Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

У серпні 2024 року позивачка через свого представника звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просила позбавити останнього батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та внести відповідні записи до Державного реєстру цивільного стану громадян. В обґрунтування свої вимог зазначила, що після розірвання шлюбу [PERSON] став ухилятися від виконання батьківських обов`язків, не забезпечує доньку необхідним харчуванням, медичним доглядом, не цікавиться її здоров`ям і життям, не виховує і майже не утримує її, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не проявляє належної турботи до неї, проживає окремо, не відвідує, фактично не телефонує, не вітає зі святами, не надає належної матеріальної допомоги, взагалі майже зник з життя дитини, хоча за наявності бажання міг би хоча б спілкуватися з донькою. Таке ставлення батька до власної дитини свідчить про абсолютну його байдужість до долі доньки і відсутність будь-якого щонайменшого бажання змінити такий стан справ. 21.10.2024 року ухвалою судді прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження та призначено у справі підготовче судове засідання. 17.01.2025 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причин неявки суд не повідомив, правом подати відзив не скористався, повідомлявся належним чином про час, місце та дату судового розгляду, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Разом із тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, на підставі положень ст. 280 та у відповідності до ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представниця органу опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення батьківських прав підтримала у повному обсязі. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 05 лютого 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції в Київській області було зареєстровано шлюб позивачки та відповідача, про що було складено актовий запис за № 18. Від подружнього життя сторони мають спільну неповнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] . У шлюбі стосунки між позивачкою та відповідачем не склалися, а тому шлюб між сторонами розірвано рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 лютого 2013 року у цивільній справі № 2-119/13. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 серпня 2014 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 04 серпня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, а згодом, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 листопада 2022 року у справі № 372/2349/22 розмір аліментів було змінено та суд вирішив стягувати аліменти у розмірі 1 500,00 гривень, які підлягають індексації відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Як зазначає позивачка під час надання пояснення в якості свідка, після розірвання шлюбу [PERSON] став ухилятися від виконання батьківських обов`язків, не забезпечує доньку необхідним харчуванням, медичним доглядом, не цікавиться її здоров`ям і життям, не виховує і майже не утримує її, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не проявляє належної турботи до неї, проживає окремо, не відвідує, фактично не телефонує, не вітає зі святами, не надає належної матеріальної допомоги, взагалі майже зник з життя дитини, хоча за наявності бажання міг би хоча б спілкуватися з донькою. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили пояснення надані позивачкою в судовому засіданні, акцентувавши, що як дід та рідна тітка перебувають із дитиною в тісних стосунках, обізнані про її життя, але можуть ствердно зазначити, що відповідач по справі не приймає участі в житті дитини з двох років і дотепер. За цей період вони жодного разу не бачили відповідача на заходах, пов`язаних із життям дитини, в школі, на днях її народження, під час спортивних змагань та інших. Весь тягар матеріального утримання всі ці роки покладався на позивачку, відповідач виглядає як особа, яка страждає на алкоголізм, та особа, яка не здатна створити місці соціальні зв`язки із своїм оточенням. Також свідки зазначили, що з боку позивачки ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини із батьком. На даний час донька проживає з позивачкою (підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї), фактично повністю перебуває на її з чоловіком утриманні. В матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява про відсутність у [PERSON] заперечень щодо позбавлення його батьківських прав стосовно доньки [PERSON] , [INFO] . Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області, як орган опіки та піклування, склав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням ВК Обухівської міської ради від 09.08.2024 року №277. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуюче вищевикладене, суд знаходить доведеним факт ухилення відповідача від піклування про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, при цьому відповідач не скористався своїм правом подати до суду відзив та навести факти, які б спростували його вину поведінку, поважні причини, які змусили його самоусунутися від виховання дитини. Враховуючи всі обставини, з метою захисту інтересів дитини, забезпечення її зростання в умовах турботи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність його задоволення. При цьому суд наголошує, що у разі зміни поведінки відповідача до своєї дитини, вона має право, в порядку ст.169 СК України, на поновлення батьківських прав. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved