Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (далі по тексту ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», банк, кредитор) через свого представника звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи підставність позову тим, що 28.03.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №D44.00617.005080853, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 49999,00 гривень, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позивальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору. Сторони погодили строк кредитування - 60 місяців з дня підписання Договору, тобто до 28.03.2024 року включно; річну змінювану процентну ставку, яка на день укладення Кредитного договору становила 20% річних; Графік щомісячних платежів. Банк свої зобов`язання за вказаним договором виконав, перерахувавши на банківський поточний рахунок Позичальника грошові кошти в сумі 49999,00 гривень, з яких був сплачений на рахунок ПАТ "Страхова компанія "УНІКА Життя" страховий платіж від імені Позивальника в сумі 5357.04 гривень, тоді як Позичальник виконав свої зобов`язання з повернення кредиту частково, допустивши заборгованість станом на 16.11.2023, яка становить 80647.18 гривень, з яких заборгованість за основним боргом в сумі 48520.26 гривень; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 32126.92 гривень. 16.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Фактор) був укладений договір факторингу №16/11-23, відповідно до якого було передано право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № D44.00617.005080853 від 28.03.2019. 29.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (Фактор) укладено договір факторингу №29/12-23, відповідно до якого ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості Боржників за Первинними Договорами, у тому числі щодо [PERSON] за кредитним договором № D44.00617.005080853 від 28.03.2019. Ураховуючи те, що позивач є новим кредитором, тоді як відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, грошові кошти не сплачував як первісному так і новому кредитору, внаслідок чого допустив заборгованість за Кредитним договором, яка була нарахована станом на 16.11.2023 та складала 80 647.18 гривень, інших нарахувань кредиторами, які набули права вимоги не здійснювалось, проте у добровільному порядку відповідач їх не сплачує, наведене стало підставою звернення до суду із даним позовом. 10.06.2024 ухвалою Галицького районного суду м. Львова позовна заява передана на розгляд Тульчинського районного суду Вінницької області за підсудністю. 05.08.2024 ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області зазначену позовну заяву було передано за підсудністю до Липовецького районного суду Вінницької області. Ухвалою суду від 29.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У визначений судом строк відповідач відзиву не надав, не надав заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін не надав, також зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у заяві, що направив в адресу суду просив про розгляд справи за відсутності представника банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач не з`явився у судове засідання, будучи повідомленим про дату, час і місце судового засідання за адресою місця проживання зареєстрованою у встановленому законом порядку, судова повістка із додатками до неї повторно повернуто до суду з інформацією Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Оскільки, як зазначено вище, на адресу суду повернувся поштовий конверт, в якому причина повернення вказана працівниками пошти, як «адресат відсутній за вказаною адресою», суд з урахуванням вимог статті 131 ЦПК України та позиції Верховного Суду, викладену в постанові від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про дату судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судові засідання відповідача та не повідомленням суду про поважність причин своєї неявки, ненаданням відповідачем відзиву на позов, судом застосовано відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~заочний розгляд справи, про що постановлено протокольна ухвала 26.02.2025. З огляду на неявку в судове засідання учасників цивільної справи, в силу положень ст.247 ЦПК України, фіксування технічними засобами не здійснювалось. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 28.03.2019 [PERSON] виявив бажання акцептувати Публічну оферту в АТ «Ідея Банк» із використанням аналогу власноручного підпису та відтиску печатки банку від 16.09.2015, яка розміщена на сайті банку, підписавши Заяву №D44.00617.005080853, Згоду-повідомлення фізичної особи та Згоду фізичної особи суб`єкта кредитної історії (а.с.86). На підтвердження позовних вимог позивачем надано Паспорт споживчого кредиту від 28.03.2019 із додатком до нього про Графік щомісячних платежів (а.с.90-92),\~відповідно до якого [PERSON] \~було надано інформацію, як споживачу до укладення кредитного договору, який підписано позичальником. 28.03.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №D44.00617.005080853 (а.с.98-102) відповідно до якого банк зобов`язався надати Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 49999,00 гривень, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору. Сторонами узгоджено\~у п.1.2 Кредитного договору, що строк кредитування становить 60 місяців з дня підписання Договору, тобто до 28.03.2024 року включно. Згідно п.1.3.,\~1.4. Кредитного договору Позичальник за користування кредитом сплачує Банку річну змінювану процентну ставку, яка на день укладення Кредитного договору становила 20% річних. Згідно до п.2.5. Кредитного договору нарахування процентів здійснюється два рази на місяць за методом «факт/факт». Базою для нарахування процентів є неповернена сума кредиту. Відповідно до п.2.1. Кредитного договору Позичальник повертає кредит разом з процентами в 60 щомісячних внесках згідно Графіку щомісячних платежів. 28.03.2019 було укладено між [PERSON] та ПАТ «СК»УНІКА ЖИТТЯ» договір добровільного страхування життя (а.с.94-96), відповідно до якого об`єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані із життям застрахованої особи, термін дії договору 12 місяців, страховий тариф 12%, розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 5357,04 гривень. Згідно з Ордером-Розпорядженням №1 про видачу кредиту від 28.03.2019 (а.с. 93), банк здійснив перерахування грошових коштів [PERSON] в розмірі 44641,96 грн, та як страховий платіж у розмірі 5357,04 грн. на підставі кредитного договору №D44.00617.005080853 від 28.03.2019. Згідно довідки-розрахунку заборгованості наданої АТ «Ідея Банк» стосовно [PERSON] за кредитним договором №D44.00617.005080853 від 28.03.2019 (а.с.77), загальна заборгованість станом на 16.11.2023 становить 132 806,83 грн., з яких: 48520,26 грн. заборгованість за основним боргом; заборгованість за нарахованими несплаченими відсотками 32126,92 грн.; 52159,65 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. 16.11.2023\~між АТ\~«Ідея Банк»\~та Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «СОНАТІ»\~був укладений\~договір факторингу\~№16/11-23\~(а.с.61-74),\~відповідно до\~якого у п.2.1. зазначено, що Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. У п. 2.2. передбачено, що Права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі Боржників (Додаток №2), що підписується Сторонами в день укладання цього Договору та в Реєстрі Боржників в електронному вигляді (Додаток №1), що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді (Додаток №3) Клієнтом Фактору засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього Договору. Друкований Реєстр Боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору. Фактор виконав свої зобов`язання перед Клієнтом за вказаним договором, що підтверджується відповідними платіжними документами, додано друкований Реєстр Боржників. Таким чином Фактор набув право вимоги до Боржників за Первинними договорами, серед яких і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № D44.00617.005080853 від 28.03.2019. 29.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Клієнт) уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (Фактор) договір факторингу №29/12-23. Згідно п.2.1. цього договору Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Умови оплати, визначені п.4.1. вказаного договору, повністю виконані Фактором, що підтверджується відповідними платіжними документами. Відповідно до Додатку №2 «Друкований Реєстр Боржників» до вказаного договору факторингу серед інших, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № D44.00617.005080853 від 28.03.2019. Судом встановлено, що нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги - 16.11.2023 року, тоді як нові кредитори ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» не здійснювали додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. Частиною першою та третьою статті 512 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що внаслідок укладення Договорів про відступлення прав вимоги ТОВ «САНФОРД\~КАПІТАЛ»набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №D44.00617.005080853 від 28.03.2019. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником за вказаним зобов`язанням. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 1046,\~1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника\~процентів\~від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні\~облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Приписами абзацу 2 ч.1 ст.1048\~ЦК\~України визначено, що нарахування процентів може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.\~1050\~ЦК\~України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, зокрема боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611\~ЦК\~України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.\~614\~ЦК\~України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ст.\~629\~ЦК\~України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в\~статті 209 ЦПК України. Зі\~статті 213 ЦПК України\~слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Суд звертає увагу, що відповідач був обізнаний з розглядом цивільної справи, повідомлявся в установленому порядку про розгляд, але жодним чином не висловив своєї позиції за вимогами до нього банку про стягнення кредитної заборгованості, не заперечував наявної заборгованості, укладення договору, отримання кредитних коштів, розміру нарахованої заборгованості, у тому числі процентів, тощо. Суд враховує, що відповідач мав достатній строк для подачі відзиву у даній справі в межах визначеного судом строку, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), утім його не подав, як і жодних доказів на спростування використання кредитних коштів, тощо. Водночас суд враховує, що якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами перед судом, що ним не було зроблено. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що вина відповідача щодо порушення умов виконання зобов`язання є доведеною зібраними та дослідженими судом доказами, що додані до матеріалів справи, відтак останній зобов`язаний нести відповідальність. Суд погоджується із розрахунком заборгованості наданим позивачем на підтвердження розміру заборгованості відповідача, яка станом на 16.11.2023 становить 80 647.18 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом в сумі 48520.26 гривень; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 32126.92 гривень, оскільки відповідачем контр розрахунку та заперечень не надано, а нарахування здійснено в межах строку кредитування, усі умови прямо передбачені у договорі № D44.00617.005080853 від 28.03.2019. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується Главою 8 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, судом встановлено, що позивач просив суд стягнути на його користь із відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7200,00 грн. з посиланням на договір №1/04 про надання правової допомоги від 01.04.2024 між ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та АО «Альянс ДЛС», детальним описом наданих послуг, актом приймання передачі роботи. Приймаючи до\~уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для спору (справи), суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу є цілком співмірним із складністю справи, виконаними роботами (наданими послугами, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт.

Outcome: approved