Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

09 серпня 2024 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Крутько І.М. звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці загальною площею 574 кв.м., в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову вказує, що за адресою [ADDRESS] (колишня назва та адреса [ADDRESS] ), [PERSON] з 1988 року проживала у цивільному шлюбі з його покійним батьком [PERSON] . 12 грудня 1989 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання. В цей же день, 12 грудня 1989 року [PERSON] склала заповіт на ім`я позивача, яким заповіла йому житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Заповіт посвідчено державним нотаріусом восьмої Харківської державної нотаріальної контори Васьковою Л.Е., р № 1-8420. Заповіт є чинним на час смерті [PERSON] . Відповідно до реєстраційного посвідчення на об`єкт нерухомого майна від 17 лютого 2000 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» посвідчує, що житловий будинок з надвірними будівлями в цілому, розташований за адресою: [ADDRESS] ), зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом восьмої Харківської державної нотаріальної контори 12.12.1989 року № 1-8417. Після смерті [PERSON] . [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Факт смерті [PERSON] від нього був прихований [PERSON] , та про нього йому стало відомо лише після отримання копії позовної заяви. З метою реалізації права на спадкування він звернувся до суду з позовом про надання додаткового строку на прийняття спадщини. Постановою Апеляційного суд Харківської області від 16 серпня 2018 року по цивільні справі № 640/13714/17 у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом було відмовлено, зустрічний позов [PERSON] про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, задоволено. Постановою Верховного Суду від 10.06.2020 по справі № 640/13714/17 рішення апеляційної інстанції залишено в силі. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ніколаєнко А.С. з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування за заповітом, однак через відсутність у оригіналів правовстановлюючих документів, постановою від 10 серпня 2020 року нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про спадщину за заповітом. З матеріалів позову [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом та спадкової справи вбачається, що оригінали правовстановлюючих документів, а саме: Договір довічного утримання від 12 грудня 1989 року, укладений між батьком позивача та [PERSON] , копія заповіту, технічний паспорт, інформаційна довідка щодо технічного стану нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , знаходяться у володінні [PERSON] . На звернення витребувати ці документи у володільця або отримати дублікати, нотаріусом було відмовлено, особисте спілкування з [PERSON] про надання документів для оформлення спадщини не привели до позитивного вирішення даного питання. 13 липня 2021 року позивач звернувся до Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 357 КК України. Постановою від 20.04.2023 року кримінальне провадження № 1202126130001159 від 14.07.2021 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Спадщина за заповітом [PERSON] на користь [PERSON] складається з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ). Факт смерті [PERSON] [INFO] , підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 114, від 03.01.2017 року. Факт наявності заповіту підтверджується заповітом, посвідченим державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори 12.12.1989 року за реєстровим № І-8420. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину порушує його право на спадкування за заповітом та набуття права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Оформити спадщину через нотаріальну контору та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач не має можливості, а тому він змушений звернутися до суду із даною позовною заявою. Відповідно до інформаційної довідки з Єдиного державного демографічного реєстру від 12.08.2024 року за №735519, за вказаними параметрами особу відповідача [PERSON] не знайдено. 16 серпня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. 26 серпня 2024 року до суду від представника позивача надійшла заява на виконання ухвали суду від 16 серпня 2024 року, недоліки позовної заяви усунуто. 27 серпня 2024 року на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України судом направлено запити до Управлінню реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради, а також до Головного управління\~державної міграційної\~служби України\~в Харківській\~області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи відповідача, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова за № 12-0002851-2024, за вказаними параметрами запиту відомості відсутні. Відповідно до повідомлення Т.в.о. першого заступника начальника ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, Довгопола О., станом на 03.09.2024 року за відомчою інформаційною системою ДМС України місце проживання [PERSON] , [INFO] , на території Харківської області не зареєстроване. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи. Відповідно до ч.10 ст.187 ЦПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Витребувано з П`ЯТОЇ ХАРКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ копію нотаріальної справи щодо посвідчення 12.12.1989 договору довічного утримання, який зареєстроапно у реєстрі за № І-8417. Витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ніколенка Андрія Сергійовича копію спадкової справи № 10/2017, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Копію позовної заяви разом з ухвалою про відкриття провадження направлено на адресу останнього відомого зареєстрованого місця проживання відповідача: [ADDRESS] , відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось до суду, отримано сином 29.09.2024 Чайка (а.