Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

[PERSON] , через представника адвоката Коренко Т.В., звернувся з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №\~18 від 17.09.1999, зареєстрованого на універсальній Товарній біржі «Марія» в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомості за № 18 від 17.09.1999 з подальшою реєстрацією в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 13.10.1999 за реєстровим №\~3873. Відповідно до умов цього договору [PERSON] , продав, а [PERSON] , купив будинок [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначав, що договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , виконано сторонами у повному обсязі. Після реєстрації товарною біржою його було зареєстровано Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації». Однак, на сьогодні позивач не має можливості реалізувати своє право на розпорядження вказаним будинком, оскільки форма договору не відповідає вимогам чинного законодавства. Місцезнаходження продавця наразі невідоме, тому оформити цю угоду нотаріально покупці не мають можливості. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді від 17.09.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі, а справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва, заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов, а третій особі пояснення щодо позову. Копію ухвали надіслано сторонам та третій особі. Одночасно відповідачу та третій особі надіслані копії позовної заяви. Відповідач у встановлені судом строки відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подавав, у зв`язку з чим згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Третя особа пояснень, заяв або заперечень проти доводів учасників судового процесу суду не надала. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст.\~ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що 17.09.1999 було укладено договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , між покупцем [PERSON] , з однієї сторони, та продавцем [PERSON] , з іншої. Договір зареєстровано на Універсальній Товарній Біржі «Маріяь» за №\~18 від 17.09.1999, з подальшою реєстрацією у ММБТІ від 13.10.1999 за реєстровим №\~3873. Згідно з умовами Договору ціна придбаної нерухомості становила 1\~700\~ грн., які були отримані відповідачем до його реєстрації (п. 5 Договору). Правочин обома сторонами був повністю виконаний, відповідач звільнив будинок та передав ключі. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв, Договір відповідав дійсним намірам та волевиявленню сторін. Після укладення Договору сторони у справі жодних зв`язків не підтримують, а тому не мають змоги нотаріально посвідчити цей Договір. Відсутність нотаріального посвідчення Договору позбавляє позивача можливості розпорядитися своєю власністю. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №\~9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів дійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв до 2004 року включно. Статтею 227 цього Кодексу було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, якщо хоча б однією з сторін є громадянин України. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47). Відповідно до\~частини другої\~статті 47ЦК\~УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №\~3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились, щодо істотних умов договору, що підтверджується доказами та відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухились від його нотаріального посвідчення, такий договір може бути визнаний судом дійсним. З огляду на матеріали справи угода була виконана сторонами повністю. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, при укладенні Договору сторони досягли домовленості щодо усіх його істотних умов. Договір був повністю виконаний, дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі до настання правових наслідків, а саме купівлі-продажу квартири. Правочин був реальним і вчинений у формі, дозволеній чинним законодавством України у 1998 році. За таких обставин, суд вважає доводи позивачів про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним обґрунтованими, а вимогу такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved