Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

02 грудня 2024 року [PERSON] , діючи через свого представника адвоката Чередніченка О.М., використовуючи Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний суд», звернувся до Варвинського районного суду Чернігівської області з позовом, пред`явленим до [PERSON] , заявивши наступні вимоги: - припинити з 02 липня 2024 року стягнення з [PERSON] аліментів, які стягуються на підставі рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2011 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 25% всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитини повноліття. Також, позивач наполягає на розподілі судових витрат пов`язаних із розглядом даної цивільної справи. На обґрунтування позовних вимог зазначено те, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] . Первісно донька проживала разом з відповідачем, у зв`язку з чим на підставі рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2011 року з позивача на користь відповідачки на утримання доньки [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 25% всіх видів заробітку. На виконання вищевказаного рішення суду 08 серпня 2011 року у Варвинському відділі державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито відповідне виконавче провадження №28046368, у межах якого по нині здійснюється примусове стягнення аліментів. З 02 липня 2024 року донька, яка досягла віку 14 років, вирішила змінити місце свого фактичного проживання та переїхала до позивача, за адресою: [ADDRESS] , де і на даний час продовжує проживати. З моменту зміни фактичного проживання дитини примусове стягнення аліментів на її утримання не припинилося, у зв`язку з чим, всі кошти, які стягувалися із позивача в рахунок аліментів доньки вона повертала позивачу. При цьому власних коштів на утримання доньки у добровільному порядку не сплачувала. У зв`язку з цим, оскільки дитина перебуває на повному утриманні позивача, що є обставиною, яка фактично звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти на користь відповідача. Навпроти, на даний час наявні правові підстави для зобов`язання відповідача брати участь в утриманні дитини та забезпеченні її необхідних потреб, що є обґрунтуванням для примусового стягнення на його користь аліментів на утримання доньки за рахунок відповідача. Таким чином, зважаючи на неможливість вирішення зазначеного спору у добровільному порядку, позивач був вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 24 грудня 2024 року цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено до підготовчого судового засідання на 24 січня 2024 року. 13 січня 2025 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 36-43), разом з додатками, відповідно до змісту якого остання заперечує з приводу повного задоволення пред`явленого до неї позову, з підстав його необґрунтованості. Вважає достатнім розміром аліментів на утримання доньки у розмірі 1/6 всіх її доходів. На обґрунтування своєї позиції вказує, що її доходи не дають їй можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Поза цим, наголошує на наявності у неї проблем зі здоров`ям та перебування на її утриманні непрацездатної матері, що потребує додаткових матеріальних витрат. За результатами розгляду даної судової справи просить суд здійснити розподіл понесених нею судових витрат у виді оплати за надану адвокатом правничу допомогу. 20 січня 2025 року від представника позивача [PERSON] , засобами електронного зв`язку, до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 66-67), разом з додатками, відповідно до змісту якої сторона позивача наполягає на задоволенні пред`явлених ними вимог та вважає відзив відповідача безпідставним та необґрунтованим. Додатково зазначено, що заборгованість по аліментах, яка нарахована державним виконавцем у межах виконавчого провадження №28046368, обумовлена помилковим невідрахуванням коштів за період проходження позивачем військової служби. У свою чергу, на твердження відповідачки щодо її добровільної участі у матеріальному забезпеченні доньки, наголосив, що така сплата почала здійснюватися лише після звернення до суду із вказаним позовом. На рахунок майнового стану відповідача вказав на його достатності для можливості стягнення аліментів на утримання дитини у заявленому позивачем розмірі. При цьому, на думку позивача наявність у відповідачки матері, яка потребує постійного стороннього догляду, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, тим паче, що обов`язок на її утриманні також лежить і на її синові - брату відповідачки [PERSON] 23 січня 2025 року від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення (а.с. 72-76), разом з додатками, відповідно до змісту якого остання, повторно наголошує на необхідністі часткового задоволення позову, з обґрунтувань аналогічних вказаним у відзиві на позовну заяву, повторно наголосивши на її добровільній участі у матеріальному забезпеченні доньки. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2025 року провадження у справі відкрито та призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 18 лютого 2025 року. Позивач [PERSON] вказав, що дитина та відповідач мають задовільний стан здоров`я, відповідач працює на Гнідинцівському ГПЗ та отримує заробітну плату в розмірі близько 16\~000 грн. на місяць. У власності відповідач має квартиру. Дитина потребує матеріальної підтримки. Розмір бажаних аліментів становить 5000 гривень. Представник [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, додатково вказав, що відповідач у 2021 році здійснила придбання квартири в с-щі Варва, а причина незадовільного стану матері позивача виникла ще в 2019 році. Крім того, сторона відповідача не довела, будь-які реальні витрати на утримання непрацездатної матері та на власне лікування. Хоча це має бути доведено саме стороною відповідача. Представник відповідача адвокат Гезердава В.В. у судовому засіданні пред`явлені вимоги визнав частково, наголосив, що заявлений позивачем розмір бажаних аліментів є завищеним. Не заперечив щодо припинення стягнення аліментів з позивача на користь його довірителя. Щодо призначення аліментів на утримання доньки [PERSON] на користь позивача вказав на згоду про стягнення у розмірі 1/6 частки від усіх видів її заробітку (доходу). Наголосив, що відомостей про місце роботи довірителя та його дохід він не має, у власність відповідач набула майно після продажу частки спільного майна, наявність непрацездатних батьків має бути врахована судом зважаючи на те, що відповідач внаслідок догляду за матір`ю позбавлена можливості отримувати додаткові кошти. Окремо наголосив на не співмірності правових витрат понесених позивачем. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 22 липня 2007 року сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який на підставі рішення, ухваленого 08 листопада 2017 року Варвинським районним судом Чернігівської області у межах справи №731/413/17, було розірвано (а.с. 47). У період подружніх стосунків у сторін народилася спільна дитина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить відповідна копія її свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Згідно з копії рішення Варвинського районного суду Чернігівської області, ухваленого 02 серпня 2011 року у межах справи №2-136/2011, з [PERSON] стягнено на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 25% всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 липня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення не оскаржувалося та 15 серпня 2011 року набрало законної сили (а.с. 10-11). Як вбачаються з роздруківки Автоматизованої системи виконавчих провадження з 08 серпня 2011 року у Варвинському відділі державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито відповідне виконавче провадження №28046368 на виконання вищевказаного рішення суду (а.с. 12). Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржника [PERSON] , у межах ВП №28046368, станом на 09 грудня 2024 року значиться заборгованість у розмірі 196\~435,95 грн (а.с. 60). Згідно з довідки про склад сім`ї №16-25/213, виданої 15 листопада 2024 року Гнідинцівським старостинським округом Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області (а.с. 13), донька сторін [PERSON] проживає спільно із батьком [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Зазначена інформації щодо фактичного місця проживання Дарини узгоджується із копією акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства №16-28/210 від 15 листопада 2024 року, де зокрема зазначено, що остання проживає за вказаною адресою без реєстрації з 02\~липня 2024 року, при цьому її місце реєстрації с-ще Варва (а.с. 14). Вирішуючи позов у частині вимоги щодо звільнення від сплати аліментів суд приходить до наступного висновку. Позивач стверджує, що донька [PERSON] на даний час перебуває на його утриманні, що фактично відповідачем не оспорюється. За ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вже встановлено судом наявне судове рішення щодо стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] . Зазначене рішення набрало законної сили, яке по нині перебуває на етапі примусового виконання у Варвинському відділі державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно з статтею 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22) та від 28 червня 2023 року справа № 186/126/21 (провадження № 61-1949св23). Таким чином, суд констатує, що спільна донька сторін [PERSON] з 02 липня 2024 року проживає разом з батьком [PERSON] та перебуває на його утриманні, і саме він опікується дитиною, забезпечуючи належні умови для її проживання. З моменту зміни фактичного проживання дитини примусове стягнення аліментів на її утримання не припинилося, у зв`язку з чим, за добровільною домовленістю сторін кошти, які стягувалися із позивача в рахунок аліментів доньки, відповідач повертала позивачу, на підтвердження чого до матеріалів справи нею були долучені відповідні квитанції (а.с. 48, 49, 79) та позивачем не заперечується. Враховуючи встановлені обставини, що є свідченням зміни сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, та враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у частині припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню з моменту зміни фактичного місця проживання з 02 липня 2024 року, оскільки на цей час дитина проживала з ним та саме він ніс витрати на її утримання. Вирішуючи позов в частині пред`явленої вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У зв`язку з цим, суд констатує обов`язок відповідача [PERSON] щодо її участі у матеріальному забезпеченні доньки [PERSON] . При цьому, під час визначення розміру аліментів та способу їх стягнення з відповідача суд зобов`язаний також з`ясувати її матеріальний стан та стан здоров`я. Суд, аналізуючи надані відповідачем письмові докази, долучені нею до матеріалів справи на підтвердження її майнового стану, стану здоров`я та складу сім`ї, приходить до наступного висновку. Так, відповідно до довідок КНП «Варвинська лікарня» Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області від 09 грудня 2024 року [PERSON] має проблеми зі здоров`ям та перебуває на «Д» обліку, потребуючи постійного амбулаторного та періодичного стаціонарного лікування (а.с. 52, 53). На момент розгляду справи судом у власності [PERSON] з нерухомого майна перебуває житлова квартира загальною площею 60.4 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 95-96), набута у власність 29.07.2021 року. Як вбачається із копію акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 12 грудня 2024 року (а.с. 50), разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , проживає її мати [PERSON] , [INFO] , за якою вона здійснює догляд (а.с. 46). Відповідно медичного висновку ЛКК №243 від 12 грудня 2024 року [PERSON] в силу стану її здоров`я потребує постійного стороннього догляду та нездатна до самообслуговування (а.с. 51). Відомості щодо місця роботи чи інших джерел доходу відповідача матеріали справи не містять. Як вбачається з позиції відповідача, з моменту зміни донькою свого місця проживання остання у добровільному порядку перераховувала кошти на користь позивача на утримання доньки [PERSON] . Суд бере до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, судом встановлено, що відповідач є працездатна та має у власності житлову квартиру. Інформація щодо наявності у відповідача на праві власності, володіння та/або користування іншого майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, а також про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, у матеріалах справи відсутня. Крім того, судом також не встановлено щодо наявності у відповідача інвалідності, хоча остання має проблеми зі здоров`ям, які мають хронічний характер. Також, суд враховує факт участі у догляді та утриманні відповідачем її матері - [PERSON] , [INFO] , яка потребує постійного стороннього догляду та нездатна до самообслуговування. Однак, відсутність переконливих доказів, наданих перш за все стороною відповідача про те, що її стан здоров`я та наявність непрацездатної матері суттєво обмежують її у виконанні обов`язку сплати аліментів у розмірі 25/100 частин від її заробітку доходу не дає підстав для суттєвого зменшення розміру аліментів, заявлених в позовних вимогах. Таким чином, проаналізувавши всі обставини справи у їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи стан здоров`я дитини, стан здоров`я платника аліментів, наявність у нього непрацездатної матері, беручи до уваги рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей до досягнення ними повноліття, суд приходить до висновку щодо необхідності стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 22/100 (двадцять дві сотих) частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, розмір якого буде достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку та належного утримання до досягнення нею повноліття. Таким чином, заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню. З позовної заяви вбачається, що позивачем при подачі вказаного позову за вимогу щодо припинення стягнення аліментів були понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 968,96 грн (а.с. 16), які, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки відповідач фактично визнав позовну вимогу про припинення стягнення аліментів до початку розгляду справи по суті, то враховуючи положення ст.ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 50% судового збору в цій частині позову, а позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% сплаченого ним судового збору. Також, суд зважає, що позивач, пред`являючи позов в частині вимоги про стягнення аліментів, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», був звільнений від сплати судового збору, а тому обов`язок щодо його оплати слід покласти на відповідача, стягнувши їх на користь держави, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (88%), що становить 1065,86 грн. Щодо заявлених вимог розподілу судових витрат у частині наданої сторонам правничої допомоги, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 8 ст. 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонам доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У судових дебатах представник позивача вказав про намір подання документів на підтвердження понесених витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення. У свою чергу, стороною відповідача заявлені вимоги щодо стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 5\~000 грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу відповідачем надано: - копія ордеру про надання правничої допомоги серії СВ №1112845 від 10 січня 2025 року (а.с. 65); - акт виконаних робіт від 13 січня 2025 року, де перелічено види наданих юридичних послуг на загальну суму 5\~000,00 грн (ознайомлення з правовими висновками Верховного Суду та підготовка відзиву на позовну заяву представника 3\~000,00 грн, написання адвокатських запитів 1\~000 грн, участь у судових засіданнях 1\~000 грн (а.с. 63); - довідка про сплату [PERSON] на користь адвоката Гезердави В.В. 5\~000,00 грн за надання правничої допомоги у справі №731/723/24 (а.с. 64). Проаналізувавши, надані стороною відповідача документи на підтвердження витрат на професійну правничу (правову) допомогу, суд приходить висновку про належність їх як доказів та такими, що доводять наявність витрат на правову допомогу, розмір яких на переконання суду цілком відповідає критерію розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки одна із заявлених вимог позивача задоволена повністю, інша частково, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, розмір сплачених відповідачем витрат у виді витрат на правову допомогу адвоката покладаються на позивача пропорційно розміру незадоволених позовних вимог (12%), що становить 600 грн витрат за отриману правову допомогу адвоката.

Outcome: partial