с. 66) 15 жовтня 2024 року на адресу суду направлено лист П`ЯТОЇ ХАРКІВСЬКОЇ\~МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ\~НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ, за змістом якого встановлено, що надати витребувані документи щодо посвідчення 12.12.1989 договору довічного утримання, який зареєстровано у реєстрі за № 1-8417, не можливо, оскільки останні направлено за належністю до Харківського обласного державного нотаріального архіву. Документи П`ЯТОЇ ХАРКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ передані до Харківського обласного державного нотаріального архіву по 1994 рік включно. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2024 року, клопотання представника позивача адвоката Крутько Ірини Миколаївни про витребування доказів по цивільній справі за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Крутько Ірина Миколаївна до [PERSON] про визнання\~права власності\~в порядку\~спадкування за\~заповітом задоволено. Витребувано з Харківського обласного державного нотаріального архіву завірену належним чином копію нотаріальної справи щодо посвідчення 12.12.1989 договору довічного утримання, який зареєстрований у реєстрі за № 1-8417 та посвідчений державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Васіковою Л.Е. 31 жовтня 2024 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ніколенко Андрій Сергійович на виконання ухвали надав до суду копію спадкової справи № 10/2017. 25 листопада 2024 року представник позивач [PERSON] надала до суду уточнену позовну заяву з частині правових підставі, просила залучити витребувані матеріали Харківського обласного державного нотаріального архіву. Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на задоволенні з підстав зазначених в позові, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про приначені судові засідання повідомлялась належним чином, повідомлення про судове засідання призначене на 22 жовтня 2024 року копію позовної заяви разом з ухвалою про відкриття провадження направлено на адресу останнього відомого зареєстрованого місця проживання відповідача: [ADDRESS] , відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось до суду, останнє отримано сином 29.09.2024 Чайка (а.с. 66), Також, відповідач була повідомлена, відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. В підготовче судове засідання призначене на 25 листопада 2024 року судовий виклик відповідача здійснено за останньою відомою адресою її проживання, конверт повернувся з відміткою, адресат відсутній за вказаною адресою, (а.с. 78), також відповідач була повідомлена, відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. В судове засідання призначене на 16 грудня 2024 року судовий виклик відповідача здійснено за останньою відомою адресою її проживання, конверт повернувся з відміткою, адресат відсутній за вказаною адресою, (а.с. 157), також відповідач була повідомлена, відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. В судове засідання призначене на 21 січня 2025 року судовий виклик відповідача здійснено за останньою відомою адресою її проживання, конверт повернувся з відміткою, адресат відсутній за вказаною адресою, (а.с. 162), також відповідач була повідомлена, відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. В судове засідання призначене на 18 лютого 2025 року судовий виклик відповідача здійснено за останньою відомою адресою її проживання, конверт повернувся з відміткою, адресат відсутній за вказаною адресою, (а.с. 166), також відповідач була повідомлена, відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідач зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надав, відзиву на позовну заяву також не надав. Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України , предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Частиною 2 статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] у віці 79 років померла [PERSON] , про що Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області зроблено актовий\~запис №\~114,\~від 03.01.2017\~року та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до копії реєстраційного посвідчення на об`єкт нерухомого майна від 17 лютого 2000 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» посвідчує, що житловий будинок з надвірними будівлями в цілому, розташований за адресою: [ADDRESS] ), зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом восьмої Харківської державної нотаріальної контори 12.12.1989 року № 1-8417. 12 грудня 1989 року між [PERSON] батьком позивача [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання. 12 грудня 1989 року [PERSON] склала заповіт на ім`я позивача, тобто, сина покійного [PERSON] [PERSON] , яким заповіла житловий будинок з надвірними будівлями в цілому, розташований за адресою: [ADDRESS] ), зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом восьмої Харківської державної нотаріальної контори 12.12.1989 року № І-8417 позивачу [PERSON] . Заповіт є чинний. Відповідно до довідки № 1145103 від 02.04.2024 КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору довічного утримання від 12.12.1989 посвідчений Восьмою Харківською нотаріальною конторою р. 1-8417. Згідно домової книги померла [PERSON] мешкала за адресою [ADDRESS] . З постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії вбачається, що 14 березня 2017 року до ПН ХМНО Ніколенко А.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась її донька [PERSON] 03 серпня 2018 року до ПН ХМНО Ніколенко А.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся представник [PERSON] за дорученням, [PERSON] із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] (колишня в`їзд Вологодський б. 10). Однак при розгляді заяви було встановлено, що при зверненні не надано правовстановлюючих документів у зв`язку з чим 10 серпня 2020 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. 13 липня 2021 року позивач звернувся до Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 357 КК України. Постановою від 20.04.2023 року кримінальне провадження № 1202126130001159 від 14.07.2021 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. В матеріалах спадкової справи міститься фотокопія заповіту, заповіт зареєстровано в спадковому реєстрі, що підтверджується витягом, номер у спадковому реєстрі 1790776, номер в реєстрі нотаріальних дій 1-8420, дата посвідчення [INFO] . Заповіт є чинним, не скасований, не змінений, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), яка наявна в матеріалах спадкової справи та копія якої міститься в матеріалах даної справи (а.с. № 90) З постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії яка знаходиться у спадковій справі вбачається, що 14.03.2017 року до ПН ХМНО Ніколенко А.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась її донька [PERSON] . 23.08.2017 року [PERSON] звернулась із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] . Однак при розгляді спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] було встановлено, що спадкодавцем було складено заповіт відповідно до якого [PERSON] належний їй житловий будинок за надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] заповіла [PERSON] у зв`язку з чим [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою Апеляційного суд Харківської області від 16 серпня 2018 року по цивільні справі № 640/13714/17 у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом було відмовлено, зустрічний позов [PERSON] про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, задоволено. Постановою Верховного Суду від 10.06.2020 по справі № 640/13714/17 рішення апеляційної інстанції залишено в силі. Житловий будинок з надвірними\~будівлями [ADDRESS] (колишня\~назва та\~адреса [ADDRESS] ,\~розташований на\~земельній ділянці\~загальною площею\~574\~кв.м.,\~ належав [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом восьмої Харківської державної нотаріальної контори 12.12.1989 року № 1-8417. [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] за заповітом. Постановою ПН ХМНО Ніколенко А.С. від 10 серпня 2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю усіх необхідних документів у спадковій справі. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину порушує право позивача на спадкування та набуття права власності на спірне нерухоме майно, за захистом якого [PERSON] змушений звернутись до суду, оскільки в позасудовому порядку його захистити неможливо. Відповідно до матеріалів спадкової справи вказаний заповіт є чинним, не скасований, не змінений, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), яка наявна в матеріалах спадкової справи та копія якої міститься в матеріалах даної справи. Спадкоємець не може оформити належне право власності на частину будинку в порядку спадкування за заповітом відповідно до вимог закону. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідністю зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідністю зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Позивач у встановленому законом порядку від спадщини не відмовлявся. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до п. п. 4.15, 4.16 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі статтею 392 ЦК України, особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Статтею 16 ЦК передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановлюючого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням зацікавлених осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку. Суд встановив, що спір виник в зв`язку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально. Відповідно до положень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Житловий будинок з надвірними\~будівлями [ADDRESS] (колишня\~назва та\~адреса [ADDRESS] ,\~розташований на\~земельній ділянці\~загальною площею\~574\~кв.м.,\~ належав [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом восьмої Харківської державної нотаріальної контори 12.12.1989 року № 1-8417. За життя [PERSON] складено заповіт відповідно до якого [PERSON] належний їй житловий будинок за надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] заповіла позивачу [PERSON] . Заповіт є чинним, не скасований, не змінений, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), яка наявна в матеріалах спадкової справи та копія якої міститься в матеріалах даної справи. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом свідчить про те, що право власності не визнається іншою особою, а тому є підставою для визнання за позивачем права власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . За таких обставин, оскільки позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження обставин, викладених на обґрунтування позову, у справі є законні підстави для ухвалення рішення про його задоволення, визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом. Згідно ч.1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved