 листопада 2019 року у даній справі відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 06 грудня 2019 року позивачем подано клопотання про витребовування доказів, а саме оригіналу розпорядження Піщанської РДА №85 від 28.03.2006 року, оригіналу договору оренди від 28.03.2006 року з додатками до нього та технічну документацію із землеустрою щодо земельної ділянки кадастровий номер 0523280900:02:001:0561. Постановою Вінницького апеляційного суду від 05 лютого 2020 року апеляційну скаргу Піщанської районної державної адміністрації на ухвалу про відкриття провадження залишено без задоволення. 20 грудня 2020 року на адресу суду від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшли письмові пояснення третьої особи, з яких слідує, що відповідно до позовної заяви позивач вказує на те, що за результатами розгляду його клопотання Головним управлінням була надана відповідь, з якої вбачається, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Городищенської сільської ради Піщанського району Вінницької області не є можливим у зв`язку з тим, що зображена на доданому до клопотання графічному матеріалі земельна ділянка перебуває в оренді ФГ «ЛІВОН». Однак, таке твердження Позивача є хибним, так як у відповіді на клопотання Позивача від 16.07.2018 року № К-9896/0-3093/0/95-18 Головне управління повідомило гр. [PERSON] про те, що «земельна ділянка, на яку Позивач бажає отримати дозвіл на розробку землевпорядної документації, перебуває в оренді ФГ «Лівон». У відповідності до ч.6 статті 118 Земельного кодексу України, повернутись до розгляду клопотання по суті можливо після надання письмової згоди землекористувача, засвідченої нотаріально». Тобто, для отримання дозволу на розробку документації із землеустрою достатньо погодження землекористувача на вилучення бажаної частини земельної ділянки, а не припинення договору оренди земельної ділянки повністю. Крім того зазначає, що позивач у даній справі не є ні стороною ні заінтересованою особою даного правочину, (договору оренди земельної ділянки) який бажає визнати недійсним. Тому, Головне управління ставить під сумнів той факт, що Позивач наділений правом. згідно чинного законодавства визнавати даний договір оренди землеьної ділянки недійсним, так як він не є ні стороною, а ні навіть заінтересованою особою, зокрема землекористувачем, суборендарем та інше. Також розгляд справи просить проводити у відсутність представника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. 03 вересня 2020 року позивачем подано до суду додаткові обгрунтування позовних вимог та їх уточнення, відповідно якого позивач вказує, що нормативно-правовим актом цивільного законодавства, яким регулюється порядок внесення та розгляду розпоряджень голови місцевої держадміністрації є Типовий регламент місцевої РДА затверджений Постановою КМУ № 2263 від 11.12.1999 року. З огляду на положення Типового регламенту розпорядження Піщанської РДА від 28.03.2006 року № 85 "Про надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства" не в повній мірі відповідає його вимогам, а саме п. 58 - щодо погодження із структурними підрозділами Піщанської РДА, п.60 - наявності пояснювальної записки до проекту, п.63 - не зазначено мету його видання, крім цього не відображено чи обговорювався проект на засіданнях колегії РДА. Та у зв`язку з чим просив витребувати у Піщанської РДА копію Регламенту райдержадміністрації станом на 28.03.2006 року, та документи пов`язані з погодженням розпорядження Піщанської РДА від 28.03.2006 року № 85 "Про надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства", довідку про погодження, пояснювальну записку, протоколи обговорення проекту розпорядження. 05 квітня 2021 року від позивача [PERSON] на адресу суду надійшло клопотання про залучення правонаступників учасників справи, а саме замість відповідача Піщанська районна державна адміністрація, що реорганізується шляхом приєднання, його правонаступника - Тульчинську районну державну адміністрацію Вінницької області, залучити до участі у справі замість третьої особи Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, що ліквідовано, її правонаступника - Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру. Ухвалою суду від 19 квітня 2021 року задоволено клопотання позивача [PERSON] , заміненопервісного відповідача - Піщанську районну державну адміністрацію на належного відповідача Тульчинську районну державну адміністрацію Вінницької області, залучено до участі у справі замість третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, її правонаступника - Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру, витребувано від Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області оригінал розпорядження Піщанської РДА від 28 березня 2006 року № 85 "Про надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства", витребувано від Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області та Фермерського господарства "ЛІВОН" оригінал договору оренди землі б/н від 28.03.2006 року, укладений між Піщанською РДА та ФГ "ЛІВОН" терміном на 25 років, який зареєстровано у Державному підприємстві "Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам" від 14 квітня 2006 року за № 040680900003, з усіма додатками до нього, витребувано від Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру технічну документацію із землеустрою щодо земельної ділянки кадастровий номер 0523280900:02:001:0561, площею 17,74 га, яка розташована на території Городищенської сільської ради Піщанського району Вінницької області. Ухвалою суду від 18 серпня 2021 року задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів та залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,витребувано у Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області копію Регламенту Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області, чинного станом на 28 березня 2006 року, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 15 листопада 2021 року закрито підготовче провадження по даній справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 03 червня 2022 року повторно витребувано від Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру технічну документацію із землеустрою щодо земельної ділянки кадастровий номер 0523280900:02:001:0561, площею 17,74 га, яка розташована на території Городищенської сільської ради Піщанського району Вінницької області. 05 липня 2022 року від Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру надійшли пояснення щодо неможливості надання витребовуваних документів, оскільки такі в Держгеокадастрі відсутні зважаючи на місце розташування земельної ділянки. 22 вересня 2022 року від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшов лист про те, що в Національній кадастровій системі відсутня інформація щодо кадастрового номеру 0523280900:02:001:0561, технічна документація по даному кадастровому номеру не розроблялась. Розпорядженням в.о. керівника апарату Піщанського районного суду Вінницької області № 71 від 11 вересня 2023 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 142/955/19. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 вересня 2023 року вказану справу передано для розгляду судді Нестеруку В.В. Ухвалою судді Нестерука В.В. від 14 вересня 2023 року було прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області, Фермерського господарства "Лівон", третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди землі, та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, розгляд справи вирішено здійснювати спочатку зі стадії розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 27 листопада 2023 року задоволено клопотання позивача про визнання обов`язковою явку в судове засідання представника відповідача ФГ "Лівон" Насіківської Марії Григорівни для надання особистих пояснень. Ухвалами суду від 01 лютого 2024 року та 11 березня 2024 року відмовлено у задоволені клопотань позивача про застосування до представника відповідача ФГ "Лівон" Насіківської М.Г. заходів процесуального примусу. За клопотаннями учасників справи судові засідання неодноразово відкладались та оголошувались перерви в тому числі і з метою укладення мирової угоди між позивачем та відповідачем ФГ "Лівон", оскільки представник останнього не заперечував можливості надання нотаріального погодження на вилучення частини земельної ділянки за умови подальшого укладення договору оренди між сторонами. В судовому засіданні позивач Калініченко С.М. позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Відповідач Тульчинська районна державна адміністрація Вінницької області свого уповноваженого представника в судове засідання не направила, про дату, час і місце проведення судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, шляхом направлення повістки до електронного кабінету в системі "Електронний суд", користувачем якого являється, крім того в матеріалах справи міститься заява начальника Тульчинської районної військової адміністрації О.Гаврилюка про розгляд справи у відсутність представника. Правом подачі відзиву відповідач не скористався. Представник відповідача фермерського господарства "Лівон" - адвокат Купрій О.М. проти позову заперечував, вказував що розпорядження Піщанської РДА від 28.03.2006 року № 85 та укладений на його підставі договір оренди землі жодним чином не порушує права чи інтереси позивача, останній не неділений правом їх оспорювання, оскільки станом на 2006 рік у позивача не було заінтересованості у такій земельній ділянці та з відповідною заявою він звернувся тільки в кінці 2018 року, та у зв`язку із неналежним способом захисту обраним позивачем у задоволені позовних вимог просив відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом направлення повістки до електронного кабінету в системі "Електронний суд", користувачем якого являється. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] та [PERSON] подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як передбачено ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пунктом 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та, враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до наступного висновку. На підставі наданих суду доказів було встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України позивачем є [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Одеса, зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до копії листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 16 липня 2018 року № 9896/0-3093/0/95-18 Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області розглянуто клопотання [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Городищенської сільської ради Піщанського району Вінницької області та повідомлено, що земельна ділянка на яку позивач бажає отримати дозвіл на розробку землевпорядної документації перебуває в оренді ФГ «Лівон» та у відповідності до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України повернутись до розгляду цього питання можливо після надання письмової згоди землекористувача, засвідченої нотаріально (а.с.7). З копії листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 29 серпня 2018 року № ПІ-173/0-172/0/63-18 слідує що бажана для позивача земельна ділянка передана в оренду фермерському господарству «Лівон» Піщанською районною державною адміністрацією відповідно до договору оренди землі від 28 березня 2006 року на підставі розпорядження Піщанської районної державної адміністрації № 85 від 28 березня 2006 року, договір зареєстрований 14 квітня 2006 року за №0406680900003 терміном на 25 років. (а.с.8) Розпорядженням Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області № 85 від 28 березня 2006 року «Про надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства» фермерському господарству «Лівон» надано з земель державної власності на території Городищенської сільської ради земельну ділянку загальною площею 76,3314 га, в тому числі невитребувані паї - 53,2989 га, землі резервного фонду - 17,74 га, з яких рілля - 76,3314 га для ведення фермерського господарства в оренду терміном на 25 років з орендною платою по 40 грн. за 1 гектар в рік. (а.с. 10, т.2 а.с.85) Судом, із пояснень позивача, також встановлено, що бажана позивачем земельна ділянка площею 2 га знаходиться в межах земельної ділянки резервного фонду 17,74 га. 28 березня 2006 року між Піщанською районною державною адміністрацією та ФГ «Лівон» укладено договір оренди землі, відповідно умов якого орендодавець надає а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення на території Городищенської сільської ради, кадастровий номер 0523280900:01:001:0561, 0565, загальною площею 76,3314 га, в тому числі рілля - 76,3314 га, нормативно грошовою оцінкою 634597 грн., терміном на 25 років, зі сплатою орендної плати в розмірі 3053,26 грн. на рік та з урахуванням індексів інфляції. (а.с.11, т.2 а.с.83-84) З інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 14 листопада 2018 року слідує, що земельна ділянка кадастровий номер 0523280900:02:001:0561 площею 17,74 га має цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, знаходиться на території Городищенської сільської ради та перебуває у державній власності.(а.с.14) Також судом встановлено, що 23 квітня 2020 року, тобто вже після подачі позовної заяви до суду, позивач [PERSON] та треті особи [PERSON] та [PERSON] засобами поштового зв`язку звертались до ФГ «Лівон» з вимогою надати їм нотаріально засвідчену згоду на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, яка перебуває в оренді господарства та формування з неї трьох окремих земельних ділянок по 2,0 га. (а.с.115-117). Згідно повідомлення Городищенської сільської ради № 205 від 05.08.2019 року адресованого [PERSON] на території Городищенської сільської ради вільних земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, які можуть бути безоплатно передані у приватну власність не має. Є вільна земельна ділянка площею 7 га кадастровий номер 0523280900:01:001:0580 подана для продажу права оренди через аукціон (а.с.118). Згідно архівної копії пояснювальної записки до проекту розпорядження «Про надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства» проект розроблено на підставі ст. 119 Конституції України, ст. 6, 13, Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст.ст. 17, 31, 93, 124 Земельного кодексу України з метою передачі земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства. (т.2 а.с.86) З архівної копії довідки про погодження проекту розпорядження «Про надання земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства, слідує, що проект розпорядження розроблено відділом земельних ресурсів та погоджено без зауважень з першим заступником голови РДА [PERSON] та провідним спеціалістом відділу Крук С.Б. (т.2 а.с. 87) Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-3556/15-20-СГ від 10 лютого 2020 року внесено зміни до договору оренди землі від 28.03.2006 року, встановлено розмір орендної плати 12% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, зобов`язано юридичне управління підготувати відповідну додаткову угоду. Також зі змісту цього наказу вбачається, що у спірної земельної ділянки площею 17,74 га змінився кадастровий номер на 0523280900:02:001:0264 (т.2 а.с. 99-100) Згідно листа відділу №6 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 807/14-22 від 15 червня 2022 року інформація щодо кадастрового номеру 0523280900:02:001:0561 в Національній кадастровій системі відсутня, технічна документація по даному кадастровому номеру не розроблялась. (т.2 а.с. 220) Також судом досліджено Регламент районної державної адміністрації в редакції затвердженій розпорядженням Піщанської РДА № 93 від 21 червня 2002 року. (т.2 а.с.126-147) Крім того, допитана в судовому засіданні 17 травня 2024 року свідок [PERSON] вказала, що з 2006 по 2018 роки вона була головою фермерського господарства «Лівон», особисто зверталась до Піщанської РДА для отримання в оренду землі, проте обставин укладення договору оренди землі вже не пам`ятає, із-за давності цього, землевпорядна документація розроблялась пізніше, в 2006 році її не було, зараз вже є, розроблена в 2020 році тоді і змінено було кадастровий номер та розмір орендної плати, позивач [PERSON] в 2019 році письмово звертався за нотаріальною згодою на розроблення проекту землеустрою, але відповіді на його звернення вона не надала, у нотаріуса така згода не оформлялась. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Вирішуючи вказаний спір, суд виходить з того, що згідно з частиною 1 статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі в тому числі і безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регламентований главою 19 ЗК України. Відповідно до частин 1, 2 статті 116 ЗК України ("Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності") громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до частини 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначені у статті 121 ЗК України. Відповідно до частини 1 цієї статті громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; Частиною 4 статті 116 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання. Згідно з частиною 5 статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано статтею 118 ЗК України. Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за документацією із землеустрою, звертається з заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У заяві зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Отже, позивач [PERSON] має право на отримання земельної ділянки державної та комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі до 2 га. Щодо земельної ділянки яка перебуває в оренді іншої фізичної чи юридичної особи, реалізація цього права можлива після припинення права власності чи користування ними або за умови наявності нотаріальної письмової згоди землекористувача. Як встановлено судом, в 2018 році позивач звернувся до Головного управління ДЗК у Вінницькій області, будучи зацікавленим в одержанні безоплатно у власність частини земельної ділянки, яка перебуває в оренді ФГ "Лівон" на підставі розпорядження Піщанської РДА № 85 від 28 березня 2006 року «Про надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства» відповідно договору оренди землі від 28 березня 2006 року, при цьому ФГ "Лівон", як землекористувач, необхідної нотаріальної згоди не надало. Саме для реалізації цього права позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Піщанської РДА від 28.03.2006 року № 85 «Про надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства» Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ст.393 Цивільного кодексу України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» земельні відносини, суб`єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об`єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб`єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених, зокрема у постановах від 30.05.2018 у справі №923/466/І7, від 19.06.2018 у справі №916/1979/13, від 19.03.2019 у справі №906/920/16, вимога про визнання рішення незаконним може розглядатись як спосіб захисту порушеного цивільного права, якщо фактично підставою пред`явлення позовної вимоги є оспорювання прав особи, що виникли в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень, а відтак рішення органу державної влади або місцевого самоврядування, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства. Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, за одночасного існування таких умов, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Пунктом 19 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 9901/801/18 вказано, що індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах. Також Верховний суд наголосив, що головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання їх за допомогою конкретних питань, що викають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата; виникнення конкретних адміністративно-правових обов`язків, обумовлених цими актами. Відтак, розпорядження Піщанської РДА від 28.03.2006 року № 85 «Про надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства»є індивідуальним актом, який вичерпав свою юридичну силу фактом його виконання, а саме укладення відповідного договору оренди землі 28 березня 2006 року. Крім того в 2006 році, тобто на час прийняття розпорядження Піщанської РДА від 28.03.2006 року № 85 «Про надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства»у позивача не було інтересу щодо спірної земельної ділянки чи її частини, оскільки, як встановлено судом позивач вперше із відповідною заявою до ДЗК звернувся в 2018 році. В цьому аспекті, судом беруться до уваги також правові висновки Верховного Суду у справі № 359/3162/16, про те, що розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 08.07.2009 р. № 2270 не є підставою до набуття права власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які набули право власності на спірні земельні ділянки на підставі цивільно-правових угод, його скасування у судовому порядку не призведе до відновлення порушеного права власності держави на спірні земельні ділянки водного фонду, а тому такий спосіб захисту порушених прав не є ефективним. Тобто, визнання незаконним та скасування цього розпорядження не є ні умовою ні можливою підставою для отримання позивачем у власність бажаної земельної ділянки. Отже, суд вважає, що підстави для визнання незаконним та скасування оскаржуваного розпорядження відсутні, оскільки даним розпорядженням на час його прийняття прав чи інтересів позивача не порушено, розпорядження вичерпало свою силу фактом його виконання, та таке судове рішення не забезпечить реалізацію права позивача на безоплатне отримання бажаної частини цієї земельної ділянки, відтак у задоволені позовної вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження Піщанської РДА від 28.03.2006 року № 85 «Про надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства» слід відмовити. Щодо позовної вимоги визнати недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 76,3314 га, укладений між Піщанською РДА та ФГ «ЛІВОН» терміном на 25 років, який зареєстровано у Державному підприємстві «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» від 14 квітня 2006 року за № 040680900003, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Зазначеним умовам укладений 28 березня 2006 року договір оренди землі відповідає, оскільки містить визначення земельних ділянок, що передаються в оренду, їх розміри, місцезнаходження та кадастрові номери, містить і дату укладення і строк його дії, розмір орендної плати та її індексацію, строки і порядок її внесення. