Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

03.12.2024 року представник позивача [PERSON] , адвокат Марущак О.Є. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позов мотивований тим, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина, спадкова маса якої складається з права власності на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку з кадастровим номером 3521110100:50:021:0017, розміром 0,0617 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, після смерті [PERSON] , оскільки являється його дружиною. Крім позивача, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його рідна донька - [PERSON] , [INFO] . Заяви про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріальної контори не подавала. Позивач спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] прийняла, шляхом подачі відповідної заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори Кіровоградської області. 14.11.2024 року позивач звернулась до державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на все спадкове майно, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва на все майно, у зв`язку з наявністю іншого спадкоємця за законом (донька - [PERSON] ), яка була зареєстрована разом зі спадкодавцем на день його смерті, а тому також прийняла спадщину. Позивач не може вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування всього спадкового будинку, так як її рідна донька [PERSON] була зареєстрована із спадкодавцем за однією адресою на день його смерті, але фактично не проживала за вказаною адресою з 2010 року,оскільки проживає в м. Москва, російської федерації. Реєстрація, відповідача по справі за місцем проживання спадкодавця, в даному випадку не є свідченням прийняття спадщини, оскільки вона не проживала за місцем реєстрації разом з ним, а отже відсутній факт постійного проживання разом із спадкодавцем. Отже реєстрація одного місця проживання відповідача разом зі спадкодавцем носила суто формальний характер. Відповідач ніколи не приймала спільної зі спадкодавцем участі у витратах по утриманню дому, ведення спільного господарства та інше, оскільки проживали за різними адресами. Отже, відповідач у цій справі, не є такою, що прийняла спадщину, оскільки хоча й була на час відкриття спадщини зареєстрована із спадкодавцем за однією адресою, проте не проживала з ним. На підставі викладеного просить суд: 1) визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м.Гайворон Голованівського району Кіровоградської обласні, право власності на житловий будинок [ADDRESS] ; 2) визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м.Гайворон Голованівського району Кіровоградської області, право власності на земельну ділянку розміром 0,0617 га з кадастровим номером 3521110100:50:021:0017, з цільовим призначенням для будівництва і обслугбвування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.12.2024 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 27.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача, адвокат Марущак О.Є., в судовому засіданні підтримав позовну заяву з підстав зазначених у ній та просить суд її задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Відзив на позовну заяву до суду не надіслала. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач по справі являється її похресницею. Близько 20 років тому [PERSON] виїхала проживати на територію російської федерації, на час смерті [PERSON] відповідач не проживала в місті Гайворон. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона являється сусідкою позивача, знайома з нею вже 51 рік. Приблизно 20 років тому донька позивача та покійного [PERSON] виїхали на постійне місце проживання до російської федерації, відтоді в м. Гайворон не поверталася. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи та на підставі пояснень представника позивача та свікдів. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено,\~що [INFO] помер [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть (а.с. 5), після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадкодавцю [PERSON] належало право власності на спірний будинок [ADDRESS] , що підтвердується копією свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок № [NUMBER] від 06.11.2006 року (а.с. 13). З копії технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду [ADDRESS] , вбачається, що загальна площа будинку становить 73,20 м.кв. (а.с. 14-16). Згідно копії звіту про незалежну оцінку №2/11-24 від 01.11.2024 ринкова вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , становить 121897,00 грн. (а.с. 17-20). З копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.12.2019 року №НВ-3510493372019 вбачається, що земельні ділянці площею 0,0617 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , присвоєно кадастровий номер 3521110100:50:021:0017, з цільовим призначенням для будівництва і обслугбвування житлового будинку (а.с. 21-23). Згідно листа Гайворонської міської ради від №929 року відповідно до Реєстру територіальної громади [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на день його смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Станом на 27.04.2024 року відповідно до Реєстру територіальної громади за вказаною адресою на постійне місце проживання зареєстровані особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Аналогічні відомості про зареєстрованих осіб значаться також у витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №928 від 02.07.2024 року виданого відділом надання адміністративних послуг Гайворонської міської ради (а.с. 11). Позивач відноситься до першої черги спадкоємців за законом після смерті [PERSON] , відповідно до ст. 1261 ЦК України, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 6). Відповідач також відноситься до першої черги спадкоємців за законом після смерті [PERSON] , відповідно до ст. 1261 ЦК України, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9) та копією свідоцтва про одруження (а.с. 10). Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Разом з тим, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується листом Гайворонської міської ради від №929 року та витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №928 від 02.07.2024 року виданого ЦНАП Гайворонської міської ради (а.с. 11-12). Верховний Суд зауважує, що, якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17-ц (провадження № 61-27212св19) та від 27 лютого 2019 року у справі №471/601/17-ц (провадження № 61-38452св18). Суд зазначає, хоча місце проживання відповідача було зареєстроване на момент смерті спадковдавця за адресою проживання останнього, однак фактично відповідач разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживала, [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до російської федерації, що в судовому засіданні підтверджено показами свідків. Таким чином, відповідач не є такою, що прийняла спадщину в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) встановлено, що будь-яка інформація на померлого [INFO] [PERSON] відсутня. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом та таких, які матимуть право на обов`язкову частку у спадщині, судом не встановлено та до нотаріальної контори не звертались. Постановою № 240/02-31 від 14.11.2024 року державний нотаріус Гайворонської державної нотаріальної контори відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на все майно у зв`язку з наявністю іншого спадкоємця (а.с. 25). Ця постанова є обґрунтованою, тому відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», позивач може звернутися до суду з вимогами про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1270 ЦК України). Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, тобто згідно визначеної законом черговості спадкоємців. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на спірний житловий будинок є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в даній частині. Разом з тим, у матеріалах цивільної справи відсутні докази, що померли [PERSON] був власником спірної земельної ділянки площею 0,0617 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3521110100:50:021:0017. Таким чином вказана земельна ділянка не може входити до складу спадкової маси після смерті [PERSON] . Враховуючи викладене вище позов у даній частині не підлягає до задоволення.

Outcome: partial