Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Позовні вимоги. Позивач [PERSON] , 24.12.2024 року (вх.\~№ 28579) звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше за 50% прожиткового мінімуму для дітей його віку, до закінчення навчання, але не більш як до досягнення [PERSON] двадцять трьох років. Також позивач просить покласти судові витрати на позивача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.02.1997 року відділом реєстрації актів громадського стану Львівського міськвиконкому між [PERSON] та [PERSON] , який є його батьком було зареєстровано шлюб. 15.11.2024 року, позивачу виповнилося 18 років, а отже рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17.03.2022 року про стягнення аліментів на утримання позивача вичерпало свою дію. Позивач стверджує, що навчається у Львівському національному медичному університеті імені Данила Галицького на першому курсі денної бюджетної форми навчання. Де навчатиметься до 30.06.2030 року. У зв`язку з навчанням на денній формі не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток та потребує матеріального утримання. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання не надає. Зазначає, що матеріальний стан відповідача та його стан здоров`я дозволяє здійснювати матеріальну допомогу, тому просить суд задовольнити вимоги позовної зави у повному обсязі. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2024 року визначено головуючого суддю Залізничного районного суду м. Львова Кирилюка А. І. (а.с. 16). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.01.2025 року прийнято до\~розгляду позовну\~заяву та\~відкрито провадження\~у справі.\~Розгляд справи\~постановлено проводити\~у порядку\~спрощеного позовного\~провадження без\~повідомлення (виклику)\~сторін. (а.с. 20-21). 13.01.2025\~року (вх. № 871) від відповідача\~до Залізничного\~районного суду\~м.\~Львованадійшов відзив у якому відповідач просить проводити розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 24-53). 14.01.2025 року від уповноваженого представника відповідача - адвоката Стегніцького А. М. надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 57-59). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.01.2025 року у задоволенні\~письмових клопотань\~сторони відповідача\~про розгляд\~справи за\~правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовлено (а.с. 60-62). Позиція сторін по справі. Щодо відзиву на позовну заяву. 13.01.2025 року (вх.\~№ 871) від\~відповідача до\~Залізничного районного\~суду м.\~Львованадійшов відзив у якому останній просить відмовити у задоволені вимог позовної заяви. Відповідач зазначає, що не має можливості утримувати позивача, оскільки, на його утриманні перебуває мати з інвалідністю другої групи, яка потребує медичного догляду та лікування. Окрім цього зазначає, що в нього є дружина з якою вони спільно виховують її неповнолітню доньку. Також, відповідач посилається на те, що позивачем не було надано доказів щодо реальних витрат на навчанні, останній є повнолітнім та не має проблем із здоров`ям та може забезпечити своє навчання самостійно. Щодо відповіді на відзив. 31.01.2025 року (вх.\~№ 2569) від позивача [PERSON] на адресу суду надійшла письмова відповідь на відзив. Із змісту якої вбачається, що останній вважає доводи відповідача не обґрунтованими, жодним чином не підтвердженими, тому просить суд задовольнити свої позовні вимоги у повному обсязі. Щодо заперечень на відповідь на відзив. 06.02.2025 року (вх.\~№ 2958) від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, у якому останній просить відмовити у задоволенні вимог позовної заяви, оскільки, позивачем не доведено обставинах викладених у позовній заяві та запереченнях на відзив. Відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279\~ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Разом з цим, згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247\~ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1, 2 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. 15, 16\~Цивільного кодексу\~України (далі\~ ЦК України), ст.\~4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Встановлені судом фактичні обставини справи. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , який зареєстрований у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 6852 стверджується, що [PERSON] народився [INFO] , батьком зазначено [PERSON] , матір`ю зазначено [PERSON] (а.с. 4). Копією довідки виданої Львівським національним медичним університетом підтверджено факт навчання [PERSON] на 1 курсі на денній бюджетній формі навчання (а.с. 5). Також судом досліджено та взято до уваги копію рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27.05.2019 року у справі №462/375/19, копію рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06.08.2019 року у справі №462/3729/19, копію рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17.03.2022 року у справі №462/6964/21, копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] , довідку про доходи [PERSON] виданої ЛМКП «Львівводоканал» та інші наявні документи у матеріалах справи. Застосоване судом законодавство та мотиви суду. Положеннями ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і\~фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Статтею 199 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до положень статті 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно із ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Отже за змістом вищенаведених положень закону обов`язковими умовами стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є потреба повнолітньої дитини у матеріальній допомозі і спроможність батьків надавати утримання з урахуванням їх матеріального, сімейного становища, стану здоров`я тощо. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, зокрема у постанові від 23.01.2019 року у справі №346/103/17, про те, що дитина, яка продовжує навчання на денній формі не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Так судом встановлено, що [PERSON] навчається на денній бюджетній формі навчання, у зв`язку з чим не має змоги працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Також суд, вважає необхідним, зазначити, що відповідачем не було надано доказів на підтвердження обставин викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, а саме відсутності можливості надавання фінансової допомоги сину, через перебування на його утриманні матері з інвалідністю другої групи, наявності додаткових витрат пов`язаних, з її утриманням. На підтвердження вище сказаного відповідачем надано копію пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 17.11.1993 року про те, що [PERSON] 1954 року народження є пенсіонеркою та отримує пенсію по інвалідності 2 групи. Однак, відповідачем не долучено доказів на підтвердження витрат пов`язаних з утриманням [PERSON] . Суд враховує, що відповідач є працездатним, має постійне місце проживання та заробіток, його матеріальне становище та факт проживання з дружиною та її неповнолітньою донькою, яку вони виховують. При цьому суд враховує і те, що відповідач надав довідку про доходи останнього. Так, суд у першу чергу виходить з найкращих інтересів дитини та необхідності створення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивач, також, просить стягувати аліменти починаючи з 16.11.2024 року, однак відповідно до ч. 1 ст.\~191\~СК України аліменти на дітей за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову, яким у даній справі є 24.12.2024 року (згідно відтиску вхідного штампу канцелярії суду) (а.с. 1). Таким чином,

Outcome: partial