Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

09 вересня 2024 року концерн «МТМ» в особі представника за довіреністю Прокоп`євої Т.О. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] за індивідуальним договором про надання комунальної послуги з постачання теплової енергії №74201971 від 01 листопада 2021 року за період з 01 листопада 2021 року по 30 квітня 2024 року на користь концерну суму грошової заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії в розмірі 70754,20 гривні а також судовий збір у розмірі 2422,40 гривні. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачка є власницею нежитлового приміщення №2 (літ.А) за адресою: [ADDRESS] . На офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» 02.10.2021 опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води. З 01.11.2021 року між позивачем та відповідачем укладено типовий індивідуальний договір №74201971 про надання послуг з постачання теплової енергії. В період з 01.11.2021 року по 30.04.2024 року відповідачу надавалися послуги з постачання теплової енергії загальним розміром 70754,20 грн. Вказані послуги відповідачем не оплачені. Ухвалою судді від 09 вересня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи по суті з повідомленням (викликом) сторін. 03 жовтня 2024 року від представника відповідача адвоката Сєдова М.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач з позовними вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позивачем не підтверджено укладення між відповідачем та позивачем типового індивідуального договору №74201971 про надання послуги з постачання теплової енергії. Крім того, між позивачем та відповідачем існує діючий укладений договір про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді, жодних повідомлень про його розірвання не надходило, тому посилання позивача на укладеність нового типового договору №74201971 від 01.11.2021 року не відповідає дійсності та суперечить нормам матеріального права, які стосуються порядку укладення, розірвання та виконання договорів. У позові вказано, що приміщення обладнане приладом обліку теплової енергії, встановлення якого відбулось у відповідності до приписів діючого законодавства України, однак у спірний період, з листопада 2021 року по квітень 2024 року, послуги з постачання теплової енергії відповідач не отримувала, про що свідчить архів показників опалення. На підтвердження існування заборгованості позивач надає розрахунок основного боргу, який не містить в собі арифметичні розрахунки та номери формул Методики 315 розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, а містить лише суми, нараховані позивачем одноособово, що позбавляє відповідача здійснити контррозрахунок стягуваної суми. 22 листопада 2024 року від представника позивача Прокоп`євої Т.О. через «Електронний суд» подано клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткові письмові докази. 27 січня 2025 року через «Електронний суд» надійшла заява про вступ у справу як представника відповідача адвоката Непомняшего Я.В. 20 лютого 2025 року представник позивача Прокоп`єва Т.О. подала заяву про задоволення позову та розгляд справи без її участі. 20 лютого 2025 року представник відповідачки адвокат Непомнящий Я.В. надав заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження без його участі. Проти задоволення позову заперечує, з підстав викладених у відзиві. За таких обставин, з урахуванням поданих сторонами заяв з процесуальних питань, доказів, клопотань і пояснень, а також попередньої участі в судових засіданнях, суд не вбачає перешкод для завершення розгляду справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачці [PERSON] , з 09 грудня 2019 року на праві власності належить нежитлове приміщення 2 за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 223,4 кв.м. (а.с.12.) [ADDRESS] , межа балансової належності знаходиться в підвалі житлового будинку [ADDRESS] , та з початку опалювального періоду 2023-2024 років засувка по межі балансової належності перекрита і опломбована. Акт обстеження від 23.02.2024 року. На підставі службової записки відділу з технічного аудиту №128/43 від 01.03.2024 року зняті нарахування за теплові витрати трубопроводами системи опалення від межі розподілу до місця встановлення приладу обліку за опалювальний період 2023-2024 років. 30.04.2024 року згідно рішення ЗМРВК №194 від 23.04.2024 року окремо розташована будівля [ADDRESS] була від`єднана від зовнішніх інженерних мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. (а.с.13-14) Будівля №14а по [ADDRESS] обладнана технічним приладом обліку «CAMLEX KOMPAKT 15-1,5» №012800 049329, показання якого за весь спірний період, з листопада 2021 року по квітень 2024 року становлять 386,779 Гкал(м3). (а.с.15-31) Вартість таких послуг сторона позивача визначила у 70 754,20 гривні. (а.с.14зв.) Вирішуючи позов про стягнення вказаних коштів, суд виходить з такого. Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п.2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо. (п. 2.2 Статуту) Згідно з ч.7 ст. 14 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньо-будинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону. Частиною 5 статті 13 даного Закону встановлено, що в разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. 02.10.2021 року Концерн «Міські теплові мережі» оприлюднив на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування Запорізької міської ради (можна знайти у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням http://zp.gov.ua/uk/articeles/item/10370/ukladannya-publichnih-dogovoriv-z-koncernom-miski-teplovi-merezhi-) та на власному офіційному веб-сайті (можна знайти у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням http//teploseti.zp.ua/ua/for_consumers/Public_contracts/) індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання. Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається так як вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин. Крім того ч.6 ст. 633 ЦКУ передбачено, що умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору є нікчемними. Тому, з 01.11.2021 року між позивачем та відповідачем укладено типовий індивідуальний договір №74201971 про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Пунктом 4 Типового індивідуального договору №74201971 встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги. Згідно з п.5 Типового договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Відповідно до п.11 Типового договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 року №315 (далі Методика). Вказана Методика встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг. Окремо розташована будівля по [ADDRESS] оснащена двома приладами комерційного обліку теплової енергії, обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення визначається за показаннями вузлів комерційного обліку. Нарахування у спірному періоді здійснювалися по двоставковому формату тарифу по ставці (умовно - постійні витрати) плата за приєднане теплове навантаження згідно з даними теплового навантаження будівлі, пропорційно опалюваній площі приміщення відповідача. Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року №315 встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг. Відповідно до визначення, передбаченого Методикою, опалюване приміщення це приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньо-будинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Окрім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17, провадження № 14-448цс19, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21, провадження № 61-2572св22, зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Проте, суд вважає необхідним звернути увагу на наступне. Як вбачається з матеріалів позову, концерном «МТМ» надавались послуги з постачання теплової енергії [PERSON] в нежитлове приміщення №2, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] за період з 01.11.2021 року по 30.04.2024 року на загальну суму 70754,20 грн, що підтверджується розрахунком суми грошової заборгованості. При обстеженні відділом з технічного аудиту нежитлової будівлі за адресою [ADDRESS] було виявлено, що межа балансової належності даної будівлі знаходиться в підвалі житлового будинку по [ADDRESS] та з початку опалювального періоду 2023-2024 року засувка на межі балансової належності перекрита і опломбована. Акт обстеження від 23.02.2024 року. 30.04.2024 року Концерном «МТМ» складено акт про відключення системи опалення 30.04.2024 року згідно рішення ЗМРВК №194 від 23.04.2024 року окремо розташована нежитлова будівля за адресою [ADDRESS] була від`єднана від зовнішніх інженерних мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. Таким чином, нарахування вартості послуг з постачання теплової енергії, на думку суду, мають проводитись відповідно до показників приладу обліку теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , нежитлове приміщення №2. Позивачем разом з позовною заявою подано до суду розрахунок основного боргу за договором №74201971, інформацію щодо нарахувань за послугу з постачання теплової енергії за договором №74201971, інформацію по нарахуванням споживача, копії рахунків за постачання теплової енергії №74201971. Проте, із зазначених довідок не вбачається з якого саме приладу обліку знято показання обсягу отриманих послуг. Показання приладу обліку «CAMLEX KOMPAKT 15-1,5» №012800 049329 (що встановлений у будівлі [ADDRESS] ) за спірний період жодного разу не змінювались, і становлять 386,779 Гкал(м3) як на листопад 2021 року, так і до квітня 2024 року. У постанові від 23 січня 2018 року (справа № 755/7704/15-ц, провадження № 61-283 св 18) Верховним Судом зазначено, що належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Позивачем не надано суду дані необхідні для перевірки наданого розрахунку, що унеможливлює встановлення розміру заборгованості за наданими послугами, яка підлягає стягненню з відповідачки. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті\~81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1, 2, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті\~89 ЦПК України). Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Відповідно до Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830, теплопостачальною організацією формуються рахунки на оплату спожитої послуги та надаються споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Пунктом 34 Правил визначено, що рахунок на оплату спожитої послуги надається споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Рахунки на оплату спожитої послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів послуг, на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до\~Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та надаються споживачу (його представнику) у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги, визначеного договором. Матеріали справи не містять жодного\~рахунку на оплату спожитої послуги або доказів їх надсилання відповідачці. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено заявлений у позові розмір заборгованості відповідача за надані послуги, який би врахував обсяг наданої йому послуги, із зазначенням порядку здійснення нарахування з використанням відповідного пункту Методики. Тому, за відсутності належного розрахунку, який би відповідав фактичним обставнинам справи та підтверджував дійсний розмір заборгованості відповідача, у задоволені позові слід відмовити.

Outcome: dismissed