Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

Концерн «МТМ» в особі представника Фарзаєвої К.А. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 01.11.2021 по 29.02.2024 позивач надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії до нежитлового приміщення 106 по [ADDRESS] , загальною площею 867 кв.м на загальну суму 418\~982,83 грн., яку відповідачем сплачено не було. Також зазначено, що на адресу відповідача направлялись рахунки на оплату вказаних послуг, які ним не оплачувались. У зв`язку з чим просив суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості у розмірі 418\~982,83 грн. та судовий збір у\~розмірі 5\~027,80 грн., а також повернути надміру сплачений судовий збір розміром 2\~239,40 грн. (а.с. 413). Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, посилаючись у відзиві на те, що позивачем не обґрунтовані позовні вимоги. Так, згідно з наданими відповідачем фото зовнішнього вигляду приміщення: фасад та покрівля, яка одночасно слугує майданчиком для паркування автомобілів, вказане приміщення є відокремленим від житлового будинку. Вказані обставини також підтверджуються планами приміщення та пояснювальною запискою до Тепломеханічних рішень теплових мереж, згідно з якою точка підключення на вході існуючих теплових мереж в житловий будинок. Далі в записці йдеться про приєднання внутрішньої системи опалення до теплових мереж через елеваторний вузол. Отже, приміщення має відокремлену систему опалення з окремим приладом обліку, що також підтверджується актом обстеження системи теплоспоживання та ГВП від 30.11.2023, складеним комісією позивача, згідно з яким нежитлове приміщення [PERSON] має відокремлену систему опалення від системи опалення житлового будинку. Вказані обставини також підтверджуються планом трубопроводів підвалу під частиною приміщення 106, адже трубопроводи теплопостачання позивача від їх введення в підвальне приміщення будинку розгалужуються в двох різних напрямках: до теплового вузла приміщення 106. На плані трубопроводів маються вказівки: «До теплового вузла житлового будинку» та «Підйом до теплового вузла» і «Опуск від теплового вузла» приміщення 106. Вказані трубопроводи покладені під стелею підвалу, та ізольовані для збереження температури теплоносія. В свою чергу, у приміщенні 106 обладнано окремий елеваторний (тепловий) вузол, до якого після приладу обліку теплоносія приєднано внутрішню систему опалення приміщення. Запірна арматура на трубопроводах елеваторного вузла на вході та на виході теплоносія опломбовані позивачем 29.04.2014. Цілісність пломб та відсутність у них пошкоджень чи зовнішнього втручання підтверджується актом обстеження системи теплоспоживання від 28.07.2016, яким, крім іншого, підтверджується, що система опалення приміщення 106 відокремлена від системи опалення житлового будинку (приєднання до регулятора теплового потоку), приєднана до трубопроводів подаючого і зворотного теплоносія через елеваторний вузол. Запірна арматура на трубопроводах подаючого і зворотного теплоносія перекрита і опломбована пломбами Концерну «МТМ». Вказані обставини підтверджуються також Актом обстеження системи теплоспоживання та ГВП від 30.05.2024. З урахуванням вказаних обставин, відповідач вважає, що наявність вказаних актів та пломб на трубопроводах, які могли подавати теплоносій до приміщення 106, свідчать про відмову відповідача від постачання теплової енергії позивачем. Врізка трубопроводів відповідача виконана після приладу обліку житлового будинку. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 8587). Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі із розглядом в порядку загального позовного провадження, розпочате підготовче провадження, призначене підготовче судове засідання на 28.05.2024 на 15:00 год., встановлено строки для подання заяв по суті справи (а.с. 71). Копію вказаної ухвали разом із копіями позовної заяви з доданими до неї матеріалами було направлено відповідачу за адресою місця надання послуг, однак конверт із поштовим відправленням повернувся на адресу суду з відміткою відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Копія вказаної ухвали також була направлена відповідачу за зареєстрованим місцем проживання останнього, однак, конверт із поштовим відправленням повернувся на адресу суду з відміткою відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Копія позовної заяви з додатками була направлена позивачем на адресу відповідача до звернення до суду із даним позовом, що підтверджується долученими до позовної заяви копіями квитанції АТ «УКРПОШТА» від 16.04.2024 (а.с. 16), рекомендованого поштового повідомлення (а.с. 17) та опису вкладення у конверт (а.с. 18). 15.05.2024 відповідачем подано до суду заяву про надання копії вищезазначеної ухвали (а.с. 76). 21.05.2024 копію вказаної ухвали отримав представник позивача Лазько В.Г., про що поставив свій підпис у вказаній заяві (а.с. 76). 28.05.2024 підготовче судове засідання відкладене до 04.07.2024 до 11:00 год. у зв`язку із неявкою учасників справи. 02.07.2024 надійшов відзив відповідача на позов з доданими до нього матеріалами (а.с. 85101). 04.07.2024 у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву за клопотанням представника позивача до 08.08.2024 до 13:00 год. 24.07.2024 надійшли письмові пояснення представника позивача, в яких зазначила про необґрунтованість відзиву на позов, оскільки житловий будинок по [ADDRESS] , обладнано комерційним приладом обліку теплової енергії. Нежитлове приміщення відповідача знаходиться у вказаному житловому будинку. Відповідачем не надано інформації про документи, які б підтверджували проведення періодичної повірки в період з 01.11.2021 по 29.02.2024. Тому показання приладу обліку, який встановлений у приміщенні відповідача, не приймає участі у розподілі спожитих у будинку послуг. Нарахування відбуваються відповідно до опалювальної площі. У зв`язку з тим, що приміщення споживача було довгий час закрито та не було до нього доступу, нарахування виконувались як для приміщення з врізкою до комерційного ПО, а саме згідно з п. 9 розділу І Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 22.11.2018 № 315 (зі змінами) (далі Методика). Згідно з актом обстеження від 30.11.2023 було виявлено, що приміщення споживача врізане після комерційного приладу обліку теплової енергії. У листопаді 2023 р. був виконаний перерозподіл теплової енергії у будівлі за весь період з урахуванням п. 6 розділу ІІІ Методики. Загальна сума нарахувань за період з листопада 2021 р. по лютий 2024 р. складає 418\~982,83 грн., у тому числі умовно-змінна частина тарифу 318\~836,99 грн., умовно-постійна частина тарифу 99\~544,88 грн., абонентська плата 600,96 грн. Також зауважила, що відповідачем не дотримано визначеного законом порядку відключення приміщення від системи централізованого опалення. Зазначення у актах про відокремлення від системи опалення житлового будинку приміщення відповідача не є тотожним поняттю відключеного/від`єднаного приміщення (а.с. 124126). 06.08.2024 надійшли заперечення відповідача на письмові пояснення представника позивача, в яких зазначив, що з наданих відповідачем документів видно, що у житловому будинку знаходиться зовсім мала частка приміщення відповідача, а більша частина приміщення відділена від будинку окремою стіною, тобто знаходиться поза межами стін будинку. У акті позивача від 28.07.2016 та від 30.05.2024 вказано, що нежитлове приміщення № 106 є вбудовано-прибудованим до житлового будинку. Щодо посилання позивача на відсутність документів щодо періодичної повірки приладу обліку відповідача в період з 01.11.2021 по 29.02.2024 слід уточнити, яка мета проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки вузла розподільчого обліку, якщо вказаний засіб не задіяний в системі теплопостачання, адже знаходиться після опломбованої позивачем запірної арматури. Цей засіб не задіяний у системі теплопостачання, оскільки послуги теплопостачання відповідачу не надавались. Актом від 30.10.2023 підтверджується як наявність приладу обліку теплової енергії у приміщенні відповідача, так і зміна його приєднання. У той же час, зміна приєднання приміщення до теплових мереж позивача не вплинула і не може впливати на теплопостачання приміщення, позаяк теплоносій до нього перекритий запірною арматурою. Запірна арматура є доказом відсутності надання послуг (а.с. 129135). 08.08.2024 оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні для надання додаткових доказів до 01.10.2024 до 13:00 год. 22.08.2024 від представника позивача надійшло клопотання про долучення додаткових письмових пояснень та додаткових доказів (а.