Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

14.10.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування позову зазначив, що 25.07.2023 року між ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено договір позики № 76565128, який він підписав власноруч електронним підписом. Пунктами 2.1, 2.2, 2.3 цього договору визначено, що товариство надало клієнту фінансовий кредит в розмірі 5\~000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надано на 30 днів. За користування кредитом клієнт сплачує товариству фіксовану ставку в розмірі 2,5 % (процентів) на день. 14.06.2021 року між ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Боржник свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим, відповідно до реєстру боржників № 14 від 25.01.2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року у відповідача наявна заборгованість в сумі 20 000 ,00 грн., з яких: 5\~000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 000 грн. сума заборгованості за відсотками; 0 грн. сума заборгованості за пенею. Крім того, 23.07.2023 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачем було укладено договір позики № 5884563 шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 2\~000,00 грн. на строк 80 днів. Процентні ставки: акційна 0,01000% на день, базова 2,49000% на день, основана фіксована 3,00000% на день. 11.01.2024 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 11-01/2024, відповідно до умов якого ТОВ «МАНІФА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МАНІФА» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Боржник свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим, відповідно до реєстру боржників № 1 від 11.01.2024 року до договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024 року у відповідача наявна заборгованість в сумі 6 494 грн., з яких 2\~000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 4\~494,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Крім того, 16.08.2023 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 19278-08/2023, який він підписав власноруч електронним підписом. Пунктами 1.2, 1.3, 1.4.1, 1.4.2 цього договору визначено, що товариство надало клієнту фінансовий кредит в розмірі 1\~500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надано на 360 днів. За користування кредитом клієнт сплачує товариству протягом пільгового періоду 2,5% в день. 27.12.2023 року між ТОВ «ФК» ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» (клієнт) підписано договір факторингу № 27122023. Того ж дня, ТОВ «ФК» ЄАПБ» та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу. Наданий витяг з реєстру божників від 27.12.2023 року до договору факторингу № 27122023 щодо передання ТОВ «ФК» ЄАПБ» права вимоги за вищевказаним кредитним договором в розмірі 6\~525,00 грн., сума заборгованості за основною сумою боргу 1\~500,00 грн., сума заборгованості за відсотками 5\~025,00 грн. Також, надано розрахунки заборгованості за вищевказаними кредитними договорами. У зв`язку з невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань за трьома кредитними договорами в судовому порядку на користь позивача слід стягнути 33 019,00 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 14.10.2024 року було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, при зверненні до суду з позовною заявою окремим пунктом просив розглянути справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив та відзиву на позов не подав, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Судом вжито достатньо заходів щодо належного та чисельного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, які б в разі добросовісного ставлення відповідача до своїх процесуальних обов`язків, дозволили б йому прийняти участь в судовому розгляді та висловити позицію. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач відзив на позов не подав, суд вважає за можливе постановити по справі судове рішення на підставі письмових доказів, які наявні у справі. Ухвалою суду від 21.02.2025 року зазначений позов вирішено розглянути заочно на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування це процесуальний обов`язок суду. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд стверджує, що верховенство права означає, що усі люди рівні перед законом як у своїх правах, так і в своїх обов`язках. Тим не менше, законодавство має враховувати різницю між людьми та ситуаціями за умови, що така різниця має об`єктивну і розумну підставу, переслідує правомірну мету, узгоджується з вимогами, яких дотримуються демократичні суспільства, та пропорційні цим принципам (рішення у справі «Партія добробуту (Refah Partisi), Ербакан, Казан та Текдаль проти Туреччини», від 31.07.2001 року). Європейський суд з прав людини досить часто посилається на принцип рівності перед законом і судом у своїх рішеннях, при тому, що засади рівності і змагальності у судовому процесі виведені ним із принципу верховенства права, якому підпорядкована вся Конвенція, та є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції. Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення у справах Dombo Beheer B. V. v. The Netherlands, заява № 14448/88, від 27.10.1993 року, Ankerl v. Switzerlan, заява № 17748/91, від 23.10.1996 року та Kaya v. Austria, заява № 54698/00, від 08.06.2006 року). Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25.07.2023 року між [PERSON] та ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено Договір позики № 76565128 від 25.07.2023 року. Зазначений договір підписаний шляхом підписання акцепту оферти від 25.07.2023 року на укладення договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та отримання кредиту згідно заявки-анкети, надано згоду на використання при укладанні договору одноразового ідентифікатора в якості аналогу власноручного підпису відповідача (а.с. 9-11). 14.06.2021 на підставі Договору факторингу №14/06/21, укладеного між ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема, за сумою основного зобов`язання, плату за кредитом (за управління кредитом, за процентною ставкою), пеню та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перехід права вимоги відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників (а.с. 12-15). Так, відповідно до витягу з Реєстру Боржників № 14 від 14.06.2021 року до вказаного договору, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20\~000,00 грн., з яких: 5\~000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 15\~000,00 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 17). 23.07.2023 року між [PERSON] та ТОВ «МАНІФОЮ» укладено Договір позики № 5884563 від 23.07.2023 року. Зазначений договір підписаний шляхом підписання акцепту оферти від 23.07.2023 року на укладення договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та отримання кредиту згідно заявки-анкети, надано згоду на використання при укладанні договору одноразового ідентифікатора в якості аналогу власноручного підпису відповідача (а.с. 21-25). 11.01.2024 року на підставі Договору факторингу № 11-01/2024, укладеного між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема, за сумою основного зобов`язання, плату за кредитом (за управління кредитом, за процентною ставкою), пеню та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перехід права вимоги відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників (а.с. 34-37). Так, відповідно до витягу з Реєстру Боржників № 11-01/2024 від 11.01.2024 року до вказаного договору, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 6\~494,00 грн., з яких: 2 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 4\~494,00 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 38а). 16.08.2023 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 19278-08/2023, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що надісланий на мобільний телефон відповідача (п. 6 кредитного договору). Згідно з п. 1.1 договору товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 1\~500,00 грн., на умовах строковості, зворотності та платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Відповідно до договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів за користування кредитом, проценти нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування та сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Згідно з договором невід`ємною частиною цього договору є правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайтах товариства. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови користування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору (а.с. 44-48). 27.12.2023 року на підставі Договору факторингу № 27122023, укладеного між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору за плату належні йому Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема, за сумою основного зобов`язання, плату за кредитом (за управління кредитом, за процентною ставкою), пеню та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перехід права вимоги відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників (а.с. 50-53). Так, відповідно до Реєстру Боржників від 27.12.2023 року до вказаного договору, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 6\~525,00 грн., з яких: 1\~500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 5\~025,00 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 54). За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Законом України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною восьмою ст. 11 Законом України «Про електронну комерцію» встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У цій справі встановлено, що Договір № 76565128 від 25.07.2023 року між сторонами укладено в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. Одноразовим ідентифікатором 1VD1v0uLhm, договір № 5884563 від 23.07.2023 року між сторонами укладено в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. Одноразовим ідентифікатором t11736, договір № 19278-08/2023 від 16.08.2023 року між сторонами укладено в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. Одноразовим ідентифікатором W0434. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позикодавців подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позики, після чого позикодавцеві надіслали за допомогою засобів зв`язку на указаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор, який заявник використав для підтвердження підписання Договору. Ці правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 року у справі № 234/7160/20, від 01.11.2021 року у справі № 234/8084/20. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожний електронний правочин вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Враховуючи встановлені судом обставини та досліджені докази, колегія суддів доходить висновку про укладеність вищевказаних кредитних договорів між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договорами відступлення прав вимоги. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Договори, укладені між [PERSON] та первісними кредиторами, договори факторингу, укладені між первісними кредиторами та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів. У цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених спірними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Фактично, порушене право кредитора залишилось незахищеним, а тому підлягає захисту в судовому порядку. Проте, суд констатує, що матеріали справи не містять зазначених таблиць, графіків, умов і правил, у яких сторони погодили, що у випадку користування позичальником кредитом понад строк, встановлений в договорі фінансового кредиту або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом, а також порядок та суми нарахування процентів. Відтак, у цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови обслуговування рахунків фізичної особи, відсутність домовленості сторін про конкретну суму процентів, суд не може взяти до уваги доводи позивача щодо нарахування процентів, оскільки матеріалами справи достовірно не підтверджений їх розмір, адже порядок ознайомлення з документами, що товариство визнає складовими договору, не може підмінювати у кредитних відносинах необхідність фактичного підписання договору відповідно до приписів ст. 1055 ЦК України, в той час як вони не підписані у передбаченому ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» порядку. За таких обставин, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ТОВ ФК «ЄАПБ» та стягнути з відповідача: за Договором позики № 76565128 від 25.07.2023 року в розмірі 5\~000,00 грн., що складає суму заборгованості за основною сумою боргу; за Договором позики № 5884563 від 23.07.2023 року в розмірі 2\~000,00 грн., що складає суму заборгованості за основною сумою боргу; за Кредитним договором № 19278-08/2023 від 16.08.2023 в розмірі 1\~500,00 грн., з яких: 1\~500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу. Всього стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі 8\~500,00 грн. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог (25,74%), відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 779 грн. 40 коп. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Outcome: partial