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 125 Земельного кодексу України в редакції на 01.01.2006 року право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Відповідно до інформації зазначеної на дослідженому судом примірнику договору він зареєстрований у Державному підприємстві «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» від 14 квітня 2006 року за № 040680900003. Неспростовані відповідачем доводи позивача про відсутність акту прийому-передачі земельної ділянки до договору оренди та відсутність акту встановлення меж земельної ділянки в натурі не є підставами визнання такого договору недійсним, оскільки наслідки таких недоліків договору визначено законом як заборону приступити до використання земельної ділянки, а не підставу визнання його недійсним. Не знайшли свого підтвердження при розгляді справи доводи позивача про недійсність договору оренди через порушення процедури прийняття розпорядження Піщанської РДА №85 від 28 березня 2006 року, та спростовуються наявними у матеріалах справи архівними копіями пояснювальної записки і довідки про погодження проекту розпорядження. Щодо визначеного в договорі розміру орендної плати, суд зазначає наступне. Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину. Цивільний кодекс України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 628 зазначеного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Водночас за змістом частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України в редакції на час укладення оспорюваного договору оренди землі зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України (чинна редакція) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі статтею 217 зазначеного Кодексу недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права. Як уже зазначалося, позивач, вважаючи порушеними свої права, звернувся з позовом у цій справі про визнання недійсним договору в цілому, стороною якого він не є. Верховний Суд неодноразово вказував, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Як встановлено судом зацікавленість позивача у частині орендованої відповідачем ФГ "Лівон" земельної ділянки резервного фонду розміром 17,74 га виникла лише в 2018 році, коли останній звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Городищенської сільської ради Піщанського району Вінницької області орієнтовною площею 2,0 га, відтак укладення 28 березня 2006 року оспорюваного договору оренди землі між відповідачами жодним чином не порушувало прав чи інтересів позивача, в тому числі і в частині розміру визначеної договором суми орендної плати. Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача цим правочином є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (таку правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19). Окрім викладеного, суд зазначає, що Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні (далі Указ №64/2022), затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в наступному неодноразово продовжено та триває, зокрема, станом на час розгляду справи. Законом України від 24.03.2022 року №2145-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану, який набрав чинності 07.04.2022 року, внесено зміни до Розділу X Перехідні положення ЗК України, а саме - доповнено пунктами 27 і 28. Відповідно до підпункту 5 пункту 27 Розділу X Перехідні положення ЗК України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються, з урахуванням особливостей, а саме безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації. Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що Закон № 2145-XI містить імперативне правило, зміст якого полягає у забороні передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, під час дії воєнного стану. Повертаючись до способів захисту суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Ці висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 та постановах Верховного Суду від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 18.10.2022 у справі № 912/4031/20, від 13.09.2022 у справі № 910/9727/21. Отже, суд вважає, що підстави для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки загальною площею 76,3314 га, укладений між Піщанською РДА та ФГ «ЛІВОН» терміном на 25 років, який зареєстровано у Державному підприємстві «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» від 14 квітня 2006 року за № 040680900003відсутні, оскільки даним договором на час його укладення прав чи інтересів позивача не порушено, та таке судове рішення не забезпечить реалізацію права позивача на безоплатне отримання бажаної частини цієї земельної ділянки, відтак у задоволені і цієї позовної вимоги слід відмовити. Позовна вимога скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, яку проведено 14 квітня 2006 року, на підставі договору оренди землі від 28.03.2006 року, зареєстрованого у Державному підприємстві «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» за № 040680900003 є похідною від попередньої - визнання договору недійсним, та оскільки суд дійшов висновку про відмову у визнанні недійсним договору оренди земельної ділянки, тому у задоволені цієї слід також відмовити. Відповідно до п. 2 ч. 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed