Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

03.12.2024 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав у якій позивач просить суд стягувати щомісячно з [PERSON] на його користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, починаючи з дня пред`явлення позові і до досягнення дитиною повноліття. Також позивач просить позбавити [PERSON] , батьківських прав щодо малолітньої донька [PERSON] , 2020 року народження. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.08.2020 між ним та відповідачкою було укладено шлюб від якого вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Також зазначає, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 21.12.2023 шлюб було розірвано. Щодо стягнення аліментів вказує, що відповідачка є працездатною здоровою особою, може і повинна надавати допомогу на утримання малолітньої доньки, а позивач, як той із яким проживає дитина, вправі вимагати сплати аліментів на утримання дитини. Зазначає, що дитина навчається в НВК «Берегиня», а тому потребує витрат на забезпечення процесу навчання. При вирішення питання позбавлення батьківських прав відповідачки, позивач просить звернути увагу суд на те, що у червні 2022 року [PERSON] забрала доньку та поїхала до матері у с. Чорнівка без його відома та узгодження. Наступного дня вказує, що навідався до них та побачив, що колишня дружина із батьками та невідомим чоловіком випивали, а дитина була у колготках без трусиків та дуже голодна. Після цього позивач вказує, що забрав дитину до себе та з того часу відповідачка жодного разу не дзвонила, не приходила до дитини, не привітала дитину із днем народження. Також [PERSON] не приводить та не забирає дитину із дошкільних занять, не цікавиться здоров`ям доньки. Зазначає, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються із дитиною, в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти, - що повністю наявне у стосунках дитини та відповідачки, оскільки [PERSON] зовсім не приймає участі у житті дитини. З посиланням на відповідні норми та докази просить суд задовольнити позов. Від відповідачки [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Позовна заява 03.12.2024 подана до Садгірського районного суду м. Чернівці та згідно із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2024 передана на розгляд головуючого судді Асташева С.А. (а.с.20). Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 04.12.2024 прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 11:00 16 грудня 2024 року, про що повідомлено сторони у справі (а.с. 21). За клопотанням представника позивача - адвоката Ісопчука В.В. ухвалою суду від 16.12.2024 з метою з метою повного та всебічного розгляду справи витребувано у Служби у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради письмовий висновок щодо розв`язання даного спору, а саме щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В підготовчому засіданні оголошено перерву до 11:00 27.12.2024. 26.12.2024 судом отримано витяг із рішення про надання висновків та висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] . Ухвалою суду від 27.12.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні 20 січня 2025 року, про що повідомлено сторони. Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося. Заходів спрямованих на забезпечення доказів та позову не вживалося. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Вказав, що відповідачка вже тривалий час не навідується до дитини, не цікавиться життям дитини, не забирає доньку із садочка, не допомагає в утриманні та забезпеченні дитини. У судовому засіданні аргументував подачу позову тим, що рішення про позбавлення батьківських прав відповідачки необхідне йому для пред`явлення в ТЦК, вказуючи на випадок, коли його забрали працівники ТЦК проходити ВЛК і в той період дитину не було кому забрати із садочку. На уточнюючі запитання суду позивач повідомив, що відповідачка зловживає спиртними напоями, однак доказів такого у нього немає, як і доказів оформлення щодо відповідачки протоколів про вчинення адміністративних правопорушень. Представник позивача - адвокат Ісопчук В.В. також просив задовольнити позовні вимоги. Просив суд врахувати те, що відповідачка не бере участі у вихованні дитини та не дає їй будь-якої допомоги, а фактично вихованням займається лише батько. Просив врахувати і той випадок, коли дитину навіть не було кому забрати із садочка. Таким чином вважає, що наявні підстави для задоволення позву. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи за адресою реєстрації та на підставі оголошення про її виклик до суду. Причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Враховуючи факт належного повідомлення відповідачки про розгляд справи за відсутності поважних причин її неявки у судове засідання, оскільки доказів таких суду не надано, суд вважає за можливе розглянути справу, на підставі наявних у ній матеріалів. Третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради 26.12.2024 скерувала копію витягу із рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 452/14 від 09.07.2024 та висновок органу опіки та піклування щодо питання позбавлення батьківських прав. Також вказали, що у зв`язку із виробничою необхідністю представник служби у справах дітей Чернівецької міської ради не може взяти участь у судовому засіданні. Заслухавши позицію позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та долучені до неї докази, заслухавши пояснення свідків, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд доходить таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] у місті Чернівці, про що складено відповідний актовий запис № 1987, а її батьками є: [PERSON] (позивач у справі) та [PERSON] (відповідачка у справі), що підтверджується даними копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29 жовтня 2020 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с.10). Також судом встановлено, що позивач та відповідачка перебували у шлюбі з 22.08.2020, який був зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стані Південно-Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 930 та який розірвано рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 21.12.2023 у справі № 726/2938/23 (а.с.12). Відповідно до даних довідки ПП «Чернівцікомунбуд» № 207 від 27.11.2023, в присутності сусідів: [PERSON] та [PERSON] надано інформацію про те, що гр. [PERSON] дійсно фактично проживає разом із своєю дочкою [PERSON] та веде постійний догляд за нею з червня 2023 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно із даних Акту оцінки потреб сім`ї/особи № 933/02-07 від 26.01.2024 Чернівецька гімназія № 6 «Берегиня» Чернівецької міської ради надала інформацію відповідно до якої [PERSON] проживає разом із донькою [PERSON] , а також її бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дитина [PERSON] здорова, харчується нормально, активна, життєрадісна. Дитину відвідує у дошкільному закладі батько, який розлучений, має місце роботи. Батько виховує та доглядає дитину протягом 2 років сам. Донька рідну матір не згадує, адже з 9 місяців її виховує батько (а.с.14-16). Також долучено Висновок оцінки потреб сім`ї (а.с.17-18). Крім того позивач долучає до матеріалів справи відповідь на адвокатський запит із КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Садгора» Чернівецької міської ради № 45 від 16.01.2024, згідно із якою адміністрація надає інформацію про те, що під наглядом у амбулаторії № 2 КНП «ЦПМСД «Садгора» перебуває дитина [PERSON] , [INFO] , яка проживає із батьком та бабусею за адресою: [ADDRESS] та навчається в НВК «Берегиня». Вказано, що у медичний заклад дитина приходила у супроводі батька, 07.06.2023 надано довідку про стан здоров`я дитини (для оформлення у садок), а в період з 01.01.2023 по 16.01.2024 батько не звертався за медичною допомогою (а.с.11). Відповідно до даних довідки Чернівецької гімназії № 6 «Берегиня» Чернівецької міської ради № 01-12/490 від 25.12.2023, адміністрація гімназії повідомляє, що батько [PERSON] самостійно виховує свою дочку [PERSON] , [INFO] . Мати [PERSON] за час перебування дитини у дошкільному підрозділі до дитини у заклад не навідувалася, не цікавилася навчанням та вихованням (а.с.12). Також долучено відповідь № 01-24/02 від 31.01.2025 із Чернівецької гімназії № 6 «Берегиня» Чернівецької міської ради, відповідно до якої повідомлено про те, що 18.11.2024 неповнолітню [PERSON] , 2020 року народження ніхто не забрав із закладу після завершення роботи та було встановлено, що батько перебував у Чернівецькому ТЦК, а тому вихователь відвела дівчинку за адресою проживання, але двері квартири ніхто не відчинив, тоді помічник вихователя [PERSON] забрала дитину до себе додому. Про цей випадок також було повідомлено відповідні служби. Крім того суду надано витяг із Рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 452/14 від 09.07.2024, відповідно до якого вирішено надати до суду висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] - матері [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із тим, що факти свідомого, винного ухилення від виконання батьківських обов`язків впродовж тривалого часу не знайшли свого підтвердження (а.с.35). Також надано Висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] у якому вказано про те, що з метою соціального захисту малолітньої [PERSON] , виконавчий комітет вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] , 2020 року народження, у зв`язку із тим, що факти свідомого, винного ухилення від виконання батьківських обов`язків впродовж тривалого часу не знайшли свого підтвердження. У висновку вказано, що малолітня фактично проживає із батьком, а мати проживає окремо від доньки (а.с.36). Представник позивача долучає також заочне рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26.03.2024 у справі № 716/2254/23, щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо інших дітей. Крім того, у судовому засіданні за клопотанням позивача допитано ряд свідків. Свідок [PERSON] , яка проживає поряд із позивачем та є його сусідкою, повідомила, що [PERSON] самостійно виховує дитину вже приблизно 2 роки, а також вказала, що ще коли він жив із жінкою, то навіть тоді лише він займався вихованням дитини, виходив із донькою на вулицю гуляти та грався із нею. Повідомила суду про те, що приблизно місяць тому, [PERSON] забрали працівники ТЦК і він не зміг забрати дитину із садочка, а тому вихователька взяла дитину до себе додому на ночівлю. На наступний день дзвонили із садочка, щоб знайти маму позивача, бабусю дитини (яка є глухонімою), щоб вона забрала дівчинку із садочка, поки не повернеться батько. На уточнюючі запитання представника позивача свідок повідомила, що де саме перебуває відповідачка їй не відомо, вона не з`являється у місці проживання дитини, навіть на похорон свого родича, що проживає поруч не приходила. Свідок [PERSON] , що проживає із позивачем у одному будинку по сусідстві, повідомила суду аналогічні обставини, що [PERSON] сам виховує доньку, а мати вже роки не навідується до дитини. Також повідомила суду про ситуацію, коли позивача забрали до ТЦК і не було кому забрати дитину із садочка. На уточнюючі запитання свідок повідомила, що про відповідачку їй нічого не відомо, не відомо де вона, чому не займається вихованням дитини, просто її ніхто не бачив вже давно. Про неналежну поведінку [PERSON] нічого не знає та не може її охарактеризувати, оскільки не знайома із нею. Також аналогічні пояснення надала суду свідок [PERSON] , яка теж повідомила суду про те, що відповідачка давно не проживає із позивачем, а останній сам займається вихованням дитини, яка залишилася жити із ним. Свідок [PERSON] , яка працює помічником вихователя у Чернівецькій гімназії № 6 «Берегиня» Чернівецької міської ради, повідомила суду, що дитина [PERSON] вже два роки ходить у садочок та з цього часу мати не приходила жодного разу, не приводила та не забирала дитину не запитувала про неї. Повідомила суду про випадок, коли одного дня батько подзвонив до них та сказав, що його забрали працівники ТЦК і тому він не зможе забрати доньку із садочка. Також свідок вказала, що [PERSON] попросив, щоб вона забрала тимчасово дитину до себе. Про цей факт [PERSON] вказує, що повідомила заклад та під свою відповідальність забрала дитину до себе додому на ніч та на другий день привела до садочку. Вказує, що наступного дня подзвонили до сусідів, щоб ті допомогли знайти бабусю дитини, оскільки достукатися до неї не вийшло, оскільки вона глуха. Сусіди знайшли бабусю та вона забрала дитину, а на 3 день з`явився батько. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із положеннями ст. 3 Конвенції про права дитини ратифікованою Постановою ВРУ № 789-XII від 27.02.1991 (далі-Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11 вищезазначеного Закону). Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, яке відповідно мають: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави для позбавлення батьківських прав передбачені статтею 164 СК України. Так, згідно із частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року (із змінами), позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а зазначені у ст. 164 СК України фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Питання про застосування такого крайнього заходу слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) та рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», (заява № 2091/13), ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; відсутність або недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав (постанова Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі № 203/3505/19). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Отже, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд передусім повинен дати оцінку дотриманню якнайкращих інтересів дитини, що передбачає пошук і знаходження балансу між усіма елементами, які потрібні для ухвалення справедливого судового рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати виключно після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Верховний Суд звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи, особистості учасників цих правовідносин, оцінки сімейної ситуації й інтересів дитини (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22). Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини. Порушивши питання тягаря доказування, суд звертає увагу на позицію, висловлену в постанові КЦС ВС від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18, яка полягає в тому, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено саме на позивача. Натомість, у даній справі суд вважає, що належних та допустимих доказів, які можуть свідчити про умисне ухилення відповідачки [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини і, як наслідок, вказують на необхідність застосування крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав - не долучено. Один лише факт самостійного виховання дитини батьком не може бути підставою для позбавлення матері батьківських прав щодо дитини. Долучене рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26.03.2024 у справі № 716/2254/23, щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо інших дітей не може слугувати беззаперечним доказом у цій справі, оскільки стосується інших обставин, а не конкретних обставин участі матері у вихованні дитини [PERSON] . Не встановлено причини ухилення відповідачки від участі у вихованні дитини, причини втрати інтересу до дитини, адже саме батько самостійно забрав дитину від матері до себе на виховання, про що він вказав суду. Також не підтверджено наявності фактів заподіяння шкоди дитині, або того, що відповідачка становила загрозу для здоров`я та розвитку доньки. Крім того, хоча допитані свідки і повідомили суду про те, що дитину виховує батько самостійно, а мати не з`являється та не бере участі у вихованні доньки, однак жоден свідок не повідомив причин відсутності участі матері у вихованні дитини, не вказав про конкретні умисні випадки некоректної поведінки матері щодо дитини, навіть більше, свідки не змогли навіть охарактеризувати відповідачку, оскільки особисто не були знайомі із нею. З огляду на викладені норми права, які регулюють дані правовідносини, суд вважає, що посилання позивача на те, що [PERSON] не здійснює свої батьківські обов`язки, зокрема фінансово не утримує дитину, не піклується про неї, не спілкується й не займається вихованням дитини, не відводить та не забирає її із садочка, не є підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав. Хоча при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав, висновок органу опіки і піклування не має визначального значення, а носить лише рекомендаційних характер, суд зауважує, що в даному випадку Органом опіки та піклування надано висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] у якому також вказано про те, що з метою соціального захисту малолітньої [PERSON] , виконавчий комітет вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] , 2020 року народження, у зв`язку із тим, що факти свідомого, винного ухилення від виконання батьківських обов`язків впродовж тривалого часу не знайшли свого підтвердження. Вирішуючи це спір суд також враховує і те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і тільки за наявності вини в діях батьків, а в цій справі таких обставин не встановлено. Не встановлено, що мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків свідомо, умисно, злісно, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. В даному конкретному випадку позивач не довів в чому полягає захист інтересів дитини шляхом саме позбавлення матері батьківських прав щодо до дитини, а навпаки вказував про те, що такий факт необхідний йому для отримання права на відстрочку від мобілізації. Також позивачем не долучено доказів, які б безспірно свідчили про умисне небажання відповідачки брати участь у житті дитини та конкретні негативні дії щодо дитини. Таким чином, оцінюючи надані у справі сторонами докази, в їх сукупності, з урахуванням рішень ЄСПЛ та Верховного Суду, з урахуванням якнайкращих інтересів малолітньої дитини [PERSON] , 2020 року народження, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Разом з цим, суд звертає увагу відповідачки на недопустимість ігнорування своїх батьківських обов`язків та вчинення будь-яких дій, незалежно від їх характеру, які не відповідатимуть інтересам дитини і можуть завдати шкоди як фізичному так і психологічному здоров`ю дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна рости під опікою і відповідальністю обох батьків, в атмосфері любові, поваги, моральної та матеріальної забезпеченості. Тому суд вважає необхідним цим рішенням попередити відповідачку [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків щодо дитини. Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд виходить із такого. Статтею 181 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст. 191 СК України). Згідно із ст. 430 ЦПК України, стягнення аліментів за один місяць підлягає зверненню до негайного виконання. На даний час дитина навчається в НВК «Берегиня, у зв`язку із чим потребує витрат на забезпечення процесу навчання (купівля канцелярського приладдя, одягу, підручників, харчування тощо). Відповідачка є повнолітньою, здоровою, працездатною особою, може і повинна надавати допомогу на утримання малолітньої доньки до досягнення нею повноліття. Таким чином, врахувавши вимоги СК України та інші обставини, що мають істотне значення, встановлені фактичні обставини, а саме, що малолітня [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] та знаходиться на його утриманні, а доказів надання в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини зі сторони матері (відповідачки) суду не надано, як і доказів неможливості надання допомоги на утримання дитини за станом здоров`я, чи наявності інших осіб на утриманні, суд вважає, що із відповідачки [PERSON] на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів на думку суду буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, не буде порушувати їх прав та прав батьків, відповідатиме принципу рівної участі батьків у матеріальному забезпеченні дитини. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовну вимогу [PERSON] про стягнення аліментів слід задовольнити. Що стосується судових витрат у справі, суд виходить із такого. Оскільки при зверненні з даним позовом до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд вважає, що згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України витрати за вимогами про стягнення аліментів (в розмірі 1 211, 20 грн) належить стягнути з відповідачки на користь Державного бюджету України. На підставі викладеного та

Outcome: partial