Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

16.10.2024 позивач [PERSON] звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на 1/6 частки квартири [ADDRESS] , припинивши його право спільної сумісної власності. Позов обґрунтовують\~тим,\~що він\~ є\~співвласником квартири\~ [ADDRESS] .\~Вказана квартира\~була приватизована\~у \~відповідності із\~Законом України\~"Про\~приватизацію державного\~житлового фонду"\~членами сім?ї:\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ним. Загальна площа\~квартири становить\~59,\~8\~кв.м. У відповідності\~до Свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за заповітом\~від 18\~грудня 2017\~року після\~смерті [PERSON] ,1940\~року народження,\~яка померла\~ [INFO] ,\~належну спадкодавцю\~1/6\~частини квартири\~ [ADDRESS] успадкувала\~її донька\~-\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Відповідно до\~Інформації з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об?єктів нерухомого\~майна щодо\~об?єкта нерухомого\~майна станом\~на 12.08.2024\~року,\~він разом\~із [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] вищезгаданою\~квартирою володіємо\~на праві\~приватної спільної\~сумісної власності\~в розмірі\~1/1\~частки кожен.\~Окрім цього,\~1/6\~частиною квартири\~ [ADDRESS] ,\~внаслідок спадкування\~за [PERSON] ,\~володіє [PERSON] . В даному випадку,він, як співвласник квартири, має намір розпорядитись своєю часткою, але не в змозі цього зробити, оскільки відповідачі не бажають звертатись до нотаріуса для визначення ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на квартиру. У зв?язку із невизначеністю розміру часток у праві спільної сумісної власності на житло, він не можу реалізувати свого права розпоряджатись належною йому часткою, у зв?язку із чим, вимушений звернутись до суду із відповідним позовом. Ухвалою від 11.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовнепровадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 22.01.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду. Від позивача [PERSON] до суду поступили заяви про слухання справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду. Від відповідача [PERSON] поступила заява про розгляд справи у його відсутності, не заперечує щодо задоволення позовної заяви. Від відповідача [PERSON] поступила заява про розгляд справи у його відсутності, не заперечує щодо задоволення позовної заяви. Від відповідача [PERSON] поступила заява про розгляд справи у його відсутності, не заперечує щодо задоволення позовної заяви. Згідно з ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) від 29.05.1997. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 грудня 2017 року після смерті [PERSON] ,1940 року народження, яка померла [INFO] , належну спадкодавцю 1/6 частини квартири [ADDRESS] успадкувала її донька - [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна станом на 12.08.2024 року, [PERSON] разом із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вищезгаданою квартирою володіють на праві приватної спільної сумісної власності в розмірі 1/1 частки кожен. Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно Зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з частинами 1, 2 ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Враховуючи встановлені судом обставини, рівність часток сторін, у відповідності до закону, а також ту обставину, що жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не представлено, суд дійшов висновку, що обставини справи, викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в письмових матеріалах справи, позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідачів слід покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме по 313,35 грн. судового збору з кожного. На підставі ст.ст. 355, 370, 372, 392 ЦК України та

Outcome: approved