Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

Позивачка в позовній заяві просить визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Ткачуком С.О., скасувати відповідний запис в Спадковому реєстрі про реєстрацію свідоцтва про право на спадщину, що зареєстроване в реєстрі за №1234 на земельну ділянку. Скасувати запис в Державному реєстрі речових прав про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Визнати за нею право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; площею 0.0478 гектара, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; кадастровий номер земельної ділянки: 6122010100:02:004:0406. В обґрунтування позову зазначає, що 29 серпня 2006 року вона уклала договір довічного утримання № 3279 з [PERSON] . Відповідно до даного договору набула право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, після чого її онука [PERSON] , успадкувала за законом земельну ділянку своєї покійної бабусі, що розташована за адресою: [ADDRESS] площею 0.0478 гектара, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; кадастровий номер земельної ділянки: 6122010100:02:004:0406, та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Ткачуком С.О., що зареєстроване в реєстрі за № 1234. 29\~лютого 2024\~року вона\~звернулась з\~претензією до\~ [PERSON] для\~досудового врегулювання\~виниклого між\~ними спору.\~В даній\~заяві-претензії\~просила останню\~відчужити в\~її користь\~спірну земельну\~ділянку в\~передбаченому законом\~порядку.\~На вищевказану\~заяву-претензію\~отримала відповідь\~від [PERSON] ,\~в якій\~остання вказала,\~що дану\~земельну ділянку\~може відчужити\~тільки на\~платній основі,\~уклавши договір\~купівлі-продажу\~земельної ділянки.\~Позивачка вважає,\~що запропонований\~відповідачкою варіант\~вирішення спірних\~питань є\~порушенням її\~прав власності\~як на\~будинковолодіння,\~що знаходиться\~на даній\~земельній ділянці,\~так і\~на саму\~земельну ділянку. Зважаючи на вищенаведене, просить суд задовольнити позов. Ухвалою суду від 07.08.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 20.08.2024 року Приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу Ткачук Сергій Олександрович подав письмове пояснення в якому вказав, що на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку та поданих необхідних документів, 18.06.2023 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом і проведено реєстрацію права власності спадкоємця у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, після смерті [PERSON] . З даного спору дізнався, що на спірній земельній ділянці, на яку видано свідоцтво про право на спадщину, розташований житловий будинок, який перебуває у власності позивачки. Просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 14.11.2024 року закрито підготовче судове засідання справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні 31.01.2025 року представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів наведених у позовній заяві та поясненнях наданих в судовому засіданні. Відповідачка в судовому засіданні 31.01.2025 позовні вимоги не визнала, відзиву на позов не подала. Зазначила, що спірну земельну ділянку вона успадкувала в законний спосіб, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Сторони в судове засідання 21.02.2025 року не з`явились. Представником позивачки [PERSON] було подано клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, які просить задовольнити. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у зв`язку із відсутністю сторін. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. 29 серпня 2006 року [PERSON] уклала договір довічного утримання № 3279 з [PERSON] . Відповідно до якого до [PERSON] переходить право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.1.7 Договору земельна ділянка на якій розташований житловий будинок та господарські будівлі, які складають предмет договору, не є власністю відчужувача. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №886700 від 10.03.2011, [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,0478 га за адресою [ADDRESS] на підставі рішення сесії Заліщицької міської ради від 27.08.2009 №1649 цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: 6122010100:02:004:0406. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №86402126, 04.05.2017 року [PERSON] набула право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 18.06.2023 року, що зареєстроване в реєстрі за № 1234, [PERSON] , після смерті [INFO] [PERSON] успадкувала за законом земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] площею 0.0478 гектара, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; кадастровий номер земельної ділянки: 6122010100:02:004:0406. 29.02.2024 [PERSON] звернулась з претензією до [PERSON] в якій просила останню відчужити в її користь земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] площею 0,0478 гектара, в передбаченому законом порядку. 03.04.2024 року [PERSON] надала відповідь в якій зазначила, що земельну ділянку вона може відчужити тільки на платній основі, уклавши з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки. Позивачка вважає, що запропонований варіант вирішення спірних питань є порушенням її прав власності як на будинковолодіння, що знаходиться на спірній земельній ділянці, так і на саму земельну ділянку. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, зважаючи на таке. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частиною першою\~статті 16 Цивільного Кодексу України\~визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 120 Земельного кодексу України вказує, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Відповідно до ч. 16 ст. 120 Земельного кодексу України предметом правочину, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва або частку у праві спільної власності на такий об`єкт), який розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), що перебуває у власності відчужував (попереднього власника) такого об`єкта, повинна бути також така земельна ділянка (або частка у праві спільної власності на неї). Істотною умовою договору, який передбачає такий перехід права власності, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача до набувача такого об`єкта (частки у праві спільної власності на неї). Статтею 377 ЦК України, передбачено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача - власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості, розташованого на ній. Така позиція міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження №12-143 гс 18) та у Постанові Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 127/10011/18 (провадження № 61-13977св19). У розумінні наведених положень законодавства при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні. Право оренди земельної ділянки державної або комунальної власності, наданої для здійснення проекту на умовах державно-приватного партнерства, у тому числі на умовах концесії, переходить до нового приватного партнера, концесіонера у разі зміни приватного партнера, концесіонера. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 910/20774/17. У постанові Верховного Суду від 23.10.2023 року по справі №804/7861/16, детальніше, вказано: «Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що особа, яка набула права власності на нерухоме майно, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно. Зміна орендаря відбувається в силу прямої вказівки закону. Зобов`язання зі сплати орендної плати автоматично виникає в нового власника об`єкта нерухомості з моменту набуття ним права власності на такий об`єкт. У разі відчуження частини об`єкта нерухомості, що розташований на орендованій земельній ділянці: відбувається заміна орендаря за договором оренди земельної ділянки з попереднього на нового власника об`єкта нерухомості щодо відповідної частини земельної ділянки; - так само до нового власника об`єкта нерухомості переходить обов`язок сплачувати орендну плату за землю у відповідній пропорційній частині. Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 29.05.2020 у справі № 802/4133/15-а, від 14.02.2023 у справі № 803/847/17, від 19.06.2018 у справі № 922/3655/17, від 07.11.2018 у справі № 910/20774/17 та від 18.04.2019 у справі № 913/210/18, але не виключно» Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула оах, на яких вона належала попередньому власнику. Судом встановлено, що позивачка 04.05.20217 року набула право власності, на підставі договору довічного утримання від 29.08.2006 року, на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , який попередньо належав [PERSON] . Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , за життя, після укладення договору довічного утримання, набула право власності на земельну ділянку площею 0,0478 га на підставі рішення сесії Заліщицької міської ради від 27.08.2009 №1649 за адресою [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. З урахуванням викладених обставин суд доходить переконання, що враховуючи норми Земельного та Цивільного кодексів України за договором довічного утримання, на підставі якого позивачка набула право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , остання має право на перехід власності спірної земельної ділянки, на якій розташований даний будинок. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачка після смерті своєї бабусі [PERSON] , набула право власності на земельну ділянку площею 0,0478 гектара, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; кадастровий номер земельної ділянки: 6122010100:02:004:0406 за адресою [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 18.06.2023 року. Відповідно до\~ст.\~1301\~ЦК України\~свідоцтво про\~право на\~спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Частиною 1\~статті 155 Земельного кодексу України\~передбачається, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй Відповідно до частин другої, п`ятої\~статті 158 Земельного кодексу України\~виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Частинами першою, другою\~статті 152 Земельного кодексу України\~передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно абзацу 2 п. 7\~Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч. 3\~ст. 152 ЗК України\~шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). Виходячи із вимог\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~, то однією із умов скасування державної реєстрації права власності, обтяження та іншого речового права (далі - державна реєстрація прав) є рішення суду, яке набрало законної сили. Так, згідно статті 26 Закону передбачено, що запис про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень держаними реєстраторами вноситься до Державного реєстру прав у разі скасування на підставі рішення суду: рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; скасування записів про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ст. ст.\~76,\~77 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд доходить висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому позов слід задовольнити у повному обсязі. \~\~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved