Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Омега Фінанс" (далі ТОВ «ФК «Омега Фінанс») звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою, предметом якої є: стягнення з відповідачки 46 590 грн 96 коп. в рахунок заборгованості за кредитним договором № 35.96.1217.ФО_К від 27 грудня 2017 року. В обґрунтування позову зазначив, що 27 грудня 2017 року між АТ «Юнекс Банк» та відповідачкою був укладений вищезазначений кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 20\~000 грн із зобов`язанням повернути його зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у строк до 27 грудня 2020 року. 31 березня 2021 року АТ «Юнекс Банк» відступило ТОВ «ФК "Омега Фінанс" право вимоги за вказаним кредитним договором. Відповідачка зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого перед позивачем виникла вищезазначена заборгованість. Оскільки відповідачка ухиляється від добровільного погашення боргу, позивач змушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги. Представник відповідачки у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила застосувати строк позовної давності. Зазначила, що незважаючи на зупинення перебігу строків позовної давності у зв`язку із введенням карантину та воєнного стану, такий строк має бути застосований у даній справі, оскільки з публічних джерел, а саме веб-сайту судової влади, вбачається, що позивач під час карантину та воєнного стану працює, звертається з позовами до інших боржників, що свідчить, на думку представника, про відсутність підстав для зупинення перебігу строку позовної давності. Крім того, зазначила, що долучені позивачем документи є неякісними, підписи та печатки нерозбірливими, а розрахунок заборгованості здійснений самим позивачем, тоді як кредитний договір був укладений з іншою юридичною особою. Заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27 грудня 2017 року між АТ «Юнекс банк», з одного боку, та [PERSON] , з другого боку, був укладений договір кредитний договір №35.96.1217.ФО_К. Відповідно до умов зазначеного кредитного договору відповідачці було надано кредитні кошти в сумі 20 000 грн терміном користування до 27 грудня 2020 року (день остаточного повернення кредиту), а остання зобов`язалася повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісію, нараховані проценти за користування кредитом та інші платежі в порядку, в строки та на умовах, передбачених цим договором, а також виконати інші умови цього Договору (п 1.1 Договору). Пунктом 1.4 кредитного договору №35.96.1217.ФО_К визначено, що відповідачка у будь-якому випадку зобов`язана повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені цим договором, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової домовленості сторін або достроково, відповідно до умов договору або чинного законодавства України. Кредит вважається повернутим в момент зарахування суми кредиту в повному обсязі на відповідні рахунки Банку з обліку заборгованості Позичальника за цим Договором. Відповідно до п. 1.5. кредитного договору за користування кредитом відповідачка сплачує: -проценти за користування кредитом - щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 12,00% (дванадцять процентів) річних (п.1.5.1 Договору); -комісію за надання кредиту - одноразово, не пізніше дня отримання надання кредиту, в розмірі 0,0 % (нуль процентів) від суми кредиту, зазначеної в п.1.1. цього Договору (пункт 1.5.2 Договору); -комісію за обслуговування кредиту - щомісячно, в розмірі 2,99 % (дві цілих і дев`яносто дев`ять сотих процента) від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього Договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів (пункт 1.5.3 Договору). Пунктом 2.1. кредитного договору визначено, що надання кредиту здійснюється шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника № [NUMBER] в Банку, код Банку 322539, за умови сплати позичальником комісій (у разі наявності), встановлених п. 1.5.2 Договору. Пунктом 2.3. кредитного договору визначено, що погашення кредиту, комісії за обслуговування кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісячно в період з 01 до 10 (включно) число кожного місяця протягом строку дії цього Договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання цього Договору, в сумі 1 263 грн. 00 коп. (одна тисяча двісті шістдесят три гривні 00 копійок). Якщо 10-те число припадає на неробочий день, погашення платежу здійснюється Позичальником в останній робочий день перед таким неробочим днем. Погашення останнього платежу здійснюється не пізніше останнього дня строку кредиту, визначеного в п. 1.1 цього Договору. Пунктом 2.6. кредитного договору визначено, що день виникнення простроченої заборгованості починається з наступного дня після закінчення періоду для оплати Платежу, зазначеного в п. 2.3 цього Договору. Погашення простроченої заборгованості за цим Договором здійснюється Банком самостійно з Рахунку у відповідних частинах на відповідні рахунки з обліку заборгованості за кредитом, процентами та іншими платежами, передбаченими цим Договором у відповідності до черговості погашення заборгованості, що визначена цим Договором. При наявності на Рахунку будь-якої суми грошових коштів та/або якщо на рахунку немає достатньої суми грошових коштів для погашення простроченої заборгованості, Банк здійснює погашення заборгованості в порядку та в черговості, що передбачені п. 2.8 цього Договору. Відповідно до п. 3.2.2. кредитного договору, Позичальник зобов`язується сплачувати щомісячно платіж по кредиту, комісію за обслуговування та нараховані проценти згідно з п. 2.3, 2.4 цього Договору, забезпечити повернення отриманого кредиту, комісію за обслуговування і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені цим Договором строки. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та/або комісії за обслуговування та/або процентів та/або комісій Позичальник сплачує Банку додатково до встановленої за кредитом процентної ставки пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від суми зазначеної простроченої заборгованості (суми кредиту та/або комісії за обслуговування та/або процентів та/або комісій), розрахованої за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. Сума пені не може бути більшою за 15 процентів суми простроченого платежу. 31 березня 2021 року АТ «Юнекс банк» відступило ТОВ "ФК Омега Фінанс» право вимоги за вказаним кредитним договором. Станом на 31 березня 2021 року згідно з графіком погашення заборгованості відповідачка не виконала свої зобов`язання по договору в частині повернення тіла кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитом. Кількість днів прострочення станом на 31 березня 2021 року складає 962 дні. З деталізованого розрахунку заборгованості за договором слідує, що станом 31 березня 2021 року відповідно до реєстру прав вимог сума заборгованості відповідачки за кредитним договором перед новим кредитором складає - 46 590 грн 96 коп., з яких: 16 377 грн 37 коп. - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 5 270 грн 61 коп. - прострочені проценти за кредитом; 17 342 грн 00 коп. - прострочена комісія за обслуговування кредиту; 7 600 грн 98 коп. - штрафи, пені (а.с. 189-194). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Оскільки відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в частині стягнення 16 377 грн 37 коп. - простроченої заборгованість по тілу кредиту; 17 342 грн 00 коп. - простроченої комісії за обслуговування кредиту; 7 600 грн 98 коп. - штрафів, пені. Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитним коштами, суд враховує таке. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, Суд виснував, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок було підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. Отже, враховуючи узгоджені сторонами строки кредитування до 27 грудня 2020 рок, а також відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку дії кредитного договору, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] процентів за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню в межах строку дії кредитного договору по 27 грудня 2020 року, що становить 4\~764 грн 55 коп., виходячи з розрахунку за період з 27 грудня 2017 року по 27 грудня 2020 року. Суд відхиляє доводи представника відповідачки щодо звернення позивача з вказаним позовом з пропуском строку позовної давності з огляду на таке. Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Частиною другою цієї ж статті визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, про стягнення неустойки (штрафу, пені); про спростування недостовірної інформації, поміщеної у медіа. Отже, перебіг строку позовної давності за позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 35.96.1217.ФО К від 27.12.2017р. розпочався з дня закінчення терміну повернення коштів за кредитним договором, тобто з 27.12.2020р. та з урахуванням наданого трирічного строку позовної давності мав би закінчитися - 27.12.2023р. Однак, 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено в подальшому на всій території України згідно з постановою Кабінету міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом «COVID-19» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19. 15 березня 2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-ІХ, відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19. Відповідно до п. 19 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257, 258, 259, 362, 559, 681, 728,786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що, звернувшись до суду з вказаним позовом 11 березня 2024 року, позивач не пропустив строк позовної давності, встановлений Законом. Суд відхиляє доводи відповідачки та її представника про те, що строк позовної давності у вказаному спорі підлягає застосуванню всупереч наведеним положенням Цивільного кодексу України, оскільки позивач продовжував здійснювати діяльність під час карантину та протягом дії воєнного часу. Так, пункти 12 та 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України щодо зупинення на період карантину на воєнного стану перебігу строків позовної давності не містить альтернативи та простору для суддівського розсуду у цьому питанні, тобто викладена норма права за своїм лексичним формулюванням є імперативною. Суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-81 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З наданого до суду розрахунку заборгованості слідує, що штрафи та пеня нараховані за період до початку дії карантину і річний строк позовної давності щодо цих вимог позивачем також не пропущено. Відповідно до статті 81 ЦПК України, обов`язок доказування покладається на сторони в рівній мірі. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, а також того, що позивач свій процесуальний обов`язок доказування виконав довів належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору, перерахування коштів та наявність у відповідачки заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 46 084 грн 90 коп., позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 2 422 грн 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених вимог, з відповідача на користь\~позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2 396 грн 08 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: partial