Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва звернувся представник ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 25.07.2019 року між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] , укладено договір про надання кредиту № 501167313 відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 78236,80 грн., строком на 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 18.99%. Договір кредитної лінії було укладено з відповідачем в електронній формі у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію». АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі шляхом перерахування на рахунок відповідача безготівковим шляхом грошові кошти у розмірі 78236,80 грн. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим за нею утворилась заборгованість, яка складається з тіла кредиту в розмірі 59715,04 грн., та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 37389,31 грн. 20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, за умовами якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 501167313 від 25.07.2020 року. Враховуючи, що відповідачем в добровільному порядку заборгованість за кредитним договором не погашена, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 97104,35 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 7 100 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.05.2024 року відкрито провадження по вказаній справі, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач, в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд дослідивши матеріли справи приходить до наступного. Судом встановлено, що 25.07.2019 року між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] , укладено договір про надання кредиту № 501167313 відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 78236,80 грн., строком на 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 18.99% 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу № 4, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку № 1-1 до договору. Право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до додатку № 1-1 до договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» отримало право вимоги за кредитним договором № 501167313 від 25.07.2019 року, боржником за яким є [PERSON] . Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України). Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Первісний кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, відповідно до умов договору. Позичальник - відповідач скористалась кредитними ресурсами та свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частина 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до розрахунку, наданого позивачем та перевіреного судом, станом на 20.12.2021 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором по тілу кредиту становить 59715,04 грн., а заборгованість за відсотками за користування кредитом становить 37389,31 грн. За приписом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення заборгованості за договором порушує право позивача на своєчасне отримання плати за надані послуги. Враховуючи, що обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором № 501167313 від 25.07.2019 в розмірі 97104,35 грн., а тому позовна заява підлягає задоволенню. Судом було встановлено, що позивачем при пред`явлені до суду цього позову було сплачено судовий збір відповідно до платіжного документу в розмірі 3028 грн. Позивачем також заявлено про стягнення судових витрат на правову допомогу в розмірі 7 100 грн. Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З матеріалів справи вбачається, що позивачем ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» 02.10.2023 року було укладено договір про надання юридичних послуг № 02/10/-23 з ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб». Додатковим договором № 3 до договору № 02/10/-23 сторони узгодили, що сума витрат ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» по справі за позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором становить 7100,00 грн. Відповідно до акту № 3 приймання-передачі виконаних робіт ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб» надав клієнтові ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» послуги: надання первинної консультації замовнику у справі, тривалість 1 година, вартістю 1 000 грн., правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного суду та ЄСПЛ, тривалість 3 години, вартістю 3 000 грн., підготовка та подання позовної заяви, тривалість 3,1 годин, вартістю 3 100 грн., загальною вартістю 7 100 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частині четвертій статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, відповідно до статті 1 якого договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності) (частина третя статті 4 зазначеного Закону). Відповідно до статті 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням. В даному випадку позивач просить про компенсацію здійснених ним витрат, понесених на юридичні послуги наданих йому ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб», та посилається на документи на підтвердження витрат на юридичні послуги цього товариства (договір про надання юридичних послуг № 02/10/-23, додаток № 3 до договору, акт № 3 приймання-передачі виконаних робіт). Разом з цим суд враховує, що витрати на юридичні послуги, надані позивачу ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» у справі іншою, ніж адвокат особою, а саме ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб», не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України. Вказана позиція, узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), а тому має бути врахована судом. З врахування викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 100 грн., необхідно відмовити. На підставі викладеного, та

Outcome: partial