Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 99650 грн. та судові витрати. Представник позивача надав до суду заяву в якій просив розгляд справи здійснювати без їх участі, позовні вимоги підтримав та не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи була повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» та повернутим поштовим відправленням №0600978708665, відзив на позовну заяву не подавав, а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Встановлено, 24 квітня 2021 року, приблизно о 03 год. 30 хв., відбулася дорожньо-транспортна пригода, де водій [PERSON] (Відповідач), в стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, керуючи автомобілем «ВАЗ 21086», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » рухався по проїзній частині автодороги сполученням «Хрестище-Сидорове» здійснив виїзд за межі проїзної частини, де скоїв зіткнення з деревом, внаслідок чого пасажирка його автомобіля [PERSON] , від отриманих тілесних ушкоджень померла. Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 серпня 2021 року по справі №243/6383/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України і призначено йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк шість років з ізоляцією засудженого та поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк п`ять років. Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] , було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № ЕР 200925490 (надалі Поліс), за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «ВАЗ 21086» державний реєстраційний номер [NUMBER] . 13 січня 2023 року [PERSON] звернулася до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» з повідомленням про Дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 21 квітня 2021 року об 03 год. 30 хв. 07 березня 2023 року [PERSON] звернулася з заявою на виплату страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО». Згідно страхового акту № 2122627-1 від 15 березня 2023 року ПрАТ СК «ВУСО» визнали страховим випадком ДТП, що сталося 21 квітня 2021 року об 03 год. 30 хв. В Донецькій області біля міста Святогірськ траса Київ-Харків-Довжанський та здійснили виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в сумі 99 650,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 11192 від 15 березня 2023 року. 15 квітня 2024 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (Новий кредитор) укладено Договір № 15/04/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200925490 від 14 серпня 2020 року. З метою досудового врегулювання спору 15 травня 2024 року відповідачу було направлено повідомлення про відступлення права вимоги та Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, про що свідчить фіскальний чек від 13 травня 2024 року, але відповідач жодних дій з відшкодування збитків не здійснив. В зв`язку з тим, що відповідач не погашає заборгованості в добровільному порядку, позивач змушений звертатись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Так,\~ст.\~1166\~ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.4 ч. 1 статті 31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди водій, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди повідомити про дорожньо-транспортну пригоду страховика, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо транспортного засобу, яким він керував (у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ), а також надати відомості про місцезнаходження такого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та адресу, у тому числі електронну, для листування. Якщо водій з поважних причин не мав змоги виконати такі дії, він має підтвердити це документально. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Згідно з ч. 1 ст.\~1191\~ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Варто також зазначити, що необґрунтована виплата страхового відшкодування має місце у разі, коли страховика не було повідомлено про страховий випадок жодним з учасників ДТП, що призвело до неможливості страховика встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. У даному випадку ПрАТ «СК «ВУСО» було письмово повідомлено потерпілою особою про настання страхового випадку, у повідомленні зазначено дату, місце його настання, винну особу, номер полісу забезпеченого транспортного засобу. Таким чином, страховик мав можливість переконатися, що подія є страховим випадком. Крім того, факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, страховик його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Зазначена позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, які викладені в постанові суду від 14 лютого 2018 року у справі 760/5736/15, від 20 червня 2018 року у справі № 760/17929/15, від 16 січня 2019 року у справі № 208/7291/13. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків у порядку регресу підлягають задоволенню в повному обсязі. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду,збір доказів тощо,а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Хобта Юрій Михайлович, що підтверджується Договором про надання правової (правничої) допомоги № 25-05 від 25 травня 2024 року. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження здійснення позивачем відповідних витрат по сплаті зазначеного розміру правничої допомоги, суду надано Додаткову угоду №1/0907 від 09 липня 2024 року, квитанцію від 11 липня 2024 року на суму 16352 грн. Виходячи з виконаних адвокатом послуг, розміру позовних вимог, складності справи, кількості витрачених адвокатом годин на надання правової допомоги позивачу, суд приходить до висновку, що розмір витрат, понесених позивачем, на правничу допомогу, є обґрунтованим, співмірним зі складністю справи та підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Крім того суд бере до уваги, що відповідачка не висунула заперечень щодо розміру та обґрунтованості розміру витрат на правничу допомогу в сумі 16352 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved