Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

28.05.2024р. АТ КБ «Приват Банк» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 1 - 10). Ухвалою судді Наумової О.С. від 03.06.2024р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 218). В обґрунтування позову позивач зазначив, що 22.09.2010р. між сторонами укладено договір № б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит на картковий рахунок у вигляді кредитного ліміту. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета - заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «Приват Банк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідачка свої зобов`язання за вказаним договором з повернення отриманих коштів належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 14.05.2024р. у відповідачки перед банком виникла заборгованість у вищезазначеному розмірі. На підставі викладеного, просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.09.2010р. у розмірі 43 224,97 грн., що складається із заборгованості за тілом кредита 35 940 грн. та заборгованості за простроченими відсотками 7 284,97 грн. (станом на 14.05.2024р.), а також судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. В судові засідання, призначені на 02.07.2024р., 25.09.2024р., 13.11.2024р., 11.12.2024р. і на 18.02.2025р. представник позивача не з`явився, про дати та час слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлення про виклик до суду на поштову адресу для листування зазначену у позові. Від представника позивача Буйбарова М.В. (діє на підставі довіреності № 8490-К-О від 15.08.2023р. а.с. 234) 18.02.2024р. надійшла заява, в якій представник позивача просив проводити судове засідання без фіксації, позовні вимоги підтримує, щодо винесення заочного рішення судом не заперечує (а.с. 233). Відповідачка [PERSON] в судові засідання, призначені на 02.07.2024р., 25.09.2024р., 13.11.2024р., 11.12.2024р. і на 18.02.2025р. не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток на підтверджену відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру адресу її місця реєстрації. Конверти, якими направлялись судова кореспонденція поверталися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Крім того відповідачка повідомлялася про судовий розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судової влади». Отже, належним чином повідомлена про розгляд справи судом, відповідачка в судові засідання повторно не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надавала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталася, а також не скористалася правом надання заперечень проти позову. Згідно з ч. 1 ст.\~223\~ЦПК\~України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідачка, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частина друга статті 207 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Так, [PERSON] було заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 183 - 184). З тексту даної анкети-заяви вбачається, що [PERSON] висловила свою згоду на те, що дана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. З огляду на викладене, між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою [PERSON] 22.09.2010р. укладено договір про надання банківських послуг. На підставі підписаної відповідачкою заяви, 22.09.2010р. АТ КБ «Приватбанк» видав відповідачці кредитну картку № [NUMBER] (строк дії до 09/12), на яку їй встановлено кредитний ліміт 10\~000,00 грн. Після спливу строку дії картки, остання неодноразово перевипускалась, востаннє 22.06.2020р. за № [NUMBER] строком дії до 08/23. При перевипусканні видається картка з новим номером, однак, вона приєднується до раніше відкритого карткового рахунку (а.с. 55 - 84). Також 22.06.2020р. [PERSON] підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 160 -174). З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] вбачається, що кредитний ліміт неодноразово змінювався, зокрема, 04.10.2010р. встановлено кредитний ліміт 10\~000 грн., 01.06.2011р. кредитний ліміт збільшено до 13\~000 грн., 20.07.2011р. кредитний ліміт збільшено до 16 000 грн., 19.08.2011р. кредитний ліміт збільшено до 19\~000 грн., 20.08.2011р. кредитний ліміт зменшено до 19 000 грн., 05.10.2011р. кредитний ліміт було збільшено до 22\~000 грн., 24.04.2014р. кредитний ліміт збільшено до 23\~500 грн., 04.08.2017р. кредитний ліміт збільшено до 25 000 грн., 18.02.2019р. кредитний ліміт збільшено до 36 000 грн., 01.08.2023р. кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. (а.с. 55). Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] , наявної у матеріалах справи, також вбачається, що їй був встановлений кредитний ліміт, який неодноразово змінювався, таким чином, були надані кредитні кошти, якими відповідачка активно користувалася, здійснюючи фінансові операції, в тому числі, в продуктових магазинах, в аптеках, отримання готівки у банкоматах, поповнення мобільного зв`язку тощо (а.с. 85 155). 08.09.2023р.\~відповідачкою [PERSON] підписано Додаткову угоду №SAMDN34000036285460_01 до Кредитного договору від 08.09.2023р. (а.с. 156 - 159). Відповідно до п. 1. Додаткової угоди Сторони узгодили змінити умови Кредитного договору шляхом внесення в Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг наступних змін: Тип кредиту - невідновлювана кредитна лінія; Строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією, але не більше 5 років з дати укладення цієї Додаткової угоди ( п.п. 1.1., 1.2.). Процентна ставка, відсотків річних: 12,0% (п.п. 1.2., 1.3. Договору). Мінімальний платіж зменшено до 1% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн. щомісячно протягом перших шести календарних місяців з дати укладення цієї додаткової угоди, із збільшенням до 3% починаючи із 7 місяця календарного місяця з дати укладення цієї додаткової угоди до дати повного погашення кредиту. Згідно п. 2. Додаткової угоди Сторони узгодили, що в разі порушення Відповідачем зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180-ти днів з моменту виникнення таких порушень, на підставі ст.ст.\~212,\~611,\~651 Цивільного кодексу України\~терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту. На 180-й день з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту Клієнт зобов`язаний повернути Банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати інші зобов`язання за Договором в повному обсязі. Згідно п. 3. Сторони узгодили, що на дату підписання цієї Додаткової угоди заборгованість за Договором становить: - 40678.91 грн., із них: основна сума боргу за кредитом в сумі 35 940.00 грн.; нараховані, але несплачені проценти за користування кредитом, в сумі 4 738.91 грн.; При цьому Сторони узгодили, що розмір основної суми боргу та нарахованих процентів може відрізнятися від зазначених в цьому пункті у випадку здійснення Клієнтом операції (операцій) за рахунком в день укладення цієї Додаткової угоди. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором № б/н від 22.09.2010, заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 14.05.2024р. становить 43 224,97 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредита - 35 940 грн. та заборгованості за простроченими відсотками - 7 284,97 грн. (а.с. 56 - 83). АТ КБ «Приват Банк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами. Відповідачка взяті на себе зобов`язання з повернення наданих кредитних коштів не виконує. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з наданим банком розрахунком, у [PERSON] за вказаним кредитним договором від 22.09.2010р. станом на 14.05.2024р. виникла заборгованість в розмірі 43 224,97 грн., що складається із заборгованості за тілом кредита 35 940 грн. та заборгованості за простроченими відсотками 7 284,97 грн. (а.с. 56 83). Наявність заборгованості з повернення тіла кредиту підтверджується наданими позивачем доказами, в тому числі, розрахунком представника позивача та випискою з особового карткового рахунку відповідачки [PERSON] , які останньою не спростовані, контррозрахунку нею не надано, клопотань про призначення судом економічної експертизи не заявлялось. Надання кредиту відповідачці підтверджується також наданими кредитором доказами (розрахунком заборгованості, анкетою-заявою від 22.09.2010р.). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, на підставі частини другої статті 530 ЦК України АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.07.2019р. (провадження 14-131цс19). Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що відповідачем були порушені зобов`язання, передбачені кредитним договором у частині повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами. Таким чином відповідачем не виконано зобов`язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком суми заборгованості по договору. Матеріали справи не містять докази погашення відповідачкою заборгованості за кредитним договором, таким чином, суд погоджується з доводами позивача щодо наявності порушення відповідачкою грошового зобов`язання та наявності правових підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин між сторонами як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, за якою боржник на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням розміру процентів, встановлених договором. Норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора. Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України). Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, що є порушенням законних прав ті інтересів позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно положень ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог АТ КБ «Приват Банк». Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422, 40 грн. (а.с. 214). На підставі викладеного та

Outcome: approved