Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 28.07.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №11376902000, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі у розмірі 85 000 дол. США. В якості забезпечення виконання відповідачем зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених договором про надання споживчого кредиту, між банком та відповідачем був укладений договір іпотеки, предметом якого стало належне відповідачу на праві власності нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] . Як слідує зі змісту позову, 02.11.2021 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Укрфінстандарт» укладено договір факторингу №02-11/2021-ПОВ та договір відступлення прав, згідно умов якого до останнього перейшли права вимоги за кредитним договором, а також всі інші пов`язані з ним права в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі звернення стягнення. У подальшому, 11.07.2024 року між ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», у зв`язку із чим право власності на квартиру перейшло до позивача. Проте, як стверджує [PERSON] у позові, під час здійснення своїх законних прав щодо володіння та розпорядження об`єктом нерухомого майна їй стало відомо про перебування вказаного майна під арештом на підставі постанови Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.02.2021 року у виконавчому провадженні №56551991, що був накладений за заявою ТОВ «ФК «Омега Фактор». Станом на дату подачі позову виконавче провадження є відкритим. З огляду на те, що вказане обтяження унеможливлює в повній мірі реалізацію права власності на квартиру, позивач просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом звільнення з-під арешту квартири [ADDRESS] , накладеного на підставі постанови Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.02.2021 року у виконавчому провадженні №62175164. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 29.08.2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, від представника позивача адвоката Горобей Р.Г. надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду не направляв. Представник третьої особи Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без її участі, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належаним чином, причини неявки суду невідомі. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про спірні правовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою представника позивача провести заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 28.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю квартиру [ADDRESS] , та є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Сєтаком О.П. 17.06.2008 року за реєстровим №9112. Пунктом 1.3 договору визначено, що іпотекою за цим договором забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11376902000 від 28.07.2008 року, укладеним між сторонами, зокрема: зобов`язання по поверненню в повному обсязі отриманих в порядку та на умовах відповідно до кредитного договору кредитних коштів в іноземній валюті в сумі 85 000 дол. США, що за курсом НБУ на день укладання кредитного договору складало еквівалент 411 638,00 грн., зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом (а.с. 5-8). Згідно з пунктом 5 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, у тому числі внаслідок отримання Іпотекодержателем права продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (а.с. 5-8). 02.11.2021 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» був укладений договір факторингу №02-11/2021-ПОВ, за умовами якого АТ «УкрСиббанк» відступило за плату ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» право грошової вимоги до [PERSON] , зокрема вимоги заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11376902000 від 28.07.2008 року, в сумі 287 471,47 дол. США, з яких: 79 268,26 дол. США основна сума боргу; 208 203,21 дол. США проценти, а також пов`язані з ним права за договорами забезпечення тощо (а.с. 9-14). Згідно договору відступлення прав за договором іпотеки/нерухомого майна/ від 28.07.2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , посвідченого 28.07.2008 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слюсарем В.В. за реєстровим №3877, та за договором іпотеки (нерухомого майна) від 03.07.2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , посвідченого 03.07.2008 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. за реєстровим №12092, укладеного 02.11.2021 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Укрфінстандарт», акціонерне товариство як цедент передало, а цесіонарій - ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» прийняло права, серед іншого, за договором іпотеки/нерухомого майна/ від 28.07.2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «УкрСиббанк», та [PERSON] , відповідно до умов якого цеденту в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №11376902000 від 28.07.2008 року в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS] (а.с. 22-23). 11.07.2024 року між ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». За змістом пункту 1.1 договору продавець, діючи відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», продав майно, вказане в п. 1.2 цього договору, а покупець купив майно і сплачує за нього обумовлену грошову суму у розмірі та в порядку, передбаченому цим договором. Предметом купівлі-продажу за цим договором є нерухоме майно квартира [ADDRESS] (п. 1.2 договору). Право на продаж вказаного нерухомого майна будь-якій особі належить продавцю як іпотекодержателю на підставі: -іпотечного договору, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. 03.07.2008 року за р. №12092; -іпотечного договору, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слюсарем В.В. 28.07.2008 року за р. №3877; -договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Укрфінстандарт», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком А.В. 02.11.2021 року за р. №1719; -договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, укладеного між ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрейків І.В. 30.05.2023 року за р. №633; -договору про розірвання договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, укладеного між ТОВ`ФК «Укрфінстандарт» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куліковою Я.В. 11.07.2024 року за р. №188 (а.с. 22-27). Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається наявність арешту нерухомого майна квартири [ADDRESS] . Так, на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 62175164, виданою 10 лютого 2021 року Житомирським РВДВС ЦЗМУЮ (м. Хмельницький) та рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56551991 від 10 лютого 2021 року державного реєстратора Бєльського О.С., на все майно відповідача [PERSON] накладено арешт. Стягувачем у виконавчому провадженні №62175164 за відомостями з АСВП є ТОВ «ФК «Омега Фактор», а боржником [PERSON] (а.с. 65-66). Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Статтями 41, 55 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновки про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі статтею 391 цього Кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У частині першій статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку, що на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги у повному обсязі реалізувати належне їй право володіння, користування та розпорядження квартирою, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом звільнення з-під арешту квартири [ADDRESS] , накладеного на підставі постанови Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, що підтверджено документально. З огляду на викладене та

Outcome: approved