Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про позбавлення батьківских прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовували тим, що відповідачка [PERSON] проживала без реєстрації шлюбу з її сином [PERSON] . Від спільного життя у них [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. З моменту народження онука була зареєстрована та проживає за адресою; [ADDRESS] . ЇЇ син [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті дитина залишилася проживати з нею та її чоловіком [PERSON] . Вона з чоловіком з народження займаємося вихованням та утриманням онуки. Дитина народилася з інвалідністю, мала вади психічного здоров`я. Вони з чоловіком приклали максимум зусиль для покращення стану здоров`я дитини, так як до 3-х років дитина не ходила. До вересня 2023 року стан здоров`я дитини покращився настільки, що [PERSON] була зарахована до 1-В класу комунального закладу освіти «Спеціальна школа №12» Дніпропетровської обласної ради. З червня 2018 року дитина відвідувала комунальний заклад дошкільної освіти №219 ДМР. Участі у вихованні доньки відповідачка [PERSON] не приймає, не цікавиться станом здоров`я дитини, успіхами у навчанні. [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити. [PERSON] надала заяву в якій визнала позовні вимоги та не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки. Представник органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі. В судовому засіданні було з`ясовано думку дитини [PERSON] , яка зазначила, що вона проживає з бабусею та дідусем, свою мати майже не бачить. Також повідомила суду, що хоче і надалі проживати з бабусею та дідусем. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1246, батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 06.03.2023 Новокодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13.11.1990, актовий запис № 1442, батьками [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , проживає разом з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 07.05.2024. Згідно характеристики КЗДО № 219 ДМР, характеристики з КЗО «Спеціальна школа № 12» ДОР, довідці КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9» ДМР від 16.04.2024 вихованням та опікою [PERSON] , [INFO] , займаються бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] . [PERSON] не цікавиться станом здоров`я дитини, жодного разу не відвідала дошкільний заклад та не цікавиться успіхами в навчанні. 08 травня 2024 року відповідачка [PERSON] надала нотаріально посвідчену заяву про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, абз. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Відповідно до ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку № 6/11-303 від 31.12.2024 органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради є доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), відступаючи від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що "Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей". Суд, врахувавши всі докази надані позивачем, проаналізувавши їх з точки зору належності, законності, зробивши системний аналіз вищезазначеного законодавства, врахувавши всі обставини справи, дійшов висновку, що для якнайкращого забезпечення інтересів дитини необхідно позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст.166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи зазначене, положення статті 182 СК України, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 01.07.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved