Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

10 жовтня 2024 року до Березнегуватського районного суду Миколаївської області за підсудністю, у порядку п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України з Баштанського районного суду Миколаївської області, надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Баштанської міської ради, про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання і утримання малолітньої дитини. Позовна заява підписана представником позивача - адвокатом Матвієнко В.В., яка діє на підставі договору про надання правничої допомоги б/н від 18 липня 2024 року. У позові зазначено, що в період з 2011 по 2021 рік позивач проживав без реєстрації шлюбу з відповідачкою [PERSON] . [INFO] у них народився син [PERSON] . У серпні 2022 року син разом з бабусею [PERSON] виїхав з с-ща Березнегувате до м. Баштанка Миколаївської області та був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа. З того часу він почав постійно проживати з батьком та перебувати на його утриманні. Зареєструвати дитину по місцю проживання батька позивач не може через відмову відповідачки, оскільки вона не матиме права на субсидію. Мати дитини має ще двох неповнолітніх дітей, ніде не працює, існує за рахунок державної допомоги. За час проживання сина з відповідачкою він був не доглянутий, погано харчувався, мав низьку успішність у школі., однак за час проживання дитини з ним, він підтягнув успішність у школі, відвідує репетиторів. Оскільки дитина вже майже два роки проживає з ним, постало питання про визначення місця його проживання. На підставі зазначеного, просив суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , 2012 року народження, за місцем його проживання по [ADDRESS] та встановити факт самостійного виховання та утримання сина. Позивач та його представник - адвокат Матвієнко В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Крім того представник позивача зазначила, що позивач є учасником бойових дій, на даний час звільнений з військової служби за станом здоров`я, однак у майбутньому може виникнути питання про його мобілізацію, у зв`язку з чим йому необхідно встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини для отримання відстрочки. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги позивача про визначення місця проживання дитини разом з ним визнала, не заперечувала проти їх задоволення, оскільки дитині більше подобається проживати з батьком, однак вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини не визнала, оскільки вона приймає безпосередню участь у його вихованні та тривалий час син проживав разом з нею. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не з`явилася, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечення проти позовних вимог позивача, крім того направила висновок, у якому вважала за доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком (а.с.75-81). Заслухавши пояснення учасників провадження та дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного. Позивач та відповідачка є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Вказане підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №88 (а.с.9). Позивач зареєстрований та фактично проживає у власній квартирі по [ADDRESS] та разом з ним за вказаною адресою проживає його син [PERSON] , що вбачається з паспорту позивача серії [NUMBER] , виданого 16 травня 1996 року Березнегуватським РВ УМВС України в Миколаївській області, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19 серпня 2022 року, акту депутата Баштанської міської ради від 21 лютого 2024 року та договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу 06 жовтня 2021 року (а.с.6-7,10-11,19-20). Малолітній [PERSON] , 2012 року народження, навчається в 7 класі Баштанського ліцею №2 Баштанської міської ради, де характеризується виключно позитивно через відповідальність, стараність та дисциплінованість, батько дитини цікавиться його успіхами, відвідує батьківські збори, активно співпрацює з класним керівником. Вказане підтверджується відповідною довідкою від 24 червня 2024 року та характеристикою навчального закладу від 25 грудня 2024 року (а.с.18,67). Згідно висновків про стан здоров`я КНП «Баштанська багатопрофільна лікарня» від 08 липня 2024 року позивач та його син є практично здоровими (а.с.12-13). За даними характеристики ТОВ «Баштанка» від 19 червня 2024 року позивач [PERSON] з червня 2022 року працює у вказаному товаристві трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва та за час роботи зарекомендував себе виключно позитивно (а.с.14). Позивач є учасником бойових дій, про що свідчить відповідне посвідчення від 16 квітня 2016 року та на даний час військову службу за мобілізацією не проходить (а.с.21). 30 серпня 2022 року позивачем зареєстровано шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Баштанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі від 30 серпня 2022 року (а.с.15). Згідно акту обстеження умов проживання від 24 червня 2024 року Служби у справах дітей Баштанської міської ради, за адресою реєстрації позивача фактично проживають він, його дружина, син [PERSON] та донька дружини [PERSON] . Для проживання, розвитку та навчання малолітнього [PERSON] створено всі необхідні умови (а.с.16). Малолітній [PERSON] бажає проживати разом з батьком [PERSON] в м. Баштанка, оскільки має можливість відвідувати школу та займатися спортом. Матір цікавиться його навчанням, успіхами у спорті, систематично телефонує, розпитує про справи. Про вказане свідчить заява [PERSON] від 24 червня 2024 року та пояснення, надані в ході судового розгляду (а.с.17). Відповідачка [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] у будинку, який дістався їй у спадщину від батька, однак на даний час проживає по [ADDRESS] разом з двома малолітніми дітьми [PERSON] , 2014 року народження та [PERSON] , 2022 року народження. Вказане підтверджується довідкою Березнегуватської селищної ради від 22 вересня 2024 року, копією свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори 22 липня 2024 року та копіями свідоцтв про народження дітей, виданих Відділом реєстрації актів цивільного стану 07 жовтня 2014 року та 19 липня 2022 року (а.с.31, 68-69, 85-86). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї, складеного Службою у справах дітей Березнегуватської селищної ради 03 грудня 2024 року, за місцем фактичного проживання відповідачки по [ADDRESS] санітарно-гігієнічні умови задовільні, однак для виховання, розвитку та проживання дітей умови створено лише частково (а.с.82-83). На даний час відповідачка не працює, проживає за рахунок державної допомоги на дітей. За даними характеристики, виданої директором Березнегуватської ЗОШ №2, малолітній [PERSON] , 2012 року народження, з 1 до 6 класу навчався у вказаній школі, де зарекомендував себе як дисциплінований учень, який мав навчальні досягнення середнього та достатнього рівня, систематично виконував домашні завдання. Завдяки турботі матері [PERSON] він завжди був охайно вдягненим та вихованим на достатньому рівні. Його матір була активною учасницею усіх класних та шкільних заходів, завжди цікавилася успіхами дитини, відвідувала батьківські збори (а.с.87). Згідно висновку Служби у справах дітей Баштанської міської ради від 21 січня 2025 року вважається доцільним визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , 2012 року народження, разом з батьком [PERSON] в м. Баштанка Миколаївської області (а.с.78-81). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини , сім`ї, свого народу та Батьківщини . Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Крім того частина 2 вказаної статті передбачає, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Крім того, частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З матеріалів справи вбачається, що позивачем створено належні матеріально-побутові умови для проживання дитини, він має власне житло, офіційно працевлаштований, має стабільний дохід для утримання дитини, підстав які б перешкоджали проживанню дитини з батьком не виявлено, відповідачка не заперечує проти проживання дитини з позивачем. За такого, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, житлово-побутові умови сторін, їх характеристики, ставлення до виконання батьківських обов`язків, вік дитини та висновок служби у справах дітей, суд доходить висновку, що вимоги позивача про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з ним є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача про встановлення факту самостійного виховання і утримання малолітньої дитини, то статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. При цьому, питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України). Так, частиною 1 статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені статтями 150-151 СК України. За приписами частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, в силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст.25), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.30), при цьому відповідно до ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання, підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Отже, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. З огляду на викладене, для встановлення факту самостійного виховання дитини батьком необхідно встановити юридичний факт або декілька, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. В ході судового розгляду позивачем не надано доказів, що в питанні виховання дитини відповідачка умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. У пункті 50, 51 постанови Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 822/2446/17 Верховний Суд зазначив, що правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, а тому можливо застосувати аналогію поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Встановлення місця проживання дитини з позивачем, що включає в себе обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини та, відповідно, не підтверджують наявність статусу «одинокий батько». Згідно з ч. 2 Порядку надання відпустки при народженні дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 липня 2021 року № 693, одинокий батько - батько дитини, матір якої померла, відповідно до рішення суду позбавлена батьківських прав, визнана безвісно відсутньою або оголошена померлою, якщо ця дитина не була усиновлена іншою жінкою. Отже, постановою Кабінету Міністрів України від 7 липня 2021 року № 693 визначений порядок встановлення статусу «одинокий батько» на підставі: свідоцтва про смерть матері; рішення суду про позбавлення матері батьківських прав; рішення суду про визнання матері безвісно відсутньою або оголошеною померлою, якщо ця дитина не була усиновлена іншою жінкою. За такого суд доходить висновку, що позивач, будучи батьком малолітнього [PERSON] , 2012 року народження, має достатній обсяг повноважень для захисту прав та інтересів свого сина. Зважаючи на те, що позивач належними та допустимими доказами не довів, що він самостійно виховує та утримує свого малолітнього сина, тобто взагалі без участі іншого з батьків у житті дитини, суд дійшов висновку про відсутність необхідних та достатніх умов для встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини позивачем [PERSON] , а тому в задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Outcome: dismissed