Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

25.06.2024 АТ «Банк Форвард» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи позовні вимоги банк зазначає, що 26.11.2020 року відповідачка звернулась до банку з підписаною Заявою-офертою № 200310683 про укладення кредитного договору, на підставі якої їй було надано кредит в сумі 100 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, шляхом зарахування на кредитну картку. Зобов`язання по сплаті кредиту відповідачка належним чином не виконувала у зв`язку з чим у неї обліковується прострочена заборгованість станом на 22.05.2024 року в сумі 87 295,22 грн, з яких 70 004,12 грн - заборгованість за кредитом, 17 291,10 - прострочена заборгованість по відсотках. Враховуючи, що відповідачкою було здійснено останній платіж 25.03.2023 року, позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності з метою захисту свого майнового інтересу та просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 87 295,22 грн. та 3028 грн. витрат по сплаті судового збору. Представник позивача проти розгляду справи за його відсутності, задоволення позовних вимог та заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, однак про причини своєї неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався, будь-яких заяв від нього не надходило. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явився, вказана ним причина повторної неявки визнається судом не поважною, відзив на позов не подав та позивач проти такого вирішення справи не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною другою статті 642 ЦК України передбачено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений,протягом нормально необхідного для цього часу (частина друга статті 644 ЦК України). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Судом встановлено, що 26.11.2020 року відповідачка звернулася до Банку з заявою про пропозицію (оферту) укласти Договір про надання та використання платіжної картки. За умовами оферти Банк зобов`язався випустити на її ім`я платіжну картку, відкрити поточний рахунок у гривні, що буде використовуватись, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки, з дебетно кредитним порядком обслуговування рахунку та для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, та встановити ліміт, в межах якого відповідачка мала право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до ст.1069 Цивільного Кодексу України кредитування рахунку картки ( п.1.1-1.3 Заяви (оферти) ( а.с.19). Того ж дня банк акцептував пропозицію відповідача, відкривши їй поточний рахунок № [NUMBER] та зарахував на нього кредитні кошти в розмірі 100000 гривень, чим уклав з відповідачкою кредитний договір № 200310683 ( а.с.24). Крім того, 26.11.2020 року відповідачка підписала паспорт споживчого кредиту продукту кредитна картка КОКО КАРД MasterCard, в якому було визначено тип кредиту відновлювана кредитна лінія, строком кредитування 11 міс., який може бути збільшено згідно з Умовами надання та обслуговування платіжних карток АТ «Банк Форвард», мету кредиту на споживчі цілі в сумі 100000 грн. під час укладення Договору, зі сплатою процентів за кредитом у розмірі 48% річних, та реальної річної процентної ставки 57,22 %. За умовами зазначеними у Паспорті споживчого кредиту відповідачка зобов`язалась здійснювати платіж за основним боргом у розмірі 0.5 % від суми Основного боргу наявного у Клієнта на розрахункову дату ( а.с.23). Відповідно банк, надавши відповідачці кредит, свої зобов`язання за укладеним договором виконав. Отримання відповідачкою кредитних коштів та користування ними підтверджується виписками по особовим рахункам за період з 11.06.2023 року по 23.05.2024 року. З наданих банком розрахунку суми боргу та розрахунку заборгованості за договором кредиту 200310683 від 26.11.2020 року убачається, що заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 22.05.2024 року становить 87\~295,22 грн. і складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 70\~004,12 грн. та простроченої заборгованості за відсотками в сумі 17\~291,10 грн. Таким чином, між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, цей договір є укладеним, оскільки позивач, який одержав пропозицію відповідача укласти договір, вчинив дії відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов, про що свідчать підписи відповідачки. Вказаний договір недійсним в судовому порядку не визнавався. Враховуючи, що сторони у цій справі обумовили у письмовому вигляді суму кредиту, розмір процентів за користування кредитними коштами, а відповідачка не дотрималась умов укладеного з Банком кредитного договору та допустила неналежне виконання його умов, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову Банку про стягнення на його користь з відповідачки заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 87\~295,22 гривень, яка є заборгованістю за простроченим тілом кредиту та відсотками нарахованими за відсотковою ставкою встановленою у договорі, у розмірі 48 % річних. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором і ці докази мають знаходитися у кредитора, що і було встановлено у вказаній справі. У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, вважає, що вони підлягають задоволенню в повному обсязі та стягненню з відповідача заборгованості за кредитним договором №200310683 від 26.11.2020 в розмірі 87\~295,22 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в сумі 3028 грн.

Outcome: approved