Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про виселення. В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 12.09.2022 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення у цивільній справі № 175/1841/20, яким частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження вищевказаним житловим будинком, шляхом позбавлення права користування житлом та зняття з реєстрації місця проживання. При цьому наразі відповідачі продовжують проживати у будинку та відмовляються його звільняти. Позивач зазначає, що неодноразово звертався з виконавчими листами до Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), проте виконавчі документи були повернуті без прийняття до виконання, оскільки з виконавчих листів за рішенням суду № 175/1841/20 не вбачається застосування заходів примусового виконання щодо позбавлення права користування житлом шляхом виселення відповідачів. На підставі викладеного, з метою реалізації права на вільне розпорядження та користування власним майном, позивач просить суд виселити відповідачів з належного йому будинку. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.10.2024 року року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче провадження у справі. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.01.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання також не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, про що свідчять поштові повідомлення, наявні в матеріалах справи. Заяви про розгляд справи без їх иучасті до суду не надходило, відзиву на позов від відповідачів також не надходило. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24.02.2025 року постановлено провести заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.06.2024 року, [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.09.2022 року по справі № 175/1841/20 частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком, усунуто [PERSON] перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом позбавлення права користування житлом та зняття з реєстрації місця проживання наступних осіб: [PERSON] , [PERSON] . Рішення набрало законної сили 13.10.2022 року. Згідно повідомлення державного виконавця Реутова Є.О. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 21.12.2022 року, державним виконавцем було розглянуто заяву щодо примусового виконання виконавчого листа №175/1841/20, виданого 07.12.2022 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області. Проте виконавчий документ не може бути прийнятий до виконання у зв`язку з тим, що резолютивна частина рішення не передбачає дій зобов`язального характеру та заходів примусового виконання рішення. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Згідно з частинами 4, 5 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд бере до уваги той факт, що Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення, яким зобов`язано відповідачів усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком, який належить [PERSON] . Дане рішення набрало законної сили, у зв`язку з чим суд звертає увагу на те, що у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд доходить висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що відповідачі неправомірно продовжують користуватися належним позивачу житловим будинком, всупереч рішенню суду, яке набрало законної сили, у зв`язку з чим доходить висновку, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved