Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (далі - ТОВ «Факторинг Партнерс»), в особі директора Сердійчука Я.Я звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором в розмірі 67 812 грн. 50 коп. В обґрунтування заявленого позову вказує, що 13 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» (далі - ТОВ «Аванс Кредит») та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №18206-01/2024, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якого [PERSON] надано кредит у розмірі 17 500 грн. ТОВ «Аванс Кредит» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором (строковості, зворотності, платності), та в межах встановленого кредитного ліміту. Кредитні кошти в розмірі 17 500 грн., надані строком на 120 днів, були перераховані на банківську картку відповідача. Після того, як [PERSON] 13 січня 2024 року прийняв пропозицію (оферту) укласти договір №18206-01/2024 про надання кредиту на умовах визначених офертою, шляхом підписання електронним підписом W771, взяв на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором, зокрема погасити наданий йому кредит в останній день строку кредитування 11 травня 2024 року. 29 травня 2024 року було укладено договір факторингу № 29052024 відповідно до якого ТОВ «Аванс Кредит» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги за кредитним договором №18206-01/2024 від 13 січня 2024 року. Згідно Реєстру боржників до договору факторингу № 29052024 від 29 травня 2024 року, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором №18206-01/2024 на суму 67 812 грн. 50 коп., з яких 17\~500 грн.\~сума заборгованості за основною сумою боргу, 50\~312 грн. 50 коп. - сума боргу по відсотках. Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань, тому товариство змушене було звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 жовтня 2024 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача ТОВ «Факторинг Партнерс», який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з`явився, директор Сердійчук Я.Я., надіслав до суду заяву про розгляд даної справи без участі представника позивача. Крім того, згідно змісту позовної заяви, представник позивача проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у визначений судом строк відзив на позов не подавав. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2025 року постановлено провести по справі заочний розгляд. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 13 січня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №18206-01/2024, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний електронним підписом W771. Згідно з умовами вказаного договору, сторони визначили, що кредит надано строком на 120 днів, процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується в межах строку кредитування. В рамках укладеного сторонами договору ТОВ «Аванс Кредит» 13 січня 2024 року перерахувало на рахунок [PERSON] , включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] хх-хххх-3294 грошові кошти в розмірі 17 500 грн. Згідно договору факторингу № 29052024 від 29 травня 2024 року, укладеного між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс», ТОВ «Аванс Кредит» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги, зокрема і до відповідача за кредитним договором №18206-01/2024 від 13 січня 2024 року. Як вбачається з витягу реєстру боржників до вказаного договору факторингу (Додаток №1) сума заборгованості за кредитним договором №18206-01/2024 від 13 січня 2024 року [PERSON] становить 67 812,50 грн. (17500 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 50312,50 грн. сума заборгованості за відсотками). Таким чином, у відповідача [PERSON] виникла заборгованість перед ТОВ «Факторинг Партнерс» за кредитним договором №18206-01/2024 від 13 січня 2024 року. Наведені обставини підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Статтею 11 ЦК України визначено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). В силу частини першої 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень частини першої статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Зібрані докази вказують на те, що між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» на умовах, визначених вказаним договором та Правил про надання грошових коштів у кредит. 29 травня 2024 року було укладено договір факторингу № 29052024 відповідно до якого ТОВ «Аванс Кредит» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитним договором №18206-01/2024 від 13 січня 2024 року. Крім того, відповідно до основних засад цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України), обов`язків з доказування (частина перша статті 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, у якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач. Відповідач не заперечував факт користування кредитними коштами ТОВ «Факторинг Партнерс» та заявлений банком борг в сумі 67 812 грн. 50 коп., не спростовував надані позивачем докази, хоча повідомлявся судом за зареєстрованим місцем проживання, жодних заперечень проти доводів позивача не надходило. Судом також не встановлено неправильності наданого позивачем розрахунку заборгованості, а отже, наявні підстави для стягнення суми боргу з відповідача. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» слід стягнути 67 812 грн. 50 коп. заборгованості за кредитним договором. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов ТОВ «Факторинг Партнерс» задоволено повністю, то з [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» слід стягнути 3028 грн. судового збору за подання позову. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне. Позивач пред`явив вимогу про стягнення 17 000 гривень відшкодування витрат за надання правової допомоги адвокатом. На підтвердження факту надання правової допомоги позивачем надано наступні документи: договір №02-07/2024 від 02 липня 2024 року про надання правничої допомоги, заявку на надання юридичної допомоги №84 від 30 липня 2024 року та акт №1 про надання юридичної допомоги від 06 серпня 2024 року, згідно якого ТОВ «Факторинг партнерс» та адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» погодили надання наступних правових (юридичних) послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , а саме надання усної консультації з вивченням документів витрачено 2 години вартість послуги оцінено 4000 грн.; підготовки пропозиції - 0,5 годин, вартість 1 000 грн. та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 4 години, вартість 12000 грн. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 911/3586/21, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved