Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва звернувся представник ТОВ «Євро-Реконструкція» з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є надавачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Позивач належним чином виконав перед відповідачем, своє зобов`язання щодо надання послуг з постачання централізованого опалення та постачання гарячої води, проте відповідачі своєчасно з жовтня 2021 року не здійснюють оплату за отримані послуги централізованого опалення та з липня 2017 за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість яка станом на 01.10.2023 року складає 78071,27 грн. У зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 96546,26 грн., яка складається з: 78071,27 грн., сума заборгованості за послуги з постачання централізованого опалення та за постачання гарячої води, 14437,22 грн. - інфляційна складова боргу, 4037,77 грн., - три відсотки річних. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.01.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що відповідно до договору дарування частини квартири від 07.04.2000 року [PERSON] , та [PERSON] , подарували, а обдаровані [PERSON] , і [PERSON] , прийняли у дар 5/6 частини квартири [ADDRESS] . 01.07.2014 року між ТОВ «Євро-Реконструкція» та [PERSON] , було укладено договір № 440010/16 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. ТОВ «Євро-Реконструкція» надало [PERSON] , рахунок на оплату послуг постачання гарячої води, постачання теплової енергії та абонентське обслуговування - о/р [NUMBER] . Відповідач [PERSON] , зазначає, що зазначені в позові розрахунки позивача по заборгованості за житлово-комунальні послуги постачання гарячої води у розмірі 78071,27 грн., та постачання теплової енергії у розмірі 5334,57 не відповідають дійсності, відповідач належним чином сплачував комунальні платежі відповідно до наданих рахунків позивача по о/р [NUMBER] , та зазначає, що будь-якої заборгованості по оплаті комунальних платежів за постачання гарячої води та постачання теплової енергії в нього немає. Не погоджуючись із вищезазначеним розрахунком та зазначеними в них сум до сплати, відповідач [PERSON] , звернувся до ТОВ «Євро-Реконструкція» з письмовою заявою про надання йому довідки про заборгованість або відсутність боргу за рахунком [NUMBER] . Відповідно до рахунку ТОВ «Євро-Реконструкція» на оплату послуг постачання гарячої води за січень 2024 року позивачем було проведено перерахунок та в графі «Перерахунок» зазначено: 63214,90 грн., та 9822,75 грн., до сплати 0 гривень. З урахуванням викладеного в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що 01.07.2014 року між ТОВ «Євро-Реконструкція» та [PERSON] , укладено договір № 440010/621 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до пп.1 п.2 договору, суб`єкти користування послугами є власник житлового приміщення та члени його сім`ї - 7 осіб. Відповідно до п.4 Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.07.2014 року в квартирі споживача встановлено індивідуальний засіб обліку гарячого водопостачання заводський номер 259918, показники на момент укладення договору - 0,00. Оскільки відповідачами не передавалися показники індивідуального засобу обліку гарячої води, нарахування за послуги з постачання гарячої води здійснювалось по нормі споживання, відповідно до кількості зареєстрованих осіб в квартирі. 01.10.2019 року індивідуальний засіб обліку гарячої води, який встановлений в квартирі заводський номер № [NUMBER] зняти з обліку, як такий, що не пройшов чергову повірку. Нарахування за послуги з постачання гарячої води здійснювалось згідно норми споживання на 7 осіб. Загальнобудинковий засіб обліку гарячої води в будинку відсутній. В листопаді 2022 року відповідачі надали до ТОВ «Євро-Реконструкція» свідоцтво про повірку законодавчо врегульованого індивідуального засобу вимірювальної техніки заводський № 259918 від 06.01.2022 року. 01.11.2022 року ТОВ «Євро-Реконструкція» взято на облік індивідуальний засіб обліку гарячої води встановлений в квартирі відповідачів. Таким чином з 06.01.2022 року по час подання позову, нарахування за послуги з постачання гарячої води здійснюється з урахуванням показників індивідуального засобу обліку гарячої води. У січні 2024 року, у зв`язку із тим, що в програмі оновилися дані проте, що індивідуальний засіб обліку гарячої води, встановлений в квартирі, заводський номер 259918 пройшов чергову повірку 06.01.2022 року, програмою нарахувань в автоматичному режимі було знято попередньо зроблені нарахування по нормі споживання за той період, коли індивідуальний засіб обліку не був належним чином повірений. Вказана помилка в програмі нарахувань була виявлена фахівцями у серпні 2024 року, коли [PERSON] , звернувся до позивача з відповідною заявою. На підставі вищевикладеного, здійснено перерахунок вартості наданих послуг за о/р за період з липня 2017 року по 30 вересня 2023 року з урахуванням переданих показників індивідуального засобу обліку гарячої води у липні 2024 року, без нарахувань з жовтня 2023 року по серпень 2024 року, з урахуванням здійсненого відповідачами платежу за надані послуги з постачання гарячої води у січні 2024 року у розмірі 13503,03 грн. Станом на серпень 2024 року заборгованість відповідачів за наданні послуги з постачання гарячої води за період з липня 2017 року по вересень 2023 року становить 44520,90 грн., інфляційна складова боргу 14279,48 грн., 3% річних у розмірі 4023,87 грн. Від представника відповідача надійшли заперечення, які містять аналогічні пояснення зазначеними у відзиві. Крім того від представника відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності, відповідно до якого зазначено, що позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги постачання гарячої води за період з липня 2017 року по 30 вересень 2023 року тобто після спливу строку позовної давності. З урахуванням викладеного просить суд застосувати строки позовної давності. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позові та відповіді на відзиві наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] , та його представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, просили застосувати строки позовної давності, а в задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Відповідно до ч.1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З відповіді з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13; висновки Верховного Суду/Касаційного цивільного суду у постанові від 10 грудня 2018 року у справі за № 638/11034/15) Крім того, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг. Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.п. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі не належним чином сплачують за надані їм житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком долученим до відзиву позивачем, з травня 2017 року за ними утворилась заборгованість, яка станом на серпень 2024 року складає 44520,90 грн., - заборгованість за послуги з постачання гарячої води, 14437,22 грн., інфляційна складова боргу, 4037,77 грн., - 3% річних. Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦКУ порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які передбачають обов`язок споживача оплатити фактично надані житлово-комунальні послуги та право замовника послуг вимагати відповідної плати, є за своєю правовою природою грошовим зобов`язанням, тому за прострочення його виконання підлягають застосуванню наслідки, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України щодо стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних від простроченої суми (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13). Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачами, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Щодо заяви представника відповідачів про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне . Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. У ч. 1 ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Разом з тим, 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19), відповідно до якого розділ "Прикінцеві положення" ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12.03.2020 року до 31.07.2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року. З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 р. до 31 серпня 2021 р. на території України установлено карантин згідно з Постановами КМ України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року. Враховуючи наведене, беручи до уваги, що з 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. ст.ст. 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, суд приходить до висновку, що строк позовної давності не пропущений, оскільки на час подання позовної заяви такий строк був продовжений вищевказаним Законом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 44520,90 грн., інфляційні витрати у розмірі 14437,22 грн., - 3%- річних у розмірі 4037,77 грн., тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Доводи представника відповідача суд вважає не слушними, оскільки вони не спростовують позовних вимог та наявності заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Outcome: partial