Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

23.08.2024\~до суду\~надійшла позовна\~заява [PERSON] \~в особі\~представника адвоката\~Кузьмінова Дмитра\~Валерійовича до\~Головного управління\~Національної поліції\~в Запорізькій\~області,\~Запорізької обласної\~прокуратури,\~Головного управління\~Державної податкової\~служби у\~Запорізькій області,\~ [PERSON] ,\~третя особа\~ [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності. Позивач зазначає, що квартира за адресою: [ADDRESS] належала їй, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. [PERSON] померла [INFO] . Позивач є її єдиними спадкоємцем. Але вона не може реалізувати свої права, оскільки на квартиру накладені арешти. 15.05.2007 слідчій СВ УМВС України в Запорізькій області [PERSON] в межах кримінального провадження наклав арешт на майно [PERSON] . У даному кримінальному провадженні 25.05.2007 вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] засуджений до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 12.05.2020 старший державний виконавець Заводського ВДВС у м. Запоріжжі ПСМУМЮ м. Дніпро Баклаженко В.В. наклала арешт на усе майно [PERSON] на підставі виконавчого листа виданого Заводським районним судом м.Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу. Тому позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом зняття арешту, накладеного на квартиру за адресою: [ADDRESS] , номер запису про обтяження 4982453, дата та час державної реєстрації: 18.05.2010 16:22:18, підстава: постанова про накладення арешту на майно, б/н, від 15.05.2007 СВ УМВС України в Запорізькій області, сл. [PERSON] ; усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом зняття арешту, накладеного на квартиру за адресою: [ADDRESS] , номер запису про обтяження: 36468553 (спеціальний розділ), дата та час державної реєстрації: 12.05.2020 16:48:46, підстава: постанова про арешт майна боржника, серія та номер: 61501781, видавник: старший державний виконавець Баклаженко Вікторія Володимирівна Заводського ВДВС у м. Запоріжжі ПСМУМЮ м. Дніпро. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження із розглядом справи в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, встановлено сторонам строки на подання заяв по суті справи. 04.09.2024\~представник Головного\~управління Національної\~поліції в\~Запорізькій області\~подала відзив\~на позов,\~в якому\~зазначає,\~що питання\~зняття \~арешту у\~ даному\~випадку повинно\~розглядатися в\~порядку кримінального\~судочинства.\~ГУНП не\~є правонаступником\~ГУМВС України\~в Запорізької\~області,\~тому є неналежним відповідачем. Просить у позові до ГУНП відмовити. 06.09.2024 представник Запорізької обласної прокуратури подав відзив проти позову, в якому вказує, що прокуратура є неналежним відповідачем, оскільки арешт на майно позивача не накладала. У кримінальній справі №17910602 слідчим був накладений арешт на майно, що належало [PERSON] на праві власності (1/3 частини спірної квартири). Згідно з вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2009 у кримінальній справі № 1-20/2009 убачається, що [PERSON] визнано винним у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення та засуджено за ч.ч. 2,3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією майна. Вироком апеляційного суду Запорізької області від 16.02.2011 вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2009 в частині засудженого [PERSON] залишено без змін. Питання зняття арешту у даному випадку повинно розглядатися в порядку кримінального судочинства. Просить у позові до Запорізької обласної прокуратури відмовити. 06.09.2024 представник головного управління ДПС у Запорізької області подав відзив проти позову, в якому зазначає, що ГУ жодного відношення до існуючих арештів не має, права позивача ніяким чином не порушувало. Тому просить у позові відмовити. Ухвалою суду від 09.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні на 10 січня 2025 р. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Кузьмінов Д.В. на задоволенні позову наполягає на підставах, викладених в ньому. Представник Головного управління Національної поліції в Запорізькій області Трішина А.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає їх безпідставними з підстав та мотивів, викладених у відзивах. В судовому засіданні представник відповідача Запорізької обласної прокуратури Пацалюк О.Р. позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними з підстав та мотивів викладених у відзивах. Інші учасники в судове засідання не з`явилися. Про причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача [PERSON] адвокат Богославський В.А. подав заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши докази у їхній сукупності, суд дійшов таких висновків. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду 15 травня 2019 року в справі № 372/2904/17-ц, провадження № 14-496цс18 вказала на таке: «21.1. Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства». Отже вказаний позов слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Разом з цим, посилання ГУНП в Запорізькій області на те, що управління є неналежним відповідачем підлягають відхиленню, оскільки наразі територіальним органом Національної поліції в Запорізькій області, як юридичною особою публічного права, є саме ГУНП в Запорізькій області, яке виконує ті ж функції, що виконувало й ГУМВС України в Запорізької області. Встановлено, що 15.07.1997 [PERSON] подарувала квартиру за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та імені неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18.06.2016. Прізвище дружини [PERSON] . Зі спадкової справи до майна померлої [PERSON] вбачається, що з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася [PERSON] . Втім [PERSON] та [PERSON] звернулися з заявами про відмову від прийняття спадщини. Згідно з довідкою приватного нотаріуса ЗМНО Вовк І.І. № 968 від 26.06.2024 спадщину після [PERSON] прийняла [PERSON] . Згідно з ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом\~статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Чинне законодавство (стаття 1297 ЦК України) передбачає обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину. Так, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Виходячи зі змісту вищевказаних статей\~1268,\~1269,\~1270,\~1296 ЦК України\~ [PERSON] прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її матері [PERSON] , зокрема у вигляді нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] і фактично є власником цієї квартири. До теперішнього часу права [PERSON] , як власника спадкового майна щодо володіння, користування та розпорядження належним їй майном порушено, оскільки вона, діючи згідно приписів частини 1\~статті 1297 ЦК України\~не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно у зв`язку з наявним у Державному реєстрі арештом цього майна. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у\~статті 41 Конституції України, якою гарантовано, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до\~статті 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Щодо наявних арештів спірного майна суд зазначає про таке. Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2009 у кримінальній справі № 1-20/2009 [PERSON] визнано винним у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення та засуджено за ч.ч. 2,3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією майна. Вироком апеляційного суду Запорізької області від 16.02.2011 вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2009 залишено без змін. Згідно з листом Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2024 № 01-22/437/2024 за результатами службової перевірки встановлено відсутність даних щодо направлення на примусове виконання виконавчого листа про конфіскацію майна засудженого [PERSON] по кримінальній справі № 1-20/09. Працівнику канцелярії суду вказано на вжиття передбачених законом заходів щодо виконання вироку суду в частині додаткового покарання у виді конфіскації майна. З копії виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 332/2377/19 від 24.02.2020 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 374953 грн. та 3749,54 грн. вбачається, що постановою державного виконавця від 12.05.2020 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] 21.07.2021 виконавче провадження завершено на підставі п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 26.08.2024 року витребувані з Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) засвідчену належним чином копію виконавчого провадження № 61501781. З досліджених в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження № 61501781 витікає, що 10.03.2020 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) було відкрито виконавче провадження № 61501781 з примусового виконання виконавчого листа № 332/2377/19, виданого 24.02.2020 року Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення заборгованості на користь [PERSON] позики у сумі 374953,13 грн і судовий збір у розмірі 3749,54 грн. 22.07.2021 року виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання, що оформлено відповідною постановою - згідно п. 2 ч. 1 ст. 37. Підстава: Вжитими державним виконавцем заходами було встановлено, що боржник за вказаною адресою не проживає, місце роботи або інші джерела доходів боржника не відомі, що майно, належне боржникові і на яке можливо звернути стягнення відсутнє. За місцем знаходження боржника належне йому майно не виявлено і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку іншого майна виявилися безрезультатними. Документи: Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу (п. 2 ч. 1 ст. 37). Строк повторного пред`явлення: 22.07.2024 року. Оскільки стягувач не оскаржив цю постанову та не пред`явив повторно виконавчий лист до виконання у строк до 22.07.2024, з`ясування обставин щодо обґрунтованості постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа, не впливають на вирішення спору по суті. Крім того, суд погоджується із доводами представника позивачки щодо спливу строків давності виконання обвинувального вироку. Так, за приписом ч. 1\~ст. 80 КК України\~особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду. Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2009 у кримінальній справі № 1-20/2009 за обвинуваченням [PERSON] набрав законної сили 10.06.2009, строк давності виконання додаткового покарання у виді конфіскації сплив 11.06.2019 року, у зв`язку з чим на момент розгляду даної справи конфіскація проведена бути не може. Отже наявність на протязі тривалого часу нескасованого арешту майна є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Враховуючи те, що внаслідок наявних арештів майна позивачка не може належним чином реалізувати своє право власності, оскільки вона позбавлена змоги отримати свідоцтво про право на спадщину, не може в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а також враховуючи те, що натепер неможливо провести виконавчі дії щодо конфіскації майна, суд дійшов висновку, що на даний час відсутні законні підстави для арешту майна, яке належить позивачці, а тому вважає за необхідне позовну заяву задовольнити. Оскільки позивачем не заявлені вимоги щодо розподілу судових витрат, суд не вирішує це питання.

Outcome: approved