Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНТРАСТ Україна" (далі ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ Україна") звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.07.2021 між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ "Авентус Україна" було укладено електронний договір №4511859 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Згідно умов кредитного договору сума кредиту складає 12000 грн. на строк 21 день, дата повернення кредиту 14.08.2021. ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 12000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Відповідач свої зобов`язання перед кредитором станом на 02.09.2021 не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль. Надалі відповідач частково здійснив оплату у розмірі 50,00 грн. 03.05.2022 між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК" ФІНТРАСТ Україна", як фактором було укладено договір факторингу №03-05/2022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги позивач повідомив відповідача шляхом направлення на електронну пошту відповідного повідомлення. Станом на 18.12.2023 заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем складає 37258,00 грн., з яких: - 12000,00 грн. - сума кредиту; - 25258,00 грн. - сума процентів за користування кредитом, - 11810,79 грн. - інфляційні втрати за період з грудня 2021 року по червень 2023 року; - 2284,48 грн. - 3 % річних за період з 02.12.2021 по 18.12.2023, які позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Також просить стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2147,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. 24.02.2025 представником позивача було подано заяву про зміну назви з ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ Україна" на ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Представник позивача у судове засідання не з`явився, подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.137). Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Повідомлення про причину неявки в судове засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 24.07.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір №4511859 про надання споживчого кредиту, відповідно до п.1.2 якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно п.п. 1.3, 1.4, 1.5.1 договору, сума кредиту складає 12000 грн.; строк кредиту 21 днів, дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору; стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача відповідно до п.4.2 договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п.1.6 договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою 16788,00 грн. Відповідно до п.2.1 договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Договір №4511859 про надання споживчого кредиту підписано сторонами, зокрема [PERSON] , електронним підписом одноразовим ідентифікатором М142722 24.07.2021, а також відповідачем підписано додаток № 1 до договору «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» та паспорт споживчого кредиту. 03.05.20222 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ Україна» було укладено Договір факторингу № 03-05/2022 відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ Україна» права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі до відповідача (а.с.59-67). Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників від 03.05.2022 до Договору факторингу № 03/05/2022 від 03.05.2022, позивач ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №4511859 у сумі 37258,00 грн., з яких: - заборгованість за основною сумою боргу 12000 грн., - заборгованість за відсотками 25258,00 грн. (а.с.55). Відповідно до розрахунку інфляційних витрат та 3% річних, що наведено позивачем у позовній заяві, вбачається, що: - інфляційні втрати за період з грудня 2021 року по червень 2023 року становлять 11810,79 грн.; - 3 % річних за період з 02.12.2021 по 18.12.2023 становлять 2284,48 грн. (а.с.11). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторін. Згідно ст.ст.1054, 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі, за яким за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, позивач як новий кредитор набув права вимоги за вказаним договором на підставі договорів про відступлення права вимоги. Матеріали справи свідчать про те, що позикодавець свої зобов`язання перед позичальником за Договором про надання споживчого кредиту виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, однак останній не здійснював погашення заборгованості. Разом з тим, щодо розміру заборгованості, яка підлягає до стягнення суд зазначає наступне. Згідно укладеного між сторонами кредитного договору №4511859 від 24.07.2021, строк кредиту становить 21 днів, а саме до 14.08.2021. Так, з наданого суду розрахунку заборгованості за договором позики, здійсненого позивачем, загальний розмір заборгованості [PERSON] станом на 18.12.2023 становить 37258,00 грн., з яких: - 12000,00 грн. - сума кредиту; - 25258,00 грн. - сума процентів за користування кредитом, - 2284,48 грн 3% річних за період з 02.12.2021 по 18.12.2023; - 11810,79 грн. - інфляційні втрати за період з грудня 2021 року по червень 2023 року (а.с.11,36-55). Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 в справі №310/11534/13-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Водночас згідно з п. 4.3.1 Договору про надання споживчого кредиту №4511859, передбачено, що сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен день на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п.4.2.2-4.2.4 Договору. На підставі зазначеного та з урахуванням вище вказаних правових висновків ВП ВС, нарахування процентів відповідачу у строк понад 90 днів є протиправним. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту вбачається, що у період з 24.07.2021 по 01.12.2021 (130 дні) [PERSON] нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами, перші 19 днів за зниженою ставкою 1,425% в день (171,00 грн.), а наступні дні за базовою ставкою 1,90% в день (228,00 грн.) та всього нараховано відсотків до стягнення у розмірі 25258,00 грн (з урахуванням добровільно сплачених відсотків у розмірі 3470,00 грн.) (а.с.54). Таким чином, заборгованість [PERSON] перед позивачем зі сплати відсотків складає: - 3591,00 грн. ((12000,00х1,425%)х21) за 21 день строку кредитування; - 20520,00 грн. ((12000,00х1,90%)х90) за 90 днів строку кредитування. Але з урахуванням добровільно сплачених відповідачем відсотків 3470,00 грн. (3420,00 грн. +50,00 грн.) загальний розмір заборгованості [PERSON] за відсотками складає 20641,00 грн. (3591,00 грн. +20520,00 грн. 3470,00 грн.). Враховуючи наведене позовні вимоги в частині стягнення відсотків підлягають задоволенню на суму 20641,00 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із наданого розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, позивачем здійснювався розрахунок інфляційних втрат з грудня 2021 року по червень 2023 року, а 3% річних з 02.12.2021 по 18.12.2023. Водночас позивачем не враховано положення пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, чинного у періоди з 20.03.2019 по 23.02.2022, відповідно до якого у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений. Таким чином, наслідки невиконання цивільно-правових зобов`язань за договорами позики змінились. Зокрема, боржники за такими договорами звільняються від оплати штрафу, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та іншої відповідальності. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Крім того, згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до Указу Президенту України № 64/2002 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 год 30 хв 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час. Таким чином, з аналізу вищевказаних норм, враховуючи, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних здійснювалось позивачем починаючи з грудня 2021, суд вважає, що дані вимоги позивача не підлягають до задоволення. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, з урахуванням того, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 32641,00 грн., з яких: - 12000,00 грн. - тіла кредиту; - 20641,00 грн. нараховані відсотки. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 2147,20 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 19.12.2023 №2129 (а.с.1), а також витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., що підтверджено договором №10/07-2023 від 10.07.2023 про надання правової допомоги, рахунком на оплату по замовленню №1670/18/12 від 18.12.2023 (а.с.110-114). Оскільки вимоги позивача задоволено частково, а саме на 63,56% (32641х100:51353,27), тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 63,56% від понесених витрат, що становить 1364,76 грн. судового збору, а також 6356,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial