Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

05.08.2024 [PERSON] звернулася до Богуславського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. В обгрунтування позову зазначила наступне. 07.04.2024 на собаку позивача породи «Пекінес» напала собака бійцівської породи «Тер`єр американський стафордширський», який належить відповідачу [PERSON] . В результаті нападу собаці позивача було завдано значної шкоди, що полягала у понівечінні тіла собаки та роздробленні щелепної кістки. 08.04.2024 позивачем до ВП № 2 Обухівського РУП було написано відповідну заяву та рішенням адміністративної комісії при виконавчому комітеті Богуславської міської ради [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.154 КУпАП. Разом із тим, позивачем було понесені матеріальні витрати по оплаті ветеринарної допомоги її собаці на суму 11 000,00 грн, яка складається з 6 000,00 грн, які підтверджуються квитанцією, та 5 000,00 грн - це витрати фінансового характеру, які не мають документального підтвердження. Однак, вказані витрати були понесені позивачем на зміну раціону харчування її собаки, поїздки до ветеринара, придбання ліків собаці. Крім того, позивач зазнала моральних страждань, оскільки перенесла сильний стрес, порушився нормальний хід її життя, вона також була змушена звертатися до лікаря для подолання особистих психологічних проблем. Розмір спричиненої їй моральної шкоди нею визначений в сумі 50 000,00 грн. З цих підстав просить суд стягнути з відповідача на її користь: майнову шкоду - 11 000,00 грн, моральну шкоду - 50 000,00 грн; витрати по оплаті правничої допомоги - 15 000,00 грн та вирішити питання про відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору. 21.10.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 10.12.2024 ухвалою суду справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Додатково пояснила, що ввечері 07.04.2024 вона вийшла на прогулянку із своєю собакою породи «Пекінес». Через кілька десятків метрів від будинку на її собаку напала собака бійцівської породи «Тер`єр американський стафордширський», яка належить відповідачу [PERSON] . Собака відповідача вибіг на вулицю із відірваним цепком. Відбити собаку їй допомоги два сусіди - [PERSON] та [PERSON] . Через отримані її собакою травми довелося терміново звертатися до ветеринара, яким було проведено оперативне втручання та ампутована частина верхньої щелепи собаки. При зверненні до ветеринара власником собаки зазначений її чоловік - [PERSON] , оскільки саме її чоловік заповнював відомості в амбулаторному журналі про надання лікувальної допомоги собаці, а позивач [PERSON] в цей час перебувала із собакою, яку оглядав ветеринар та повідомляла йому обставини заподіяння собаці ушкоджень. Окрім підтверджених витрат на лікування в сумі 6 000,00 грн, нею також були понесені матеріальні витрати на транспортування її собаки до ветеринарної клініки для післяопераційного догляду; на придбання медикаментів; на зміну раціону харчування, оскільки в теперішній час її собака не в змозі харчуватися як раніше, так як не має частини верхньої щелепи. Крім того, вона зазнала моральних страждань у зв`язку із нападом собаки бійцівської породи, оскільки, також, побоювалася за своє життя. В подальшому вона була змушена докладати зусиль для отримання її собакою належної ветеринарної допомоги, реабілітації, зміни харчування. Через сильне психологічне навантаження вона перестала нормально харчуватися та спати, схудла на 15 кг. На вимогу дочки, вона була змушена звертатися до лікаря-психіатра за медичною допомогою у подоланні психологічних проблем через пережитий стрес. До теперішнього часу вона не виходить на прогулянку із собакою на вулицю. Крім того, відповідач не вживає заходів для відшкодування шкоди в добровільному порядку, ухиляється від отримання претензій, та її собака продовжує вільно бігати вулицею, оскільки паркан біля будинку відповідача має місце вільного доступу без огородження. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Стаценко О.Д. позов підтримав з підстав у ньому зазначених та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час, дату та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомила, не подала відзив на позовну заяву; заяв про відкладення від неї не надходило. На підставі вищенаведеного та з урахуванням умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Позивач та її представник в судовому засіданні не заперечували проти проведення заочного розгляду справи. Суд, заслухав доводи позивача, її представника, покази свідків, дослідив матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.04.2024 у вечірній час доби в м.Богуслав по вул.Корсунській на собаку породи «Пекінес», яка належить [PERSON] напала собака породи «Тер`єр американський стафордширський», яка належить [PERSON] . Внаслідок нападу позивач була змушена звертатися за невідкладною допомогою собаці до ветеринара. 08.04.2024 [PERSON] звернулася до начальника ВП №2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області із заявою про притягнення до відповідальності власника собаки бійцівської породи - [PERSON] за неналежне утримання собаки. - а.с.5. Згідно відповіді т.в.о. начальника ВП №2 Обухівського РУП від 03.07.2024 № 2794/109/1604/01-2024, оскільки в діях [PERSON] вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.154 КУпАП, щодо неї був складений адміністративний протокол, який направлено на розгляд адміністративної комісії Богуславської ОТГ. - а.с.10. Згідно листа Виконавчого комітету Богуславської міської ради від 25.07.2024 № 37/07/2024, за результатом розгляду протоколу щодо [PERSON] за ч.1 ст.154 КУпАП, останню притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу. - а.с.13. Відомостей щодо оскарження вказаної постанови суду не надано. Згідно виписки з Амбулаторного журналу ФОП [PERSON] про надання лікувальної допомоги собаці кличка «Бона», їй була надана наступна ветеринарна допомога: 07.04.2024 - проведена хірургічна операція з видалення зубів та фрагментів кістки верхньої щелепи з накладанням швів; з 08.04.2024 по 17.04.2024 проведена обробка ротової порожнини та надана лікувальна терапія. - а.с.42. Згідно квитанції ФОП [PERSON] від 24.05.2024, за ветеринарні послуги сплачено 6000,00 грн. - а.с.7. Згідно довідок КНП БМР «Богуславська центральна лікарня» № 257 від 26.07.2024, № 374 від 13.11.2024, [PERSON] зверталася за медичною допомогою до лікаря психіатра 16.07.2024, 06.08.2024, 05.11.2024 та їй було призначено відповідне лікування. - а.с.11,12, 41. Згідно листа КНП БМР «Богуславська центральна лікарня» № 1732/14 від 27.11.2024 [PERSON] зверталася за медичною допомогою до лікаря-психіатра у зв`язку із погіршенням стану внаслідок того, як собака сусіда покусала її собаку. - а.с.48. Свідок [PERSON] , який є сусідом сторін у справі, суду показав, що 07.04.2024 у вечірній час доби перебував на своєму подвір`ї та почув крик з вулиці про допомогу. Він вибіг на вулицю куди, також, вибіг сусід [PERSON] із палкою. Вони побачили позивача [PERSON] . Остання тримала в руках свою собаку, голосно кричала. В цей час собака відповідача схопив собаку позивача за щелепу. Разом із сусідом він зміг відбити собаку позивача. При цьому тягнули собаку відповідача за цепок, били палкою. Остання відпустила собаку позивача та побігла далі по вулиці. Додав, що до теперішнього часу паркан відповідача не є суцільним, та її собака бігає по вулиці. В судовому засіданні свідок [PERSON] , показав, що 07.04.2024 приблизно о 20:00 позивач [PERSON] зателефонувала своїй дочці, з якою він проживає. Вона повідомила, що знаходиться в ветеринарній клініці, оскільки на її собаку напала собака відповідача. Він із дочкою позивача одразу поїхали до ветеринарної клініки. В клініці позивач перебувала у вкрай знервованому та пригніченому стані, оскільки ще не було відомо, чи зможе ветеринар врятувати життя її собаці. В подальшому, коли минувала небезпека для життя її собаки, він 10 днів на власному автомобілі відвозив собаку із позивачем до ветеринарної клініки для надання собаці лікувальної терапії. При цьому витрачалися кошти на заправку автомобіля, обробку ран тварини, придбання спеціальних рідких кормів. За цей час позивачем було витрачено приблизно 15 000,00 грн. Вказані обставини викликали зміни у психічному стані позивача. Вона не могла нормально спати та їсти, втратила вагу, перебувала у пригніченому стані. Лише за наполяганням дочки, позивач звернулася за медичною допомогою для подолання психологічним проблем, які викликані подіями із її собакою. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. Дозволяється утримувати домашніх тварин у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території. Фізичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин. Статтями 15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі. Таким чином, собака є майном, об`єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. І як власнику речі (собаки) згідно зі ст.317 ЦК України лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.5 ст.319 ЦК України - власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Усвідомлення цього власником та здійснення свого права власності лише в межах та порядку, встановленому законом, є необхідним для убезпечення інших людей від негативних наслідків, які може спричинити недбале використання свого права власності на собаку господарем. Факт того, що 07.04.2024 у вечірній час доби, коли позивач вигулювала собаку породи «Пекінес», з подвір`я домоволодіння відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вибігла собака породи "Тер`єр американський стафордширський ", яка покусала собаку позивача. За даною подією та за заявою позивача, відповідача у справі [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.154 КУпАП. Внаслідок травм, які заподіяла собака відповідача [PERSON] , собаці позивача [PERSON] були видалені зуби та фрагмент кістки верхньої щелепи. Вартість підтверджених квитанцією витрат з оплати ветеринарних послуг - 6000,00 грн. Крім того, позивачем заявлена до стягнення сума матеріальної шкоди в сумі 5 000,00 грн. - оплата ліків, кормів, заправка машини для перевезення собаки позивача на лікування до ветеринара. Відповідно до ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постановою Кабінету Міністрів України № 1164 від 10.11.2021 року затверджено перелік небезпечних порід собак, відповідно до якого собаки породи "Тер`єр американський стафордширський" віднесені до небезпечних порід собак. Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, діюче законодавство містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] підтвердили обставини викладені у позові та їх покази узгоджуються з наявними у справі письмовими доказами. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 6000,00 гривень, оскільки обставини викладені в позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідач, безвідповідально поставилася до належного утримання собаки, бійцівської породи, що являється джерелом підвищеної небезпеки, внаслідок чого її собака нанесла травми собаці позивача. В частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 5 000,00 грн на транспортування собаки, придбання ліків та зміну раціону харчування, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, шляхом визнання права. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, за своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Разом з тим, положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Разом із тим, суд зазначає, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів того, що позивачем понесені додатково 5 000,00 грн на оплату супутніх послуг з лікування собаки. За відсутності належного підтвердження розміру здійснених позивачем платежів за цим призначенням (зокрема квитанцій, рахунків, чеків), суд позбавлений пожливості перевірити їх обгрунтованість та цільове призначення. Таким чином, вказана частина позовних вимог не підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.9 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Суд приймає до уваги, доводи позивача, що дана подія була для неї психотравмувальною та вона зазнала душевних страждань, перенесла емоційні, фізичні, психічні страждання, переживала безсоння, втратила апетит та була змушена звертатися за медичною допомогою до лікаря-психіатра для подолання тривожності та знервованості. Враховуючи обставини справи, суд погоджується з тим, що внаслідок події, яка відбулася, позивачу була спричинена моральна шкода, якої вона зазнала у зв`язку із спричиненням її собаці ушкоджень, вимушеними змінами в організації свого життя, спрямованими на подолання наслідків події, стресової ситуації, яку вона переживає і наданий час. Суд, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди знайшли своє підтвердження, оскільки подія, яка мала місце та внаслідок якої були заподіяні непоправні ушкодження собаки позивача, була для останньої психотравмувальною. Позивач зазнала моральних страждань, у зв`язку з розладом її здоров`я, яке підтверджується медичними документами, наданими позивачем, пережитим страхом перед загрозою її життю та здоров`ю її собаки, необхідності докладання значних моральних та матеріальних зусиль для відновлення здоров`я, її емоційного стану, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного життя, обмежених можливостей, що суд визнає безумовно істотними змінами також у свідомості позивача. При цьому судом також враховано, що саме відповідач [PERSON] не убезпечила неконтрольоване перебування собаки на вулиці, хоча б біля свого будинку, однак собака незалежно від проміжку часу перебувала на вулиці без повідка і намордника, що свідчить про винні дії останньої щодо заподіянні шкоди позивачу. Утримуючи собаку, її господар має знати і розуміти не тільки свої права, але й обов`язки, і усвідомлювати необхідність їх узгодження з правами і свободами інших людей. Не дотримуючись цих принципових положень, порушуючи відповідні правила поводження з собаками, ставлячи життя і здоров`я інших людей або чужого майна в небезпеку, господар собаки порушує свій конституційний обов`язок, закріплений у ст.68 Конституції України, де зазначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. А згідно зі ст.66 Конституції України кожен зобов`язаний відшкодовувати завдані ним збитки. Під час розгляду цієї справи судом встановлено, що дії відповідача були неправомірними, між ними та завданою шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, у зв`язку із чим на неї покладено обов`язок відшкодувати заподіяну моральну шкоду. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, завданих ушкодженням тварини, а також керується принципами співмірності, розумності та справедливості, і вважає, що сума в розмірі 20 000,00 грн. є достатньою, адекватною та необхідною компенсацією за таку шкоду, а тому в цій частині вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн, на підтвердження яких позивачем були надані: договір №11/06/24 від 08.06.2024 про надання професійної правничої допомоги, квитанцію від 05.08.2024 на 15 000,00 грн із зазначенням переліку робіт: підготовка та подача позовної заяви, участь у судових засіданнях в Богуславському районному суді Київської області, суд зазначає наступне. За змістом статті 134 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Разом із тим, суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial