Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

Позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» звернувся 22 листопада 2020 року до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просив суд стягнути заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії, що виникла по [ADDRESS] , за період з жовтня 2013 року по листопад 2020 року за спожиту послугу з постачання теплової енергії у сумі 59\~429,52 грн., інфляційні втрати в сумі 13\~801,69 грн., 3% річних у сумі 5\~040,49 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань по сплаті за вказані послуги. В обґрунтування вимог зазначено про надання послуг з постачання теплової енергії до житла відповідачки та порушення нею вимог статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статті 19 Закону України «Про теплопостачання» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 за № 630, у результаті чого виникла указана заборгованість. Тому з метою захисту прав виконавця послуг з постачання теплової енергії, позивач просить задовольнити заявлені вимоги. У ході розгляду справи позивач заявлені вимоги уточнив та в редакції уточненого позову від 29 січня 2025 року АТ «Криворізька теплоцентраль» просить суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії, що виникла по [ADDRESS] , за період з 01.10.2013 по 01.11.2020 за спожиту послугу з постачання теплової енергії у сумі 59\~429,52 грн., інфляційні втрати в сумі 13\~801,69 грн., 3% річних у сумі 5\~040,49 грн., посилаючись на належність нерухомого майна за адресою виникнення боргу на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] за кожним по частці майна. Ухвалою суду від 28 грудня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням суду від 24 лютого 2021 року задоволено позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за послуги з централізованого опалення, надані за адресою: [ADDRESS] , за період з жовтня 2013 року по листопад 2020 року в розмірі 59\~429 грн. 52 коп., інфляційні втрати 13\~801 грн. 69 коп., 3% річних 5\~040 грн. 49 коп., а всього 78\~271 грн. 70 коп. та стягнуто 2\~102 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 03 червня 2024 року за заявою відповідача скасовано заочне рішення суду від 24 лютого 2021 року у цивільній справі №214/8168/20. Ухвалою суду від 20 січня 2025 року за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі як співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] . У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача Шевченко Ю.С. звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, на вимогах наполягає. У додаткових поясненнях представником позивача зазначено про наявність підтверджуючих доказів за вимогами до відповідачів, в тому числі й стосовно солідарної відповідальності, та зазначення, що оскільки перебіг трирічного строку щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з жовтня 2013 року по листопад 2020 року становить з 27 листопада 2020 року, тобто не закінчився до початку дії карантину, ці строки продовжуються на підставі положень Закону № 530-ІХ від 17.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020. Відповідач [PERSON] звернулась до суду з відзивом на позов, в обґрунтування якого зазначено про факт її не проживання у спірному житловому приміщенні з жовтня 2013 року, неправомірне нарахування інфляційних втрат та 3% річних, наявність у вказаному приміщенні власників [PERSON] та [PERSON] , статус нежитлової квартири за адресою виникнення боргу, яка була самовільно перероблена за відомостями КП «Криворізьке БТІ» та необхідність застосування наслідків строків позовної давності. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з відзивом на позов, в обґрунтування якого зазначено про відсутність підстав покладення на нього солідарного обов`язку по стягненню заборгованості за житлово-комунальні послуги за відсутності доказів належності йому на праві власності вказаного приміщення. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження заявлених вимог, він не являється належним відповідачем у справі, відсутні підстави для застосування ст. 625 ЦПК України , позивачем пропущено строк позовної давності, наслідки спливу якого він просить застосувати і відмовити у задоволенні вимог. Відповідач [PERSON] причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до такого висновку. Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, згідно інформації з Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради відповідач [PERSON] з 09.06.2011 по дату відповіді (07.12.2020) зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та спірний період була споживачами послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» як постачальником теплової енергії для потреб опалення за вказаною адресою. Договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення між АТ «Криворізька теплоцентраль» та відповідачем не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачам надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Відтак, відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок відповідачів оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, провадження № 61-11107св18, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, провадження № 61-26204св18, від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18, тощо). Правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню та постачанню теплової енергії, врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII), Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 р. № 2633-IV (далі Закон № 2633-IV) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), чинними на момент виникнення правовідносин (утрата чинності 01.05.2022). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIIIвстановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя статті 9 Закону № 2189-VIII). Відповідно до частини шостої статті 19 Закону № 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (пункт 20 Правил). Згідно пункту 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Докази звернення відповідачки в установленому законодавством порядку з претензіями щодо порушення порядку надання житлово-комунальних послуг АТ «Криворізька теплоцентраль», зміни їхніх споживчих властивостей та перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим у матеріалах справи відсутні. Так, згідно з наданим до суду розрахунком, сума боргу по оплаті за постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] за період з 01.10.2013 до 01.11.2020 становить у сумі 59\~429,52 грн. (а.с. 6-7). Доказів на спростовування зазначеного не надано, заперечень чи контррозрахунку указаної заборгованості відповідачами не заявлено. Стосовно доводів відповідача [PERSON] , викладені у відзиві на позов, то частиною третьою статті дев`ятої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну\~відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. До того ж відповідно п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати виконавців комунальних послуг про зміну власника житла та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача. Отже, відповідно до зазначених норм, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] з 09.06.2011 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що нею не заперечується, а тому вона має нести відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, зокрема, з оплати послуг постачання теплової енергії. За таких обставин не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог до [PERSON] доводи про звільнення її від обов`язку сплати комунальних послуг за адресою реєстрації, бо вона не є споживачем житлово-комунальних послуг за даною адресою у зв`язку з фактичним не проживанням за адресою виникнення боргу, оскільки особи, які є зареєстрованими в житлі, несуть відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Доказів належним чином законодавчо оформленого статусу спірного приміщення як нежитлового, матеріали справи не містять Разом з тим, суд погоджується з доводами відповідача [PERSON] щодо відсутності підстав покладення на нього обов`язку зі сплати заборгованості за надані послуги з таких підстав. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №382415002 від 11.06.2024, за адресою: [ADDRESS] , відсутні відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстру права власності на нерухоме майно. Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: накладено арешт на нерухоме майно, об`єкт обтяження - квартира, адреса: [ADDRESS] , власниками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 127), однак за\~відсутності відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстру права власності на нерухоме майно, суд не може прийняти цю інформацію, як належний та допустимий доказ, наявності у відповідачів [PERSON] та [PERSON] права власності на вказану квартиру.. Доказів належності вказаної квартири на праві власності відповідачам [PERSON] та [PERSON] суду не надано та останній наполягає на тому, що він не являється власником цієї квартири. Отже, матеріалами справи встановлено, що в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є: [ADDRESS] , відомості про зареєстроване місце проживання [PERSON] за спірною адресою матеріали справи не містять (останнє відоме по [ADDRESS] за відомостями з ЄДРСР). Розгляд справи № 2-1548/11, на який посилається відповідач [PERSON] як на доказ належності спірної квартири на праві власності відповідачам [PERSON] та [PERSON] , станом на дату ухвалення рішення у цій справі триває, а отже не може мати преюдиційне значення у цій справі, беручи до уваги, що в силу ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин доведеною є вимога про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] . Разом з тим, відповідачем [PERSON] заявлено про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності. За нормами статті 256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною четвертою статті 267\~ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, п`ятою статті 261\~ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність, відповідно до частини першої статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга\~статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16. Разом з тим, як убачається з наданого позивачем розрахунку та бухгалтерської довідки, за весь заявлений до стягнення період стороною відповідача не було\~здійснено жодної\~оплати за надані послуги, а отже строк позовної давності не було перервано діями відповідача. Згідно Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 19 квітня 2023 року у справі № 199/782/21 (провадження № 61-1323св23). Тому суд ураховує положення Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, відповідно до якого трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, підлягає стягненню заборгованість за період з 02.04.2017 по 01.11.2020. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Правовідносини, які склалися між сторонами щодо надання та отримання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11, від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13; постанова Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 369/88/17, провадження № 61-4924св18), оскільки неправомірними діями відповідачки позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України та частково погоджується з наданим позивачем розрахунком з урахуванням строків позовної давності. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог. Згідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки, на користь позивача 2 102 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування судового збору.

Outcome: partial