с. 138151). У додаткових поясненнях представник позивача зазначила, що на підставі акту від 27.07.2021 прилад обліку типу Ultraheat 2WR5, зав. 65063640, який встановлено [PERSON] в нежитловому приміщенні [ADDRESS] (дата останньої повірки 31.12.2016) було знято з обліку у зв`язку з невиконанням періодичної повірки згідно міжповірочного інтервалу. Про необхідність проведення метрологічної повірки вказаного приладу обліку позивач також направляв припис від 06.12.2022 № 6095/43 на адресу відповідача. Житловий будинок [ADDRESS] з 2002 року був оснащений комерційним приладом обліку теплової енергії типу SA 94, зав. № 20164, який підключено від мережі 220В. У зв`язку з частими відключеннями світла в м. Запоріжжя в опалювальному періоді 2022-2023 р.р., вказаний прилад комерційного обліку не враховував повний обсяг спожитої теплової енергії житловим будинком. Концерн «МТМ» письмово попередив голову правління ОСББ «КАШТАН» листом № 1162/43 від 27.02.2023 про виконання робіт з заміни приладу обліку теплової енергії. 30.10.2023 фахівцями Концерну «МТМ» встановлено на межі майнової належності та прийнято на комерційний облік прилад SHARKY 775 зав.№ 75614484. Таким чином, після 30.10.2023 окреме відгалуження на нежитлове приміщення № 106 враховується комерційним приладом обліку SHARKY 775 зав. № 75614484. Також зауважила, що відповідачем не надано доказів звернення із заявою про відключення від мережі централізованого опалення до міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі, та такий дозвіл на відключення було надано. 30.09.2024 надійшли заперечення відповідача до додаткових письмових пояснень, в яких зазначив, що позивач ігнорує акт про припинення постачання теплової енергії від 29.04.2014, згідно з яким 29.04.2014 виконане відключення теплоносія на опалення приміщення відповідача. У акті вказані показання приладу обліку та номери пломб, встановлені на запірну арматуру подаючого та зворотного трубопроводів, які відповідають наявним на цей час. Крім того, у акті вказано, що подання теплоносія буде здійснене представниками позивача виключно за умови надання акту готовності до опалювального сезону та відсутності заборгованості. Договір про теплопостачання приміщення відповідача було розірвано з 29.04.2014 в порядку ст. 907 Цивільного кодексу України (а.с. 152153). 01.10.2024 підготовче судове засідання відкладене до 11.11.2024 до 14:00 год. за заявами представників сторін. Ухвалою суду від 11.11.2024 закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 12.12.2024 до 13:00 год. (а.с. 167). 12.12.2024 у судовому засіданні оголошено перерву до 23.01.2025 до 14:00 год. для надання додаткових доказів та пояснень учасниками справи. 30.12.2024 від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких навів показники власного приладу обліку теплової енергії по приміщенню відповідача за період з січня 2016 р. по квітень 2021 р. Також, представник позивача зазначила, що загальна сума нарахувань за вказаний період по приміщенню відповідача склала 5\~720,04 грн. Станом на 01.01.2016 за відповідачем рахувалась заборгованість в сумі 1\~852,79 грн. У квітні 2023 р. відповідач сплатив 6\~927,10 грн. за рішенням суду від 23.03.2021 по справі № 335/9238/20. Залишок заборгованості становив 645,73 грн. У зв`язку з закінченням терміну повірки прилад обліку теплової енергії зав.№ 65063640 споживача [PERSON] був знятий з експлуатації, що підтверджується актом від 27.07.2021. Тому посилання відповідача, що приміщення було відключене від системи опалення у 2014 р. не відповідає дійсності. 22.01.2025 від відповідача надійшли заперечення на вказані пояснення представника позивача, в яких посилався на те, що відсутність послуги теплопостачання підтверджується раніше наданими ним актами. Повірка приладу обліку, який не перебуває в експлуатації, не передбачена жодними нормативно-правовими актами. Рішенням суду від 23.03.2021 було стягнуто заборгованість, яка виникла внаслідок наявності транзитних мереж у приміщенні відповідача. Крім того, про вказане рішення він дізнався лише з письмових пояснень представника позивача. 23.01.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 18.02.2025 до 15:00 год. для з`ясування додаткових обставин. 17.02.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких посилався на те, що у частині приміщення, вбудованої в житловий будинок, проходять виключно транзитні трубопроводи, які заізольовані. Точка приєднання теплових мереж приміщення виконана до теплового вузла житлового будинку з встановленням запірної арматури. З 29.04.2014 подання теплоносія у приміщення відповідача було припинено. 30.11.2023 позивач самостійно змінив підключення теплоносія, без попередження власника приміщення. Ці зміни не призвели до постачання тепла до приміщення, оскільки облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці відповідно до п. 20 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМ України від 03.10.2007 № 1198. У судове засідання 18.02.2025 учасники справи не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. За таких обставин, суд вважав за можливе закінчити розгляд справи за відсутності учасників справи, з урахуванням раніше наданих ними доказів та пояснень. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Відповідно до наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших Реєстрів № 322165889 від 07.02.2023, відповідачу [PERSON] належить на праві власності нежитлове приміщення, підвалу літ. А-9-11, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 1922). Також встановлено, що між сторонами 01.11.2021 було укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (а.с. 3436) в порядку, визначеному ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII). Пунктом 5 Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії (далі - договір) передбачено, що виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Згідно з п. 32 договору, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Пунктом 34 передбачено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Згідно з п. 36 договору, під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів). Відповідно до п. 38 договору, споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього Договору. При цьому, відповідачем заперечується факт укладення даного договору між ним і позивачем. Відповідач із посиланням на положення ст. 907 ЦК України стверджує про розірвання договору між сторонами з 29.04.2014. Разом із тим, частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не\~звільняється від\~оплати житлово-комунальних\~послуг,\~отриманих ним\~до укладення\~відповідного договору. Таким чином, чинне законодавство передбачає обов`язок споживача оплатити вартість тільки тієї теплової енергії, яка ним була спожита. Отже, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Верховний Суд погоджується з висновком про те, що відсутність укладеного договору не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати надані йому послуги. Поряд із цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Отже, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного її вирішення. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15. Згідно із наданим представником позивача розрахунком, за період з 01.11.2021 по 29.02.2024 позивач здійснив постачання теплової енергії відповідачеві на загальну суму 418\~982,83 грн. Відповідач протягом цього періоду оплату за надані послуги не здійснював (а.с. 42). Отже, предметом спору у справі не є період, про який зазначає відповідач, посилаючись на акт від 29.04.2014 про припинення подачі теплової енергії (а.с. 141) та інші акти та документи, які складались до 01.11.2021. У даному випадку спірні правовідносини у цій справі виникли з 01.11.2021, тобто з моменту укладення типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії. Слід зазначити, що відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, зокрема, і послуг з теплопостачання, з часу складання акту від 29.04.2014, на який посилається відповідач, зазнали відповідних змін у нормативно-правовому регулюванні. Так, з 01.05.2019 введено в дію Закон № 2189-VIII, яким врегульовано відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Статтею 13 цього Закону визначено порядок укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг. Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 2189-VIII договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до\~ч.\~4\~цієї статті,\~з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Матеріали цієї справи не містять доказів того, що відповідач відмовився від укладання типового індивідуального договору, а отже цей договір вважається укладеним. Згідно пункту 32 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (далі Правила), розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Пунктом 34 цих Правил визначено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Разом із тим, в судовому засіданні з пояснень представника позивача встановлено, що приміщення відповідача є вбудовано-прибудованим, має систему опалення та транзитні труби. Прилад обліку, який встановлений відповідачем, був знятий з обліку у зв`язку із порушенням строків чергової повірки. Позивачем надається теплоносій на весь будинок, з урахуванням приміщення відповідача. Крім того, 30.11.2023 було здійснено заміну врізки теплоносія і змінився порядок нарахування за послуги (формула 13 Методики). Згідно з п. 3 р. І Методики, розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду. Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково. Разом із тим, в силу положень ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 цієї статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. При цьому, ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Зазначаючи про наявність заборгованості у відповідача за надані послуги за період листопад 2021 р. лютий 2024 р. позивач посилався на такі докази: акти зняття показань приладів обліку за листопад 2021 р., березень 2022 р., листопад 2022 р., березень 2023 р., листопад 2023 р., лютий 2024 р. (а.с. 2530), акт про зняття приладів обліку з експлуатації від 01.10.2023 (а.с. 31), акт прийомки в експлуатацію приладу обліку теплової енергії від 30.10.2023 (а.с. 3233), акт обстеження системи теплоспоживання та ГВП від 30.11.2023 (а.с. 2324), зведену інформацію щодо нарахувань по приміщенню споживача (а.с. 4346). Водночас, з вказаних документів, а також з письмових пояснень представника позивача, встановлено, що саме починаючи з 30.10.2023 було здійснено врізку на прилад обліку теплової енергії відповідача після приладу обліку теплової енергії житлового будинку, прилад обліку був прийнятий на комерційний облік (акт від 30.10.2023 а.с. 32-33). Актом обстеження системи теплоспоживання та ГВП від 30.11.2023 було встановлено, що нежитлове приміщення відповідача має відокремлену систему опалення від системи опалення житлового будинку, врізка виконана після приладу обліку теплової енергії житлового будинку (а.с. 23-24). Отже, саме з листопада 2023 року позивачем було приведено у відповідність прилад обліку, за яким можливе вірне обчислення вартості теплової енергії по приміщенню відповідача, оскільки це приміщення має відокремлену систему опалення від системи житлового будинку, а тому суд доходить висновку, що позивачем доведено обґрунтованість нарахування заборгованості за надані послуги лише починаючи з листопада 2023 р. Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 72220061 (а.с. 42), за листопад 2023 р. зазначено про відсутність нарахувань, а саме про зменшення нарахувань на суму -1\~017\~624,16 грн. Розмір нарахування за листопад 2023 р. окремо у розрахунку не вказано. У грудні 2023 р. відповідачу нараховано 36\~189,16 грн., у січні 2024 р. нараховано 43\~417,18 грн., у лютому 2024 р. нараховано 32\~310,17 грн. Тому, загальний розмір документально підтвердженої заборгованості відповідача перед позивачем становить 111\~916,51 грн. У підготовчому судовому засіданні представником позивача не було доведено шляхом надання відповідних належних, достовірних та допустимих доказів, розмір нарахувань по приміщенню відповідача за період до грудня 2023 року. Натомість, представником позивача були надані письмові пояснення від 24.07.2024 (а.с. 124126), в яких навів приклад розрахунку суми заборгованості за грудень 2022 року, таблицю з помісячними нарахуваннями для приміщення споживача, які у розумінні ч. 2 ст. 78 ЦПК України не можуть вважатися доказом, що підтверджує обсяг наданих послуг, їх отримання відповідачем та правомірність нарахування розміру заборгованості. За таких обставин, суд доходить висновку, що матеріалами справи не підтверджується факт користування відповідачем послугами позивача за період до грудня 2023 року, а тому позивач безпідставно нарахував відповідачу плату за постачання\~теплової енергії за вказаний період. Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за послуги з постачання теплової енергії на суму 111\~916,51 грн. за період з грудня 2023 р. по лютий 2024 р. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто розміром 1\~342,42 грн. (26,7% від 5\~027,80 грн.). Надміру сплачений судовий збір у розмірі 2\~239,40 грн. підлягає поверненню позивачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial