Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона є матір`ю [PERSON] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.06.1991 за актовим записом № 12. 05.05.2014 позивач уклала шлюб з [PERSON] та взяла його прізвище, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.05.2014 за актовим записом №1. 25.05.2012 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.05.2012 за актовим записом №4. Від шлюбу подружжя має двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [INFO] син позивачки [PERSON] помер, про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 25.08.2017 за актовим записом №182. Після смерті [PERSON] , з 2017 року [PERSON] залишила свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на проживання у позивача [PERSON] та поїхала на проживання у [ADDRESS] . Згодом у 2019 році відповідачка привезла позивачці і другого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та залишила його на проживання у бабусі. Позивач взяла на себе всі обов`язки пов`язані з утриманням та вихованням онуків: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З 2017 року по теперішній час питання щодо виховання та утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON] вирішуються бабусею та її чоловіком [PERSON] самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Тобто, як мати відповідач не виконує жодного з покладених законом на батьків обов`язків, не бере матеріальної, грошової, посильної трудової, педагогічної або будь-якої іншої участі у вихованні синів. А отже, поведінка відповідача відносно малолітніх дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їхнього навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; взагалі не спілкується з дітьми; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними необхідного на даному етапі розвитку. Позивачу матеріально тяжко утримувати малолітніх онуків, а тому необхідно, щоб мати відповідально ставилася до потреб дітей та сплачувала аліменти на їхнє утримання. Відповідач не має фінансових зобов`язань перед іншими фізичними особами. Інших неповнолітніх дітей немає. Боржник має добрий стан здоров`я, має певні матеріальні блага, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання синів. Рішенням виконавчого комітету Сквирської міської ради від 31.10.2024 №2/24 затверджено висновок органу опіки та піклування Сквирської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач уважає, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання та утримання дітей. З урахуванням наведеного, позивач просить суд: -позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , громадянку України, уродженку села Бовдури Бродівського району Львівської області, щодо малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; -встановити опіку над малолітніми та призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном над [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] -стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженки села Бовдури Бродівського району Львівської області, на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , щомісячно аліменти в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу) на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів проводити за рішенням суду з дня пред`явлення позову і до повноліття дітей. Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, 24.02.2025 звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час і місце судового засідання повідомлена належно, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Правом на подання відзиву не скористалася, письмових заяв чи клопотань не надала. Представник третьої особи Органу опіки та піклування при виконкомі Сквирської міської ради у судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. 25.02.2025 подали до суду заяву про визнання позовних вимог та просить справу розглянути у відсутності представника. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.06.1991 за актовим записом № 12 (а.с.22). 05.05.2014 позивач уклала шлюб з [PERSON] та взяла його прізвище, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.05.2014 за актовим записом №1 (а.с. 23). 25.05.2012 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.05.2012 за актовим записом №4 (а.с. 24). Від шлюбу подружжя має двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 25,26). [INFO] [PERSON] помер, про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 25.08.2017 за актовим записом №182 (а.с.27). Після смерті [PERSON] , з 2017 року [PERSON] залишила малолітніх дітей на проживання у позивача [PERSON] та поїхала на проживання у [ADDRESS] . Позивач взяла на себе всі обов`язки пов`язані з утриманням та вихованням онуків: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З 2017 року питання щодо виховання та утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON] вирішуються бабусею [PERSON] та її чоловіком [PERSON] самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Тобто, як мати відповідач не виконує жодного з покладених законом на батьків обов`язків, не бере матеріальної, грошової, посильної трудової, педагогічної або будь-якої іншої участі у вихованні синів. А отже, поведінка відповідача відносно малолітніх дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їхнього навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; взагалі не спілкується з дітьми; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними необхідного на даному етапі розвитку. Позивачу матеріально тяжко утримувати малолітніх онуків, а тому необхідно, щоб мати відповідально ставилася до потреб дітей та сплачувала аліменти на їхнє утримання. Відповідач не надала до суду інформації щодо фінансових зобов`язань перед іншими фізичними особами, щодо інших неповнолітніх дітей немає, щодо стану здоров`я, матеріальних благ, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання синів. Рішенням виконавчого комітету Сквирської міської ради від 31.10.2024 №2/24 затверджено висновок органу опіки та піклування Сквирської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 52, 53-54). За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків: не цікавиться станом здоров`я малолітніх дітей, не бере участь у їх вихованні та матеріальному утриманні, свідомо ухиляється від спілкування з синами. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. У ст. 155 СК України вказано, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч. 1, 2 ст. 157 СК України). Відповідно до ст.141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із змінами, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надаються дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, та і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд дійшов висновку, що [PERSON] безвідповідально ставиться до питання виховання своїх дітей та їх матеріального забезпечення. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Наявні у матеріалах справи докази підтверджують посилання позивачки на те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в житті дітей. Протягом розгляду справи відповідач для себе належних висновків не зробила, не підтвердила належними та допустимими доказами протилежне. Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні відповідачем її малолітніх синів, судом не встановлено. Також судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що [PERSON] намагалася виконувати батьківські обов`язки. Відповідач формально ставиться до необхідності виконання обов`язку щодо утримання дітей, сплати аліментів. На переконання суду позбавлення батьківських прав відповідача не зашкодить інтересам дітей, їх подальшому вихованню та утриманню. Відповідно до ч.4 ст.167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. За змістом ст.55 ЦК України опіка встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх. Статтею 58 ЦК України передбачено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування. На підставі ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ст.244 СК України при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Частиною першою статті 247 СК України визначено, що дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право: на проживання в сім`ї опікуна або піклувальника, на піклування з його боку; на забезпечення їй умов для всебічного розвитку, освіти, виховання і на повагу до її людської гідності; на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону; на захист від зловживань з боку опікуна або піклувальника. Малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок на праві приватної власності належить чоловікові позивачки [PERSON] , має задовільні умови для проживання (а.с.39,41,47). Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирiшуючи питання щодо розмiру алiментiв, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матерiальне становище дитини i платника алiментiв; наявнiсть в останнього iнших неповнолiтнiх дiтей, непрацездатних чоловiка, дружини, батькiв, повнолiтнiх дочки, сина; iншi обставини, що мають iстотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки відповідач не виявляє щодо дітей батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню синів, батько дітей [PERSON] помер [INFO] , суд вважає відповідно до вимоги п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , встановити опіку над малолітніми та призначити опікуном [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) матері, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи міститься достатньо доказів, які свідчать про умисне ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей, її свідоме нехтування своїми обов`язками як матері, її небажання брати участь у фізичному і духовному розвитку синів, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивач звільнена від сплати судового збору щодо заявленої вимоги про стягнення аліментів, відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved