Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

16.01.2025 року до суду з Нововодолазького районного суду Харківської області надійшла вказана цивільна справа як помилково направлена, в якій позивач в особі свого представника за довіреністю просив суд стягнути з відповідача на його користь 245180,00 грн. заборгованості за п`ятьма кредитними договорами: - за кредитним договором №27010-02/2024, укладеним 25.02.2024 року між відповідачем та ТОВ «Стар файненс груп», вимогу за яким 24.06.2024 року було передано позивачеві на підставі договору факторингу №24062024, укладеним між первинним кредитором ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», борг за яким складається із 28000,00 грн., з яких 8000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 20000,00 грн. - суми заборгованості за відсотками; - за кредитним договором №31659-02/2024, укладеним 28.02.2024 року між відповідачем та ТОВ «Стар файненс груп», вимогу за яким 24.06.2024 року було передано позивачеві на підставі договору факторингу №24062024, укладеним між первинним кредитором ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», борг за яким складається із 3500,00 грн., з яких 1000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 2500,00 грн. - суми заборгованості за відсотками; - за кредитним договором №7565798 від 09.02.2024 року, укладеного між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна», вимогу за яким 27.09.2024 року було передано позивачеві на підставі договору факторингу №27092024, укладеним між первинним кредитором ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», борг за яким складається із 43480,00 грн., з яких 12000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 31680,00 грн. - суми заборгованості за відсотками; - за кредитним договором №14829-02/2024 від 09.02.2024 року, укладеного між відповідачем та ТОВ «Аванс кредит», вимогу за яким 20.06.2024 року було передано позивачеві на підставі договору факторингу №20062024, укладеним між первинним кредитором ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», борг за яким складається із 80000,00 грн., з яких 20000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 60000,00 грн. - суми заборгованості за відсотками; - за кредитним договором №47195-02/2024 від 09.02.2024 року, укладеного між відповідачем та ТОВ «Аванс кредит», вимогу за яким 25.07.2024 року було передано позивачеві на підставі договору факторингу №25072024, укладеним між первинним кредитором ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», борг за яким складається із 4000,00 грн., з яких 1000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 3000,00 грн. - суми заборгованості за відсотками; - за договором позики №6908724 від 09.02.2024 року, укладеного між відповідачем та ТОВ «Маніфою», вимогу за яким 25.07.2024 року було передано позивачеві на підставі договору факторингу №11012024 з урахуванням додаткової угоди №5 та за реєстру боржників №5 від 17.07.2024 року , укладеним між первинним кредитором ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», борг за яким складається із 86000,00 грн., з яких 25000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 48500,00 грн. - суми заборгованості за відсотками. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3677,70 грн. Ухвалою судді від 27.01.2025 року провадження у справі було відкрито у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження, визначено підсудність справи на підставі ч.9 ст.28 ЦПК України, наданий відповідачу час для подання відзиву, здійснено виклик відповідача за останнім відомим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.123-124). Ухвалою суду від 17.02.2025 року підготовче провадження у справі було закрито та справу було призначено до розгляду по суті, здійснено виклик відповідача через офіційний веб-сайт судової влади України (а.с.131-132). Позивач для розгляду справи по суті не прибув, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином засобами електронного суду (а.с.137-138), надав разом із позовною заявою заяву, що в разі слухання справи у загальному позовному провадженні, проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника (а.с.10, зворотній бік). Відповідач для розгляду справи по суті не прибув, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України у порядку ч.11 ст.128 та ч.10. ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Справа розглядається у загальному порядку. Дослідивши позовну заяву з доданими до неї позивачем доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. При вирішенні справи по суті суд вважає за необхідне надати висновок суду щодо можливості стягнення з відповідача по кожній з п`яти заявлених вимог. Відносно договору про надання фінансового кредиту №27010-02/2024 від 25.02.2024 року, судом встановлено, що він був укладений в електронній формі між відповідачем та первинним кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» - на суму 8000,00 грн., строком 100 днів до 03.06.2024 року зі сплатою незмінною процентної ставки у розмірі 2,50% на день на суму заборгованості за кредитом (а.с.13-16). Даних про перерахування коштів первинним кредитором відповідачу матеріали справи не містять. Вимоги до відповідача були передані позивачу на підставі договору факторингу №24062024 від 24.06.2024 року (а.с.28-29), за яким вимоги щодо відповідача надійшли у реєстрі боржників на суму, заявлену у позовній заяві у розмірі 28000,00 грн., що підтверджується відповідним витягом (а.с.31) та актом прийому-передачі реєстру боржників (а.с.30). В той же час суду не було надано повний текст договору факторингу, що унеможливлює перевірку того факту, чи було позивачем оплачено первинному кредитору вартість вимоги, яка приймається, зокрема щодо відповідача, оскільки у визначенні термінів йде мова ціну продажу, тобто ціну придбання фактором у клієнта вимоги щодо вимог загалом і конкретного боржника зокрема, що вказує на те, що без повного тексту договору факторингу не можливо встановити факт оплати вартості переходу права вимоги до позивача від первинного кредитора. Таким чином, судом підтверджено факт укладання договору між первинним кредитором та відповідачем, однак не підтверджено факт перерахування відповідачу коштів первинним кредитором та факт укладення договору факторингу між первинним кредитором та позивачем в частині оплати за вартість придбаних вимог, зокрема, і щодо відповідача. Відповідно у задоволенні позовних вимог в частині договору про надання фінансового кредиту №27010-02/2024 від 25.02.2024 року слід відмовити за недоведеністю. Відносно договору про надання фінансового кредиту №31659-02/2024 від 28.02.2024 року, судом встановлено, що він був укладений в електронній формі між відповідачем та первинним кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» - на суму 1000,00 грн., строком 100 днів до 06.06.2024 року зі сплатою незмінною процентної ставки у розмірі 2,50% на день на суму заборгованості за кредитом (а.с.20-23). Даних про перерахування коштів первинним кредитором відповідачу матеріали справи не містять. Вимоги до відповідача були передані позивачу на підставі договору факторингу №24062024 від 24.06.2024 року (а.с.28-29), за яким вимоги щодо відповідача надійшли у реєстрі боржників на суму, заявлену у позовній заяві у розмірі 3000,00 грн., що підтверджується відповідним витягом (а.с.31) та актом прийому-передачі реєстру боржників (а.с.30). В той же час суду не було надано повний текст договору факторингу, що унеможливлює перевірку того факту, чи було позивачем оплачено первинному кредитору вартість вимоги, яка приймається, зокрема щодо відповідача, оскільки у визначенні термінів йде мова ціну продажу, тобто ціну придбання фактором у клієнта вимоги щодо вимог загалом і конкретного боржника зокрема, що вказує на те, що без повного тексту договору факторингу не можливо встановити факт оплати вартості переходу права вимоги до позивача від первинного кредитора. Таким чином, судом підтверджено факт укладання договору між первинним кредитором та відповідачем, однак не підтверджено факт перерахування відповідачу коштів первинним кредитором та факт укладення договору факторингу між первинним кредитором та позивачем в частині оплати за вартість придбаних вимог, зокрема, і щодо відповідача. Відповідно у задоволенні позовних вимог в частині договору про надання фінансового кредиту №31659-02/2024 від 28.02.2024 року слід відмовити за недоведеністю. Відносно договору №7565798 про надання споживчого кредиту від 09.02.2024 року, судом встановлено, що він був укладений в електронній формі між відповідачем та первинним кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» - на суму 12000,00 грн., строком 360 днів зі сплатою процентів у розмірі 2,20% кожні 30 днів на суму заборгованості за кредитом (а.с.38-47). Даних про перерахування коштів первинним кредитором відповідачу матеріали справи не містять. Вимоги до відповідача були передані позивачу на підставі договору факторингу №27092024 від 27.09.2024 року (а.с.48-50), за яким вимоги щодо відповідача надійшли у реєстрі боржників на суму, заявлену у позовній заяві у розмірі 43680,00 грн., що підтверджується відповідним витягом (а.с.52) та актом прийому-передачі реєстру боржників (а.с.51). В той же час суду не було надано повний текст договору факторингу, що унеможливлює перевірку того факту, чи було позивачем оплачено первинному кредитору вартість прав вимоги, відповідно до невказаних сум у п.3.2 та 3.3 вищевказаного договору факторингу, оскільки права вимоги набуваються виключно після їх оплати фактором на підставі п.3.4 договору факторингу. Таким чином, судом підтверджено факт укладання договору між первинним кредитором та відповідачем, однак не підтверджено факт перерахування відповідачу коштів первинним кредитором та факт укладення договору факторингу між первинним кредитором та позивачем в частині оплати за вартість придбаних вимог, зокрема, і щодо відповідача. Відповідно у задоволенні позовних вимог в частині договору №7565798 про надання споживчого кредиту від 09.02.2024 року слід відмовити за недоведеністю. Відносно договору про надання фінансового кредиту №14829-02/2024 від 09.02.2024 року, судом встановлено, що він був укладений в електронній формі між відповідачем та первинним кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» - на суму 20000,00 грн., строком 120 днів зі сплатою процентів у розмірі 2,50% на день на суму заборгованості за кредитом (а.с.59-62). Даних про перерахування коштів первинним кредитором відповідачу матеріали справи не містять. Вимоги до відповідача були передані позивачу на підставі договору факторингу №20062024 від 20.06.2024 року (а.с.67-69), за яким вимоги щодо відповідача надійшли у реєстрі боржників на суму, заявлену у позовній заяві у розмірі 80000,00 грн., що підтверджується відповідним витягом (а.с.71) та актом прийому-передачі реєстру боржників (а.с.70). В той же час суду не було надано повний текст договору факторингу, що унеможливлює перевірку того факту, чи було позивачем оплачено первинному кредитору вартість прав вимоги, відповідно до невказаних сум у п.3.2 та 3.3 вищевказаного договору факторингу, оскільки права вимоги набуваються виключно після їх оплати фактором на підставі п.3.4 договору факторингу. Таким чином, судом підтверджено факт укладання договору між первинним кредитором та відповідачем, однак не підтверджено факт перерахування відповідачу коштів первинним кредитором та факт укладення договору факторингу між первинним кредитором та позивачем в частині оплати за вартість придбаних вимог, зокрема, і щодо відповідача. Відповідно у задоволенні позовних вимог в частині договору про надання фінансового кредиту №14829-02/2024 від 09.02.2024 року слід відмовити за недоведеністю. Відносно договору про надання фінансового кредиту №47195-02/2024 від 28.02.2024 року, судом встановлено, що він був укладений в електронній формі між відповідачем та первинним кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» - на суму 1000,00 грн., строком 120 днів зі сплатою процентів у розмірі 2,50% на день на суму заборгованості за кредитом (а.с.74-77). Даних про перерахування коштів первинним кредитором відповідачу матеріали справи не містять. Вимоги до відповідача були передані позивачу на підставі договору факторингу №25072024 від 25.07.2024 року (а.с.80-82), за яким вимоги щодо відповідача надійшли у реєстрі боржників на суму, заявлену у позовній заяві у розмірі 4000,00 грн., що підтверджується відповідним витягом (а.с.84) та актом прийому-передачі реєстру боржників (а.с.83). В той же час суду не було надано повний текст договору факторингу, що унеможливлює перевірку того факту, чи було позивачем оплачено первинному кредитору вартість прав вимоги, відповідно до невказаних сум у п.3.2 та 3.3 вищевказаного договору факторингу, оскільки права вимоги набуваються виключно після їх оплати фактором на підставі п.3.4 договору факторингу. Таким чином, судом підтверджено факт укладання договору між первинним кредитором та відповідачем, однак не підтверджено факт перерахування відповідачу коштів первинним кредитором та факт укладення договору факторингу між первинним кредитором та позивачем в частині оплати за вартість придбаних вимог, зокрема, і щодо відповідача. Відповідно у задоволенні позовних вимог в частині договору про надання фінансового кредиту №47195-02/2024 від 28.02.2024 року слід відмовити за недоведеністю. Відносно договору позики №6908724 від 09.02.2024 року, судом встановлено, що він був укладений в електронній формі між відповідачем та первинним кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» - на суму 25000,00 грн., строком 80 днів до 29.04.2024 року зі сплатою незмінною процентної ставки у розмірі 2,50% на день на суму заборгованості за кредитом (а.с.87-93). Даних про перерахування коштів первинним кредитором відповідачу матеріали справи не містять. Вимоги до відповідача були передані позивачу на підставі договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024 року (а.с.97-99) з урахуванням додаткової угоди №5 до нього від 17.07.2024 року (а.с.100) та реєстру боржників №5 від 17.07.2024 року (а.с.101), що підтверджується витягом з реєстру боржників №5 (а.с.102). В той же час суду не було надано повний текст додаткової угоди №5 до договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024 року, що унеможливлює перевірку того факту, чи було позивачем оплачено первинному кредитору вартість вимоги, яка приймається, зокрема щодо відповідача, оскільки у п.2 додаткової угоди вказана ціна продажу не вказана та відсутні докази сплати вказаних коштів позивачем первинному кредиту, а самі права вимоги переходять до позивача виключно після сплати ціни продажу. Таким чином, судом підтверджено факт укладання договору між первинним кредитором та відповідачем, однак не підтверджено факт перерахування відповідачу коштів первинним кредитором та факт укладення договору факторингу між первинним кредитором та позивачем в частині оплати за вартість придбаних вимог, зокрема, і щодо відповідача. Відповідно у задоволенні позовних вимог в частині договору позики №6908724 від 09.02.2024 року слід відмовити за недоведеністю. Підсумовуючи, суд приходить до думки, що в даній справі позивач належними доказами не підтвердив факт отримання відповідачем кредитних коштів від первинних кредиторів, а також факт сплати позивачем на користь усіх первинних кредиторів за усіма вимогами по шістьох договорах вартості придбання вимог до відповідача. Відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо кожної із 6 заявлених вимог. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed