Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулася з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 818043141 від 17.07.2021 у розмірі 28456,00 грн, яка складається з наступного: заборгованість по тілу кредиту - 8000,00 грн; заборгованість за відсотками у розмірі - 20456,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.07.2021 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 818043141. 28.11.2018 ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» передає (відступає) ТОВ «Таліон Плюс» право вимагати від відповідача кошти по кредитному договору № 818043141 від 17.07.2021. У свою чергу, 20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 20102022, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимагати від відповідача кошти по кредитному договору № 818043141 від 17.07.2021. У зв`язку з тим, що умови кредитного договору, незважаючи на повідомлення з боку ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», відповідачем не виконанні та після відступлення позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодних платежів для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора, позивач просить задовольнити його вимоги, стягнути з відповідача вищевказані суми заборгованості в загальному розмірі 28456,00 грн, а також судові витрати. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.11.2024 провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.02.2025 суд здійснив перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи провести без його участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи була сповіщена належним чином, у тому числі через оголошення на веб-порталі Судової влади України, причини неявки суду невідомі, заява про розгляд справи у її відсутність до суду не надходила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 282-284 ЦПК України. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників, розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності та, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] не надала суду заперечень на позов та будь-яких доказів на їх підтвердження. Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. 17.07.2021 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 818043141. Кредитний договір № 818043141 від 17.07.2021, паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» та договір кредитної лінії № 818043141 підписано відповідачем електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV448KF, а саме 17.07.2021 о 14 год 52 хв. Тобто правочин був укладений із застосуванням положень ЗУ «Про електронну комерцію», про що прямо зазначено в змісті договору кредитної лінії № 818043141 від 17.07.2021 (п. 4.4.). Після підписання з використанням одноразового ідентифікатора вищезазначеного паспорту кредиту та договору № 818043141, відповідач отримала грошові кошти в сумі 8000,00 грн, строком на 30 днів, із дисконтною процентною ставкою в розмірі 3,65%-620,5% річних, що підтверджується платіжним дорученням № e13f3719-4093-4308-8e07-6d78be489ff1 від 17.07.2021, з якого убачається, що ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» на рахунок відповідача 5363-54ХХ-ХХХХ-3135 перераховано грошові кошти у розмірі 8000,00 грн. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, це випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін)виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Водночас, в постанові Великої Палати Верховного Суду №444/9519/12 від 28.03.2018 року відображена наступна позиція щодо строку стягнення процентів за кредитом, а саме: право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Відповідно до умов договору № 818043141, а саме п. 4.3. сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання у розмірі, визначеному в п. 1.7.2. Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Однак, як убачається з вищевказаного Договору в ньому відсутній п. 1.7.2. на який зроблено посилання у п. 4.3. Договору. Відповідно до матеріалів справи, договір кредитної лінії № 818043141 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та боржником [PERSON] укладений 17.07.2021 року. Одночасно, Додаткова угода № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року датована 31 грудня 2020 року та укладена між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Таким чином, ця додаткова угода про відступлення права вимоги укладена раніше ніж з`явились грошові зобов`язання, які виникли у боржника перед первісним кредитором. Відповідно до пункту 4.1 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, викладеного у новій редакції згідно вказаної Додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 року, передачу права вимоги до боржників в повному обсязі сторони засвідчують підписанням Реєстру прав вимоги, передача прав відбувається за відповідним Реєстром права вимоги. Згідно з умовами цієї Додаткової угоди № 26 від 31.12.2021 року Реєстр прав вимог означає перелік прав вимог до боржників, що відступається за цим Договором. Форма Реєстру прав вимог наведена в додатку 1 до цього Договору. Матеріали справи не містять зазначеного вище Додатку 1, що не дає можливості встановити, за якою формою та з яким змістом має бути складений відповідний Реєстр прав вимоги, що засвідчує перехід прав. Також, в матеріалах справи відсутній Реєстр прав вимоги, на підставі якого було передано право вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» і який містить інформацію щодо заборгованості відповідача [PERSON] по основному боргу, а також про заборгованість по відсоткам на момент відступлення права вимоги. Таким чином, позивачем не надані належні докази, які підтверджують перехід права вимоги у передбаченому законом порядку на підставі Додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 року, якою викладений у новій редакції Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» Відповідно, встановити факт набуття ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги виконання грошових зобов`язань боржником на підставі Договору кредитної лінії № 818043141 від 17.07.2021 року згідно наданих доказів позивачем не уявляеться можливим. Відповідно, неможливо встановити правові підстави відступлення права такої вимоги на підставі Договору факторингу№ 20102022 від 20.10.2022 року на користь позивача. Поряд з цим, надати належну правову оцінку Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року не вбачається за можливе, зважаючи на той факт, що позивачем не надана повна редакція цього договору. Також позивач посилається на п. 5.1.10 Договору Факторингу, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за Кредитним договором Фактору повідомити боржників про відступлення права вимоги про передачу їх персональних даних Фактору, надати інформацію, передбачену чинним законодавством, про Фактора у спосіб, передбачений Кредитним договором та вимогами чинного законодавства. Вимога про повідомлення відповідача про відступлення права вимоги міститься і в п. 4.23 Договору кредитної лінії № 818043141 від 17.07.2021. Але матеріали справи не містять документального підтвердження наявності такого повідомлення щодо відповідача про відступлення його права вимоги та передачі його персональних даних третім особам Також, позивач посилається на Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», які перебувають в загальному доступі будучи опублікованими на сайті www.moneyveo.uа. Суд зауважує що за вказаним позивачем посиланням відсутня редакція Правил надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (для фізичних осіб - споживачів фінансових послуг), яка була чинна на дату укладання Кредитного договору. Вказана обставина не дає можливості встановити первинні умови кредитування, з якими погодилась відповідач на стадії укладання та підписання Кредитного договору. Наданий позивачем Розрахунок заборгованості за Кредитним договором за період з 21.10.2022 по 31.08.2024 року не дає можливості встановити фактичні суми заборгованості, які виникають у відповідні періоди, що зазначені безпосередньо в цьому Розрахунку. У наданих позивачем до суду розрахунках заборгованості відсутні відомості, які б відображали окремо період часу, розмір та суму нарахованих відсотків у межах строку кредитування, а саме з 17.07.2021 по 16.08.2021 з урахуванням дисконтного періоду і його тривалості, та окремо період часу, розмір і суму нарахованих платежів після закінчення строку кредитування. Внаслідок цього, суд позбавлений можливості визначити правову природу нарахованої відповідачу [PERSON] заборгованості по договору, щоб застосувати до нього ті норми матеріального права, які передбачають правові підстави для відповідних нарахувань (проценти згідно ст. 1054 ЦК України та окремо проценти, штраф, пеня, платежі згідно ч.2 ст.625 ЦК України). Отже, позивачем не виконано вимоги ст. 81 ЦПК України, у зв`язку з чим обґрунтованість та законність нарахованих платежів на тіло кредиту (усіх його складових) по отриманому відповідачем кредиту, суд вважає недоведеною. При цьому, матеріали справи не містять і доказів оплати факторами сум фінансування за відступлення права вимоги. За встановлених обставин, згідно поданого до суду позивачем обсягу доказів, у справі відсутні підстави вважати, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за договором факторингу набуло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 818043141 від 17.07.2021 року, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Тому суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відмовити. На підставі ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed