Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, у якому просить: визначити для неї додатковий строк для прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом, що відкрилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] право на земельну частку (пай) розміром 2,11 умовних кадастрових гектарів, що належало [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0155598 від 29.05.2017. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] в с.Борусів, Жидачівського району Львівської області помер її батько - [PERSON] . Невдовзі після смерті батька, [INFO] померла її матір - [PERSON] . Поховавши батьків, вона поїхала з с.Борусів на досить тривалий час і лише на початку 2024 року приїздила до с.Борусів відвідати могили своїх батьків та брата - [PERSON] . У будинку своїх батьків, за яким доглядав її брат, серед документів вона знайшла дублікат заповіту посвідчений 01.04.1996 секретарем виконавчого комітету Вибранівської сільської ради та зареєстрованого в реєстрі за №10. Як виявилось заповіт був втрачений і її брат - [PERSON] звертався до виконкому Вибранівської сільської ради Львівської області за видачею його дубліката. Разом із дублікатом заповіту вона знайшла довідку про підтвердження спадщини, яка видана Вибранівською сільською радою Жидачівського району Львівської області 16.06.2015 №343. Відповідно до вищевказаної довідки, їй стало відомо, що у її батька був сертифікат на право на земельну частку (пай), площею 2,11 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Вибранівської сільської ради, про наявність якого їй взагалі не було відомо. Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 21.02.2024 №2367/427-24, згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), виданих Жидачівською районною державною адміністрацією по Вибранівській сільській раді №1, на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 19.03.1997 р. №143, за [PERSON] зареєстровано право на земельну частку (пай) розміром 2,11 умовних кадастрових гектарів на території Вибранівської сільської ради. Сертифікат серії ЛВ №069852/488, зареєстрований 14.04.1997 р. за №138. Згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), виданих Жидачівською районною державною адміністрацією по Вибранівській сільській раді №3, [PERSON] зареєстровано заміну вищезгаданого документа на сертифікат серії ЛВ №0155598 від 29.05.2017, розміром 2,11 умовних кадастрових гектарів на території Вибранівської сільської ради. Однак їй не відомо, де на даний час знаходиться Сертифікат серії ЛВ №0155598 від 29.05.2017. Зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем, інших спадкоємців, які б претендували на зазначене майно немає, оскільки її брат - [PERSON] помер [INFO] , 14.10.2024 вона звернулася до Жидачівської ДНК Львівської області із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] , та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] . Однак 14.10.2024 завідувачем Жидачівської ДНК Матусеком В.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій №440/02-31. Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька та за законом після смерті матері на спадкове майно, слугувало те, що вона пропустила піврічний термін з дня смерті спадкодавців, із заявами про прийняття спадщини в Жидачівську ДНК Львівської області вчасно не звернулась, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, що належало спадкодавцям. У зв`язку із вказаними обставинами, та враховуючи, що строк для прийняття спадщини пропущений нею з поважних причин, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 24.12.2024 позовну заяву залишено без руху. 20.01.2025 позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 20.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 13.02.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, з підстав викладених у такому, просила позов задоволити. Додатково пояснила, що поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини позивачем є те, що остання на протязі тривалого періоду часу проживала у м.Одеса, що територіально знаходиться на значній відставі від місця проживання її батьків. Представник відповідача - Ходорівської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, згідно поданого відзиву просить суд розглянути справу без участі їхнього представника на підставі наявних матеріалів. Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до посвідки про народження серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14-15). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] , 08.06.1975 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Як вбачається з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с.10-11), остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 05.10.2005 року. [INFO] в с.Борусів Жидачівського району Львівської області помер батько позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Вибранівської сільської ради, площею 2.11 умовних кадастрових гектари, що належало померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №0155598 від 29.05.2017 року (а.с.21-22). За життя [PERSON] , 01.04.1996 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Вибранівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за №43, згідно якого останній заповів все своє майно - синові [PERSON] та дочці - [PERSON] в рівних частинах кожному (а.с.19). Відповідно до витягу з погосподарської книги с.Борусів №342 від 16.06.2015 року, будинковолоідння [ADDRESS] рахується за [PERSON] (помер [INFO] ) та [PERSON] (померла [INFO] ). Господарство відноситься до суспільної групи «колгоспний двір» (а.с.26). Як видно із довідки Вибранівської сільської ради №343 від 16.06.2015 року про підтвердження спадщини, [PERSON] дійсно був прописаний і постійно проживав в [ADDRESS] до дня смерті, що наступила [INFO] . Спільно з ним на день смерті були зареєстровані та проживали - Дружина [PERSON] (померла [INFO] ). В сільській раді секретарем Сивак Станіславою Богданівною посвідчено заповіт від [PERSON] в користь [PERSON] та [PERSON] за №10 від 01.04.1996 року, який на день смерті заповідальника не змінювався і не скасовувався (а.с.20). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом. Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст.535 ЦК УРСР 1963 року, неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Отож, судом також встановлено, що крім [PERSON] та [PERSON] , право на обов`язкову частку у спадщині, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , мала його дружина - [PERSON] , яка на момент смерті була непрацездатною та постійно проживала разом із ним. [INFO] в с.Борусів Жидачівського району Львівської області померла матір позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.17). [INFO] в селі Борусів Жидачівського району Львівської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Ходорівської міської ради (а.с.18). Як видно із витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №76946737 від 14.05.2024, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , не заводилася (а.с.25). Постановою завідувача Жидачівської державної нотаріальної контори Матусека В.В. №440/02-31 від 14.10.2024 (а.с.29), [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її батька - [PERSON] , померлого [INFO] , та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку із тим, що вона пропустила піврічний термін з дня смерті спадкодавців, із заявами про прийняття спадщини в Жидачівську державну нотаріальну контору Львівської області вчасно не звернулася, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, що належало померлим (а.с.27). Вирішуючи спір, суд виходив з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Оскільки, правовідносини з приводу спадкування виникли у вересні 1999 року, то відповідно до Перехідних положень ЦК України 2003 року регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.1 ст.550 ЦК УРСР). Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач зазначила, що пропустила встановлений строк для прийняття спадщини, у зв`язку з тим, що поховавши батьків вона поїхала з с.Борусів Жидачівського району Львівської області на досить тривалий час і лише на початку 2024 року приїздила до с.Борусів відвідати могили батьків та брата. Крім того, їй не було відомо про наявність заповіту та сертифіката на право на земельну частку (пай) площею 2,11 умовних кадастрових гектарів, який належав її батькові. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Верховний суд у постанові від 26.06.2019 по справі № 565/1145/17 зауважив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 525/1067/20 (провадження № 51-10435св21). У постанові Великої Палати Верховного суду від 26.06.2024 по справі №686/5757/23 (провадження №14-50цс24) зазначено, що з урахуванням наведених мотивів цієї постанови Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що "необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини", шляхом конкретизації, зазначивши таке: - необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; - втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини; - спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; - тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування). Таким чином, оскільки позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька, суд вважає, що необізнаність позивачки про наявність заповіту та наявність спадкового майна, так само як і віддаленість її місця проживання від місця відкриття спадщини, з врахуванням пропущеного строку (24 роки), не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які можуть бути визнані поважними причинами пропуску подання заяви про прийняття спадщини. Крім того відповідно до п.109 Глави 3 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України №18/5 від 14.06.1994 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.07.1994 року за №152/361 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо . Особиста явка спадкоємця за одержанням свідоцтва не обов`язкова. На прохання спадкоємця свідоцтво може бути надіслане йому поштою. Таким чином, суд приходить до переконання, що [PERSON] не була позбавленою можливості засвідчити свою заяву про прийняття спадщини у будь-якого нотаріуса за своїм місцем проживання та надіслати її засобами поштового зв`язку за місцем відкриття спадщини, а відтак віддаленість від місця проживання спадкодавця за даних обставин не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, позивач не наводить жодних доводів про існування будь-яких інших поважних причин через які позивач була позбавлена можливості вчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на недоведеність наявності будь-яких поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а також те, що вимога позивача про визнання за нею права на спадкове майно є похідною від визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позовна заява задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed