Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 29 листопада 2018 р. Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було розглянуто цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на дитину, та судом ухвалено рішення стягувати щомісяця з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] до його повноліття на користь матері [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням чинності. Рішення набрало законної сили 02.01.2019 р., та 17.01.2019 р. було видано виконавчий лист по справі № 199/6564/18 для його примусового виконання. 23 січня 2019 р. державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження № 58180408 про стягнення аліментів на утримання дитини. Після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем було зроблено запити до податкової служби для виявлення доходів відповідача, для стягнення аліментів: у відповідача був дохід від роботи на посаді найманого працівника та дохід від здійснення підприємницької діяльності, як фізичної особи-підприємця. Позивач зазначає, що з заробітної плати [PERSON] , як найманого працівника, аліменти відраховувались на постійній основі, боргу немає; натомість, відрахувань від здійснення підприємницької діяльності не було, у зв`язку з чим від січня 2019 р. до травня 2020 р. аліменти не сплачувались, борг утворився в розмірі 44 097, 80 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів в межах ВП №58180408 відповідач частково сплатив борг у розмірі 6911,95 грн. у листопаді та грудні 2023 р., тобто вже більше ніж через три роки з моменту досягнення дитиною повноліття; станом на день звернення до суду відповідач має заборгованість в розмірі 37 185, 85 грн. (згідно розрахунку заборгованості державного виконавця у ВП № 58180408). На переконання позивача, відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, яке виникло за рішенням суду, на загальну суму 37 185, 85 грн. (станом на день звернення до суду). Позивачем виконаний розрахунок пені, який складає 40\~909,39 грн., тобто перевищує суму заборгованості, втім, оскільки на підставі ст. 196 СК України сума пені не може перевищувати розмір заборгованості, позивач просила суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 37\~185,85 грн., а також на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних за несвоєчасно сплачені аліменти в розмірі 9 991, 41 грн. Відповідач не скористався правом надання відзиву на позовну заяву. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 80 ЦПК України, встановлено, що відповідач є батьком дитини [PERSON] . 29 листопада 2018 р. Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на дитину: судом ухвалено стягувати щомісяця з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] до його повноліття на користь матері [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням чинності. Рішення набрало законної сили 02.01.2019 р., 17.01.2019 р. судом видано виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання Амур-Нижньодніпровського ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), та станом на грудень 2023 р. заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 37 185,85 грн., що підтверджується наданими позивачем письмовими доказами: виконавчим листом, постанвою від 23.01.2019 р. по відкриття виконавчого провадження №58180408, довідкою державного виконавця про розмір заборгованості тощо. Позивачем виконаний розрахунок пені, який складає 40\~909,39 грн., тобто перевищує суму заборгованості, втім, оскільки на підставі ст. 196 СК України сума пені не може перевищувати розмір заборгованості, позивач просила суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 37\~185,85 грн.,а також на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних за несвоєчасно сплачені аліменти в розмірі 9 991, 41 грн. На підставі відповіді від 02.03.2025 р. №1160749 з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з першого кварталу 2019 р. по 4 квартал 2024 р. матеріальний стан платника аліментів змінився, зокрема, у 2022 році він склав 152\~920,00 грн., у 2023 році 3\~788,89 грн., відомості про доход відповідача у 2024 р. у Державному реєстрі відсутні. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами\~СК України,\~ЦК України,\~Закону України «Про охорону дитинства»,\~Закону України «Про виконавче провадження», Конвенції про права дитини. Дослідивши докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Згідно зі ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.\~141\~Сімейного кодексу\~України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180\~СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Згідно з ч. 1 ст.\~196\~СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Як встановлено судом на підставі розрахунку державного виконавця Малюк І.В., станом на грудень 2023 р. заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 37\~185,85 грн., при цьому у листопаді 2023 р. відповідачем було сплачено 3911,95 грн., у грудні відповідач сплатив 3\~000,00 грн. Відповідно до ст.\~196\~СК України позивач визначає пеню в розмірі не більше ніж 100 відсотків заборгованості, тобто в загальному розмірі заборгованості - 37\~185,85 грн., втім, суд позбавлений можливості перевірити розрахунок позивача, оскільки розрахунок державного виконавця не містить дати сплати відповідачем заборгованості по аліментам (3911,95 грн., 3\~000,00 грн.), тоді як саме точна кількість днів прострочення враховується при розрахунку пені. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня\~сплати частки\~місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. В той же час, оскільки на підставі ч. 1 ст. 196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості, враховуючи, що розмір заборгованості становить 37\~185,85 грн., та саме таку суму позивач просила суд стягнути з відповідача, суд погоджується з максимальним розміром пені, який може бути стягнутий на підставі ч. 1 ст. 196 СК України. За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1). Отже, оцінюючи дослідженні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, для суду наявні підстави для врахування матеріального стану платника аліментів, відомості про який містяться в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, та зменшення розміру неустойки до 5\~000,00 грн. Щодо вимоги позову про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за несвоєчасно сплачені аліменти (в розмірі 9\~991,41 грн.) на підставі ст. 625 ЦК України, то підстави для задоволення даної вимоги позову відсутні, оскільки статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Передбачена вказаною нормою відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, дія ст. 625 ЦК України не поширюється, зокрема, на сімейні правовідносини. До правовідносин, які виникли внаслідок прострочення сплати аліментів може бути застосовано спеціальну норму права, а саме ст. 196 СК України, а не ст. 625 ЦК України. Стосовно розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial