Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Комунальний заклад Харківський фізико-математичний науковий ліцей № 27 Харківської міської ради Харківської області звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з [PERSON] грошових коштів у сумі 111 705,12 грн (виплачене відшкодування шкоди на користь [PERSON] , [PERSON] , які діють від себе особисто та від імені і в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] згідно Рішення Харківського апеляційного суду від 27.09.2023 року по справі № 638/2377/21) та судових витрат в сумі 3 028 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] в період з 22.08.1997 року по 03.06.2022 року перебував у трудових відносинах з Комунальним закладом «Харківський фізико-математичний ліцей № 27» Харківської міської ради Харківської області. [PERSON] , будучі вчителем математики, вчиняв неправомірні дії щодо учня [PERSON] в ході виконання своїх посадових обов`язків. На підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.04.2023 та постанови Харківського апеляційного суду від 27.09.2023 відповідальність за шкоду, спричинену малолітньому [PERSON] неналежним виконанням відповідачем [PERSON] своїх професійних обов`язків покладено на позивача. З КЗ «Харківський фізико-математичний ліцей № 27» Харківської міської ради Харківської області стягнуто на користь [PERSON] та [PERSON] на відшкодування моральної шкоди по 15 000 грн. кожному та на користь [PERSON] ( [INFO] ) 80 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, всього на суму 100 000 грн., та судовий збір на загальну суму 1705,12 грн. Відповідно до копій платіжних доручень Комунальним закладом «Харківський фізико-математичний ліцей № 27» Харківської міської ради Харківської області на виконання рішення суду в період з 24 січня 2024 року перераховано позивачам по справі №638/2377/21 ( [PERSON] , [PERSON] ), 111 705 (сто одинадцять тисяч сімсот п`ять) грн. 12 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди та судових витрат. Таким чином, [PERSON] завдано Комунальному закладу «Харківський фізико-математичний ліцей № 27» Харківської міської ради Харківської області матеріальної шкоди у розмірі 111 705 грн., у зв`язку із спричиненням булінгу у відношенні малолітнього [PERSON] , що підтверджується зазначеними судовими рішеннями по справі № 638/2377/21, а також рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова й постановою Харківського апеляційного суду по справі № 639/1214/20. Таким чином, позивач набув права регресної вимоги до відповідача, оскільки шкода завдана винними діями [PERSON] і була відшкодована позивачем в повному обсязі. Регресний позов пред`являється 09 жовтня 2024 року -після виконання зазначеного судового рішення , а отже, регресна вимога до працівника заявлена в межах річного строку з дня виплати підприємством грошових сум третій особі. Таким чином, на підставі ст.ст. 1166, 1191 ЦК України, ст. 134 КЗпП України позивач просить задовольнити позов та стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 111 705,12 грн., тобто у розмірі виплаченого позивачем відшкодування за спричинення моральної шкоди. Правом на надання відзиву відповідач та його представник не скористались. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.10.2024 року відкрито провадження в цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.11.2024 у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] , адвоката Лагутіна І. В., про відвід головуючого судді Щепіхіної В.В. від розгляду цивільної справи за позовом Комунального закладу Харківський фізико-математичний науковий ліцей №27 Харківської міської ради Харківської області до [PERSON] про стягнення коштів відмовлено. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав, що наведені у позові. Також, надала додаткові пояснення та зазначила, що питання матеріальної відповідальності за моральну шкоду, завдану протиправним діянням, відповідальність за які визначена Кодексом України про адміністративні правопорушення, в повній мірі не врегульоване Кодексом законів про працю України, таким чином є правомірним застосувати загальні норми ЦК України та аналогію права в контексті застосування п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України., де врегульовано, що працівники несуть матеріальну відповідальність в повному розміпі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли діяння працівника мають ознаки, переслідуваних у кримінальному порядку. Представник відповідача Лагутін І. В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. В обгрунтування своїх заперечень зазначив, що дійсно відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем, і ті фактичні обставини, які були встановлені судом по справі 638/2377/21, мали місце, проте, [PERSON] згідно з положеннями ст.132 КЗпП України повинен нести матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне. Згідно з ч. 1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. До способів захисту цивільних прав та інтересів належить відшкодування майнової шкоди. \~Судом встановлено, що відповідно до Наказу № 83 від 22.08.1997 року директора КЗ ХФМЛ №27 Ліфиця Сергія Олександровича призначено на посаду вчителя математики з 26.08.1997 на підставі поданої ним заяви. 15.04.2020 року постановою Жовтневого районного суду м. Харкова [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП. Постановою Харківського апеляційного суду від 17.06.2020 року зазначена вище постанова залишена без змін. Згідно з Наказом № 43-к від 03.06.2022 року директора «Харківський фізико-математичний ліцей №27» Харківської міської ради Харківської області [PERSON] звільнено за власним бажанням з посади вчителя математики з 03.06.2022 року на підставі поданої ним заяви. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.04.2023 року позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , які діють від себе особисто та від імені і в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] до [PERSON] , Комунального закладу «Харківський фізико-математичний ліцей №27» Харківської міської ради Харківської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] та Комунального закладу «Харківський фізико-математичний ліцей №27» Харківської міської ради Харківської області на користь [PERSON] ( [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) в рахунок\~відшкодування моральної\~шкоди грошові\~кошти у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн 00 коп, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 795 (сімсот дев`яносто п`ять) грн 76 коп. 27.09.2023 року постановою Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] , [PERSON] , в особі їх представника [PERSON] задоволенео частково. Апеляційну скаргу [PERSON] , в особі його представника [PERSON] задоволено. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2023 року в частині задоволення позову про солідарне стягнення з [PERSON] моральної шкоди скасовано, у задоволенні цих позовних вимог відмовлено. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про відшкодування моральної шкоди скасовано, ці позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Комунального закладу «Харківський фізико-математичний ліцей №27» Харківської міської ради Харківської області на користь [PERSON] та [PERSON] на відшкодування моральної шкоди по 15 000 грн кожному. Перерозподілено судові витрати, стягнуті рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2023 року. Стягнуто з Комунального закладу «Харківський фізико-математичний ліцей №27» Харківської міської ради Харківської області на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви 353,12 грн. Стягнуто з Комунального закладу «Харківський фізико-математичний ліцей №27» Харківської міської ради Харківської області на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви 1352 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Представник Комунального закладу «Харківський фізико-математичний ліцей №27 «Харківської міської ради Харківської області по справі № 638/2377/21 звернувся до суду із заявою про розстрочку виконання рішення Харківського апеляційного суду від 27.09.2023 по цивільній справі №638/2377/21, та просив затвердити графік виконання відповідного рішення, а саме: до 25.12.2023 - 33 900,00 грн.; до 25.01.2024 - 33 900,00 грн.; до 25.02.2024 - 21 100,00 грн.; до 25.03.2024 - 21 100,00 грн.; до 25.04.2024 - 1 705,12 грн. 28.11.2023 року на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова розстрочено виконання рішення Харківського апеляційного суду від 27.09.2023 по цивільній справі № 638/2377/21, а саме встановлено такий графік виконання для Комунального закладу «Харківський фізико-математичний ліцей №27» Харківської міської ради Харківської області: до 25.12.2023 - 33 900,00 грн.; до 25.01.2024 - 33 900,00 грн.; до 25.02.2024 - 21 100,00 грн.; до 25.03.2024 - 21 100,00 грн.; до 25.04.2024 - 1 705,12 грн. Відповідно до копій платіжних доручень Комунального закладу «Харківський фізико-математичний ліцей №27» Харківської міської ради № 14 від 22.01.2024, № 15 від 22.01.2024, № 169 від 22.02.2024 року, № 335 від 20.03.2024 року, № 487 від 18.04.2024, останній перерахував позивачам по справі № 638/2377/21, відповідно до рішення суду, 111 705,12 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та судових витрат. 09.09.2024 року Комунальний заклад «Харківський фізико-математичний ліцей №27» Харківської міської ради Харківської області звернувся до [PERSON] із повідомленням в порядку досудового врегулювання № 01-24/496, в якому просив останнього у добровільному порядку відшкодувати кошти в розмірі 111 705,12 грн. протягом 10 днів з моменту отримання повідомлення. Вказане повідомлення було отримано відповідачем особисто 10.09.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 6100408013794. На теперішній час відповідачем вказані кошти в добровільному порядку не сплачені. Згідно ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним трудових (службових) обовязків. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.04.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серія АПР18 471171 від 20.02.2020 вчитель математики [PERSON] в період часу з травня 2018 по 25.12.2019 в приміщенні КЗ ХФМЛ №27, за адресою м. Харків, вул. Мар`їнська, 12 під час уроків математики систематично вчиняв психологічне насилля відносно учня 7-2 класу даного закладу [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим батьки дитину перевели до іншого навчального закладу. Суд дійшов висновку, що [PERSON] , як учасник освітнього процесу, вчинив дії, які полягали у психологічному насильстві стосовно неповнолітньої особи, внаслідок чого була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілого [PERSON] . Харківським апеляційним судом під час апеляційного оскарження рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.04.2023 по справі №638/2377/21 встановлено, що оскільки [PERSON] , будучи вчителем математики КЗ «Харківський фізико-математичний ліцей № 27» Харківської міської ради Харківської області, вчиняв неправомірні дії щодо [PERSON] в ході виконання посадових обов`язків, покладених на нього КЗ «Харківський фізико-математичний ліцей № 27» Харківської міської ради Харківської області, відповідальність за шкоду, спричинену малолітньому [PERSON] неналежним виконанням відповідачем [PERSON] своїх професійних обов`язків необхідно покласти на КЗ «Харківський фізико-математичний ліцей № 27» Харківської міської ради Харківської області. Постанова ХАС від 27.09.2023 набрала законної сили та в касаційному порядку не оскаржувалась. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). Таким чином, на підставі досліджених наданих позивачем доказів та з`ясованих обстави, судом встановлено, що відшкодування моральної шкоди, яка була завдана неправомірними винними діями відповідача, було виплачено позивачем в повному обсязі в порядку виконання рішення суду, і після цього у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача. Відповідно до ч. 1\~ст. 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідач, заперечуючи проти позову, наголошував на тому, що в даному випадку мають застосовуватися положення ст.132 КЗпП України, які регулюють порядок відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків працівником такого підприємства, установи чи організації. Так, відповідно до ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність працівників це один з видів юридичної відповідальності, що виражається в обов`язку працівників покрити повністю або частково матеріальну шкоду, що була заподіяна з їх вини. Також, положеннями частин 1, 2, 5 статті 130 КЗпП України визначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою роботодавця працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що матеріальну відповідальність за заподіяну працівником шкоду останній несе у разі встановлення вини в діях такого працівника, пов`язаних з виконанням трудових обов`язків саме під час заподіяння шкоди, та у разі перебування такого працівника у трудових відносинах під час застосування відповідальності. Розмір такої відповідальності відповідає розміру прямої дійсної шкоди, лише в межах і порядку, передбачених законодавством. В будь-якому випадку відповідальність не повинна перевищувати повного розміру заподіної шкоди. І саме передбачений законодавством порядок і межі відповідальності за пряму дійсну шкоду, а також умова встановлення вини є гарантіями дотримання прав і законних інтересів працівника. Обмеження розміру відповідальності працівника певною частиною його заробітку закон пов`язує з виконанням цим працівником своїх трудових функцій і гарантіями прав особи під час їх виконання. Тобто, положення ст.132 КЗпП України, якими встановлюється обмежений розмір матеріальної відповідальності мають застосовуватися саме до працівників, які перебувають у трудових відносинах з підприємством, організацією, установою на момент застосування такої відповідальності до особи. В іншому випадку, коли особа вже не перебуває у трудових відносинах, застосовується інший вид юридичної відповідальності. Оскільки на момент остаточної виплати позивачем за рішенням суду суми відшкодування моральної шкоди, спрчининеної діями працівника, відповідач [PERSON] вже не перебував в трудових відносинах з позивачем, відповідно і відсутні суттєви умови і підстави притягнення [PERSON] до матеріальної відповідальності як праціника, у зв`язку з цим посилання відповідача на необхідність застосування ст.132 КЗпП України суд вважає необгрунтованим та не бере такі доводи до уваги. В даному випадку, на думку суду, необхідно застосовувати загальні норми цивільного права, які визначають умови цивільно-правової відповідальності відповідача, зокрема, положення глави 82 Цивільного кодексу України, якими регулюється порядок відшкодування шкоди. Так, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як вже наголошував суд, відповідно до частини 1\~статті 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Це положення законодавства передбачає перехід права вимоги регресу від однієї особи до іншої при виникненні деліктного (позадоговірного) зобов`язання, а саме із заподіяння шкоди. Право регресу - право особи, що відшкодувала шкоду, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого завдано шкоди. Регрес передбачає стягнення з боржника всієї суми виконаного за іншу особу зобов`язання. Регресна вимога носить похідний характер. Вона виникає тільки на основі виконання якогось іншого зобов`язання, що стосовно регресного може бути основним. Зміст регресного зобов`язання становлять права і обов`язки сторін. У регресному зобов`язанні регредієнту належить право на одержання відшкодування, регресант зобов`язаний вчинити дії по відшкодуванню, тобто змістом регресного зобов`язання є стягнення сплаченого. Розмір регресної вимоги не може бути більше суми фактичного сплаченого кредиторові в основному зобов`язанні. Отже, регресне зобов`язання - це зворотна вимога про повернення грошей або майна, виконане однією особою за іншу або з вини останньої третій особі. Регресне зобов`язання характеризується такими ознаками: воно є похідним від іншого (основного) зобов`язання; один або всі його учасники є також суб`єктами основного зобов`язання; виконання одним учасником зобов`язання або навіть саме його виникнення зумовлюється діями або бездіяльністю осіб, з якими в майбутньому і встановлюються регресні зобов`язання. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) та у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20). \~ \~ \~ \~Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що , Комунальний заклад Харківський фізико-математичний ліцей №27 Харківської міської ради Харківської області на підставі ст.ст. 1166, 1191 ЦК України набув право зворотної вимоги до [PERSON] , як особи, яка завдала шкоду. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частин 1 та 3 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. \~ \~ \~ \~Дослідивши надані суду докази в підтвердження обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги та встановивши відповідні правовідносини, що виникли між сторонами спору, судом встановлено, що підставою регресного позовуКомунального закладу «Харківський фізико-математичний ліцей №27» Харківської міської ради Харківської області є відповідальність заподіювача шкоди ( [PERSON] )за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди. Наявність судового рішення, за яким з потенційного регресанта ухвалено стягнути накористь потерпілого певну суму, не вважається достатньою підставою для пред`явлення регресного позову.Такий позов може бути пред`явлений лише після виконання зазначеного рішення,оскільки до моменту виконання в іншої особи, яка відшкодовує шкоду, немає витрат,які підлягають відшкодуванню. Отже, право зворотньої вимоги виникло у позивача лише після того, як відбулася виплата.Факт виконання рішення суду, за яким стягнуто з позивача суму відшкодування шкоди,завданої [PERSON] , у розмірі 100 000 грн. та судового збору на загальну суму 1705,12 грн. доведений належними та допустимими доказами. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved