Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення нарахованих 3% відсотків річних за порушення грошового зобов`язання в розмірі 4886,68 доларів США. Позовні вимоги мотивовано тим, що 23.04.2007 між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», був укладений Кредитний договір №CNL-B00/074/2007, за умовами якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 198 000 доларів США, з яких: перший транш в сумі 32666,67 доларів США на погашення поточної заборгованості Позичальника перед Кредитором першої черги за Кредитним договором та другий транш в сумі 165333,33 доларів США на купівлю нерухомого майна, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 4,99 % річних + FIDR, строком до 22.04.2032 року. 24.04.2007 року, 09.04.2009 року, 10.09.2009 року, 10.09.2009 року та 10.03.2010 року було укладено додаткові договори до Кредитного договору № CNL-B00/074/2007 від 23.04.2007 року. 18.03.2011 року між ПАТ «ОТП банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір про відступлення прав-вимог, відповідно до якого відступалися права-вимоги за кредитним договором № МL708/023/2008 , який був укладений між банком та відповідачем. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2014 року по справі № 127/13757/13-ц позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за Кредитним договором № CNL-B00/074/2007 від 23.04.2007 року (з додатковими угодами) у розмірі 3738455,84 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 1471831,02 грн., що еквівалентно 184140,00 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом - 266624,82 грн., що еквівалентно 33357,29 доларів США, пеня- 2000000 грн. 28.06.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором №CNL-B00/074/2007 від 23.04.2007 перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». 27.08.2024 Вінницьким міським судом Вінницької області винесено ухвалу, якою заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про замiну сторони у виконавчому провадженні задоволено. [PERSON] не погодилась з ухвалою та подала апеляційну скаргу. 29.10.2024 року Вінницьким апеляційним судом винесено постанову, якою апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу від 27.08.2024 року без змін. Наразі в Автоматизованій системі виконавчого провадження знаходиться відкрите виконавче провадження № 64942719, що свідчить про те, що рішення по справі № 127/13757/13-ц не виконано. У зв`язку з тим, що рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості набрало законної сили, однак до цього часу не виконане в повному обсязі, сума заборгованості не сплачена, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України здійснено нарахування 3% річних від простроченої суми за період з 23.11.2019 по 31.12.2019 у сумі 4886,68 доларів США. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 06.01.2025 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Шиманського В.М. про об`єднання цивільних позовів в одне провадження відмовлено. Ухвалу про відкриття провадження доставлено до електронного кабінету позивача [PERSON] та її представника адвоката Шиманського В.М. 11.12.2024 та 21.12.2024 відповідно, однак відповідач у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подала, своїм правом на продовження строків на подання відзиву не скористалася. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 26.09.2014 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/13757/13-ц позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за Кредитним договором № CNL-B00/074/2007 від 23.04.2007 року (з додатковими угодами) у розмірі 3738455,84 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 1471831,02 грн., що еквівалентно 184140,00 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом 266624,82 грн., що еквівалентно 33357,29 доларів США, пеня 2000000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити. Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішення набрало законної сили 20.11.2014 (а.с. 16-18). Як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень веб-порталу судової влади України (загальнодоступна інформація у мережі Інтернет (www.reyestr.court.gov.ua) ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20.11.2014 апеляційні скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] відхилено, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2014 року залишити без змін. Згідно з частиною 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. 24.03.2021 відкрито виконавче провадження №64942719 з виконання виконавчого листа №127/13757/13-ц від 19.05.2015 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за Кредитним договором № CNL-B00/074/2007 від 23.04.2007 року (з додатковими угодами) у розмірі 3738455,84 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 1471831,02 грн., що еквівалентно 184140,00 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом 266624,82 грн., що еквівалентно 33357,29 доларів США, пеня 2000000 грн. та 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 20-22). 27.08.2024 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області по справі №127/13757/13-ц, яка залишена без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 29.10.2024, замінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» при виконанні виконавчого листа №127/13757/13-ц, виданого 19.05.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області по цивільній справі №127/13757/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами (а.с. 10-15, 19). Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання щодо стягнення заборгованості за рішенням суду, яке набрало законної сили. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз наведених положень дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України 625 цього Кодексу, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до ст. 526, 599 ЦК України. Тобто, за змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання,\~оскільки виступають\~способом захисту\~майнового права\~та інтересу,\~який полягає\~у отриманні\~компенсації від\~боржника за\~неналежне виконання\~зобов`язання. Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до статті 526, 599 ЦК України. Таким чином, позивач відповідно до зазначеної норми має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання навіть після рішення суду. Зі змісту позовної заяви про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, вбачається, що позовні вимоги обґрунтовані невиконанням рішення суду, а саме в період часу після винесення судового рішення - з 24.11.2019 по 22.08.2020. Відтак, при нарахуванні 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання слід виходити з суми заборгованості, встановленої рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/13757/13-ц від 26.09.2014. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/13757/13-ц від 26.09.2014, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20.11.2014, із [PERSON] стягнуто заборгованість у валюті гривні України, що в цілому становить 3738455,84 грн. Передбачений частиною 2 статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту визнання судовим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2014 у справі №127/13757/13-ц факту існування цього грошового зобов`язання. Враховуючи те, що зобов`язання між сторонами встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2014 у справі №127/13757/13-ц, а відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання, що нею не спростовано, тому наявні підстави про застосування до спірних правовідносин частини 2 статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних на суму боргу за період прострочення з 23.11.2019 по 22.08.2020. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16\~січня 2019\~року у справі № 373/2054/16-ц , при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні. Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що позивач має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання від визначеної у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/13757/13-ц від 26.09.2014 суми заборгованості у розмірі 3738455,84 грн. Таким чином, суд не може погодитись із наведеним позивачем розрахунком 3% річних від визначеної ним суми прострочення у розмірі 217497,29 доларів США. Так, розрахунок 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 23.11.2019 по 22.08.2020 (період визначений позивачем в позовній заяві) слід здійснювати наступним чином: з 23.11.2019 до 31.12.2019 - 3738455,84 грн (прострочена сума, визначена судовим рішенням) х 39 (кількість днів прострочення) х 3 (% річних) : 100 : 365 (кількість днів у році) = 11983,54 грн; з 01.01.2020 до 22.08.2020 - 3738455,84 грн (прострочена сума, визначена судовим рішенням) х 235 (кількість днів прострочення) х 3 (% річних) : 100 : 366 (кількість днів у році) = 72011,24 грн. Тобто загальна сума 3% відсотків річних за порушення грошового зобов`язання за період з 23.11.2019 по 22.08.2020 становить 83994,78 грн (11983,54 грн + 72011,24 грн). З огляду на вищевикладене, належним чином оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку про те, що відповідач свої грошові зобов`язання належним чином не виконала, існує порушення виконання зобов`язань, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за період з 23.11.2019 по 22.08.2020 у розмірі 83994,78 грн. Крім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України, зважаючи на часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1010,62 грн судового збору (з урахуванням понижуючого коефіцієнта). Щодо витрат\~на правничу\~допомогу,\~то суд\~враховує,\~що відповідно\~до ст.\~131\~ЦПК України\~до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать,\~зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з врахуванням чинників по фактичним обставинам, визначеним частиною четвертою вказаної статті. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, як зазначалося вище, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічна позиція висловлена у постанова ВП ВС від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу, суд враховує, що позивач скористався допомогою адвоката, про що свідчить наступне. 12.02.2024 між позивачем ТОВ «Діджи Фінанас» та Адвокатським Бюро «Анастасії Міньковської» укладено договір №11 про надання правової допомоги При цьому, 21.11.2024 було укладено Додаткову угоду №25 до Договору про надання правничої допомоги №11 від 12.02.2024 відповідно до якої адвокатським бюро прийнято зобов`язання щодо надання юридичної допомоги представництва клієнта у Вінницькому міському суді Вінницької області у справах за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості відповідно до ст. 625 ЦПК України. За змістом цієї угоди сторонами погоджено, що вартість наданих юридичних послуг визначається відповідно до умов основного договору. Згідно акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 26.11.2024, складеного відповідно до Договору про надання правової (правничої) допомоги №11 від 12.02.2024, Додаткової угоди №25 від 21.11.2024 на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних АБ «Анастасії Міньковської» в рамках справи за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 23.11.2019 р. по 22.08.2020 р., сторонами підтверджено надання Адвокатським Бюро та прийняття клієнтом правничої (правової) допомоги загальною вартістю 10000,00 грн. Також, сторони погодили, що окрім гонорару адвоката за надані послуги, у разі ухвалення позитивного рішення у суді першої інстанції позивач сплачує адвокату гонорар успіху у розмірі 5000,00 грн. Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18 дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини. Суд вважає, що вказані витрати позивачки на правничу допомогу пов`язані з розглядом справи, розмір останніх є обґрунтованим та пропорційним предмету спору, про їх не співмірність відповідач не заявляла, а тому підлягають розподілу між сторонами. Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, належне підтвердження позивачем понесених ним судових витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача 6257,95 грн витрат на правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial