Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

25.11.2024 року до суду звернувся позивач, ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», представник позивача Руденко К.В., з позовом до відповідача [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. 26.11.2024 року отримані відомості із Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 27.11.2024 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 03.03.2025 року. 03.03.2025 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 03.03.2025 року. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість : за кредитним договором № 3940012 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.08.2023 року, яка виникла станом на 24.04.2024 в розмірі 52\~248 грн. 59 коп., яка складається з наступного: - 9 499.99 грн. заборгованість за кредитом -42\~748.60 грн. заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 2% за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 30.08.2023 року по 24.04.2024 року (включно) , понесені судові витрати по сплаті судового збору і 10\~000.00 грн. витрати за правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: відповідно до договору № 3940012 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.08.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та відповідачем, [PERSON] , відповідач отримав кредит у розмірі 4\~500 грн., строком на 360 днів шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (730% річних). 30.08.2023 року між відповідачем та первісним кредитором було укладено додатковий договір , згідно якого сума кредиту збільшена до 5000.00 грн.. Кредитний договір та додатковий кредитний договір були укладені в електронному вигляді, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора та підписані електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, в відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Кредитні кошти у розмірі 5000.00 грн., згідно додаткового договору перераховані відповідачеві 30.08.2023 року на платіжну картку [NUMBER] . Емітовану АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». Сума кредиту по укладеному кредитному договору перераховується на кредитну карту відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів іншим способом, провести верифікацію платіжної карти може здійснити виключно відповідач. Номер телефону відповідача , в тому числі співпадає з даними Українського бюро кредитних історій. 24.04.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ « ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» укладений договір факторингу № 24/04/2024 від 24.04.2024, відповідно до якого право вимоги за договором № 3940012 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.08.2023 року перейшло до ТОВ « ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» Відповідно до п. 1.4 кредитного договору первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 2% від суми за кожен день користування. Строк кредитування відповідно до п.1.3 кредитного договору становить 360 днів. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання передбачені договором. Первісним кредитором не здійснювалось нарахування комісії, пені та інших штрафних санкцій, передбачених договором. У зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 24.04.2024 року заборгованість відповідача за укладеним кредитним договором складає - 52\~248 грн. 59 коп., яка складається з наступного: - 9 499.99 грн. заборгованість за кредитом -42\~748.60 грн. заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 2% за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 30.08.2023 року по 24.04.2024 року (включно) Вказану суму заборгованості відповідач не сплачує в добровільному порядку, що й стало підставою звернення до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки від 12.01.2025 року та довідкою про доставлення СМС-повідомлення від 17.12.2024 року. Відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. \~ \~ \~ Судом\~встановлено такі\~факти та\~відповідні їм\~правовідносини Судом встановлено, що відповідно до договору № 3940012 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.08.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та відповідачем, [PERSON] , відповідач отримав кредит у розмірі 4\~500 грн., строком на 360 днів шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (730% річних). 30.08.2023 року між відповідачем та первісним кредитором було укладено додатковий договір, згідно якого сума кредиту збільшена до 5000.00 грн. Відповідно до п. 1.3 укладеного між сторонами додаткового договору до договору № 3940012 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.08.2023 року сума кредиту складає 9 500.00 грн., що підтверджується копією договору та копією додаткового договору. Кредитний договір та додатковий кредитний договір були укладені в електронному вигляді, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора та підписані електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1,3,4,5,6, ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» - Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - \~ \~ \~ \~надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - \~ \~ \~ \~заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - \~ \~ \~ \~вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» - Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - \~ \~ \~ \~електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - \~ \~ \~ \~електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - \~ \~ \~ \~аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1,2.3 ст. 207 ЦК України - Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким одноразовим ідентифікатором є Н488, що зазначене у п. 4 укладеного між сторонами Додаткового договору. Відповідно судом встановлено, що відповідач прийняв пропозицію укласти кредитний договір, що підтверджується інформацією щодо порядку укладення електронного договору. Таким чином судом встановлено, що укладений кредитний Договір та Додатковий до нього договір відповідає формі, передбаченій ст. 207,208,1047, 1055 ЦК України. Оскільки згідно з положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19 від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/337824/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Відповідачем не надано жодного доказу того, що ним оспорювався зазначений вище кредитний договір раніше. Крім того отримавши позовну заяву відповідач зустрічного позову щодо оспорення зазначеного кредитного договору щодо його не укладення, не подав. Таким чином судом встановлено, що укладений кредитний договір і додатковий договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним, тому є чинним оскільки відповідає формі, передбаченій ст. 207,208,1047, 1055 ЦК України та підлягає виконанню його сторонами. Судом також встановлено, що з відповідачем були погоджені всі істотні умови укладеного договору, в тому числі і розмір відсотків за користування кредитними коштами, що зазначено у змісті самого кредитного договору та паспорті споживчого кредиту, які підписані відповідачем . А саме: відповідно до п. 1.4 кредитного договору первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 2% від суми за кожен день користування. Строк кредитування відповідно до п.1.3 кредитного договору становить 360 днів. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання передбачені договором. Первісним кредитором не здійснювалось нарахування комісії, пені та інших штрафних санкцій, передбачених договором. У визначені статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Судом встановлено, що кредитодавець свої зобов`язання за укладеним кредитним договором виконав надавши позичальникові кредит в сумі та на умовах, передбачених Кредитним договором. Так, кредитні кошти у розмірі 4\~500.00 грн. і 5000.00 грн., згідно основного і додаткового договору перераховані відповідачеві 30.08.2023 року на платіжну картку [NUMBER] . Емітовану АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». Відповідно до повідомлення АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» № КНО-07.8.5/273 БТ від 10.01.2025 року на ім`я [PERSON] , була випущена банківська платіжна картка № [NUMBER] . Відповідно до виписки по рахунку № [NUMBER] , відкритої на ім`я [PERSON] , вбачається, що 30.08.2023 року на вищевказану банківську картку перераховані кошти в сумі 4\~500.00 грн. та 5000.00 грн.. таким чином за укладеними договорами позивачем відповідачеві були перераховані грошові кошти в загальній сумі 9 500.00 грн. Відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість за укладеним кредитним договором, яка станом на 24.04.2024 року складає - 52\~248 грн. 59 коп., яка складається з наступного: - 9 499.99 грн. заборгованість за кредитом -42\~748.60 грн. заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 2% за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 30.08.2023 року по 24.04.2024 року (включно). Також судом встановлено, що 24.04.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ « ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» укладений договір факторингу № 24/04/2024 від 24.04.2024, відповідно до якого право вимоги за договором № 3940012 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.08.2023 року перейшло до ТОВ « ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», що підтверджується копією договору факторингу, та копією витягу з реєстру боржників до договору факторингу. Відповідно до ст. 214 ЦК України - До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1,2 ст. 516 ЦК України - Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином до позивача перейшло право вимоги за укладеним договором відступлення права вимоги і позивач є належним позивачем у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 518 ЦК України - Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідком неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у платі новому кредиторові. А може впливати на визначення боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредиторові за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Таким висновок відповідає правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 555/2428/15-ц (провадження № 61-33585св18). Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи яка заборгованість підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного . За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В укладеному кредитному договорі та паспорті споживчого кредиту сторонами погоджені умови щодо розміру та видів відсотків за користування кредитом, строк повернення кредиту, порядок та строк зарахування коштів на погашення кредиту, тобто всі істотні умови договору. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Доказів того, що відповідач виконав взяті на себе зобов`язання та сплатив заборгованість за укладеним кредитним договором суду не надано. Відповідно до ч.1 ст. 265 ЦК України - Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що станом на 24.04.2024 року у позичальника утворилась заборгованість за кредитним договором № 3940012 від 30.08.2023 року в розмірі 52\~248 грн. 59 коп., яка складається з наступного: - 9 499.99 грн. заборгованість за кредитом -42\~748.60 грн. заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 2% за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 30.08.2023 року по 24.04.2024 року (включно). Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки Первісного кредитора, що було б належним виконанням відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, та не надав суду доказів належного виконання зобов`язання, після відступлення прав вимоги позивачу по справі . Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторона відповідача не надала будь-яких доказів в розумінні положень ст. 76-81 ЦПК України на спростування обставин, на які посилається позивач, а тому, з врахуванням наданих позивачем доказів, суд вважає доведеними посилання позивача на існування заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором у сумі, зазначеній у розрахунку заборгованості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві ) грн., 40 коп. оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, а позивачем до позовної заяви не додано платіжного документу про сплату судового збору. Вирішуючи вимоги щодо відшкодування понесених судових витрат за надання правничої допомоги суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1,2. 3 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. \~ \~ До\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: на професійну правничу допомогу; Відповідно до ч.1,2. 3, 4 , 5 ст. 137 ЦПК України - \~Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України - При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З урахування зазначених вище правових норм, вирішуючи питання про відшкодування понесених відповідачем судових витрат за надання правової допомоги, оскільки позивачеві відмовлено у задоволенні позовних вимог , суд виходить з наступного. Представником позивача надано суду копію договору про надання правничих послуг від 02.08.2024 року, укладеного між позивачем та фізичною особою-підприємцем Руденком К.В.,, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Руденка К.В,. копію довіреності на представництво в суді на ім`я адвоката Руденка К.В., копію акту приймання-передачі наданих послуг № 6 до договору про надання правничих послуг від 02.08.2024 року, витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 6 до договору про надання правничих послуг від 02.08.2024 року, копію платіжної інструкції про перерахування коштів. У постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). При визначенні суми, що підлягає відшкодуванню судом враховується, що справа розглядалась протягом незначного періоду часу, справа не є складною. Також судом враховується що подана суду позовна заява є однотипною для відповідної категорії справ. Суду ненадані всі докази, необхідні для розгляду та вирішення справи та заявлене клопотання про їх витребування, що мало наслідком розглядати справу за правилами загального провадження. Виходячи з вищевикладених обставин суд дійшов до висновку, що на відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача 3000.00 грн.

Outcome: approved