Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

22.10.2024 року [PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша запорізька Держана нотаріальна контора, третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Студенцова Олена Олександрівна про звільнення спадкового майна з-під арешту. В обґрунтування позову зазначено таке. [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, а саме на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та яка належала померлому на підставі договору купівлі продажу за № 36022 від 16.02.1998 року. Вона звернулась із заявою про прийняття спадщини, до приватного нотаріуса Студенцової О.О. Після усіх процесуальних дій звернулася із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом, але нотаріус їй повідомив, що на спадковому майні був накладений арешт, та порекомендувала звернутися до виконавчої служби, з приводу зняття арешту. У жовтні 2024 року вона звернулася до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Одеса), щодо зняття арешту, але їй надали письмову відповідь, що у зв`язку із тим що, базу даних Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, наразі Автоматизована система виконавчого провадження, було запроваджено у 2007 році, неможливо надати інформацію щодо підстав відкриття та завершення виконавчого провадження на підставі якого було накладено арешт, оскільки діловодство велось тільки у паперовій формі. Наразі позивачка в інший спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку, захистити своє порушене право не має можливості. 27.11.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що жодних порушень норм чинного законодавства на даний час в діях державного виконавця, яким було накладено арешт на майно боржника під час примусового виконання рішення не виявлено. За даними АСВП та розділу «Спецрозділ» на виконанні у відділі ДВС не перебували виконавчі провадження про стягнення із [PERSON] . Відповідно до Інформаційної довідки реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстровано обтяження, а саме : Тип обтяження: арешт нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження: 1526757 Зареєстровано: 07.12.2004 16:29:08 за № 1526757 реєстратором: Перша запорізька державна нотаріальна контора, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 3-в, Підстава обтяження: постанова, АМ № 665113, 30.11.2004, ДВС Заводського РУЮ м. Запоріжжя Об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] Власник: [PERSON] , Причина відсутності коду: інша причина відсутності коду Заявник: ДВС Заводського РУЮ м.\~Запоріжжя. З вищевикладеного зрозуміло, що арешт був накладений ще у 2004 році. База даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень було запроваджено у 2007 році. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу ДВС та приватного виконавця становить три роки. Враховуючи наведе, дізнатися на підставі якого саме документу було накладено арешт та відповідно зняти арешт з майна боржника не вбачається можливим. Ухвалою суду від 24.10.2024 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20.12.2023 року підготовче провадження закрите, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, від її представника- адвоката Новікова І.О. через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача - Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, у відзиві на позовну заяву зазначено про розгляд справи за відсутності представника. Треті особи Перша запорізька Держана нотаріальна контора та Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Студенцова Олена Олександрівна, до зали судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, до суду надійшли заяви про розгляд справи без участі представників. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов до такого. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно ч.1 ст.4 та ч.1 ст.5\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частинами 3, 4 ст.12\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1\~ст.82 ЦПК України\~встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За змістом ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до\~ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.\~1). Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (ч.\~2). Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.01.1992 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу, серія [NUMBER] (а.с.\~8). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, [NUMBER] (а.с. 9). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12 лютого 1998 року належить квартира [ADDRESS] (а.с. 10). Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Студенцової О.О. №495/02-31 від 10.10.2024, вбачається що за результатами перевірки фактів відсутності (наявності) заборони або арешту на спадкове майно померлого [INFO] гр. [PERSON] , нотаріусом встановлено, що станом на 10.10.2024 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться відомості: тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 1526757, дата державної реєстрації: 07.12.2004 року, підстава обтяження: постанова АМ № 665113 від 30.11.2004 року, видавник ДВС Заводського РУЮ м.Запоріжжя, об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] . У зв`язку із наявністю накладеного арешту, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності (а.с. 11). Із відповіді Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вбачається, що на даний час державний виконавець позбавлений можливості зняти арешт з майна позивача, оскільки відкриті виконавчі провадження відсутні, арешт був накладений у 2004 році, а Базу даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень було запроваджено у 2007 році. Строк зберігання завершених виконавчих проваджень до архіву та до номенклатури справ відділу, становить три роки (п.2 Розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених\~Наказом МЮУ №\~1829/5 від 07.06.2017 року), у зв`язку із чим, архів було знищено за закінченням строків зберігання (а.с.13). Статтею 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод визначено, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплено право кожного на повагу до житла. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини\~визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 391\~ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції\~і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Згідно з вимогами ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», зняття арешту з майна органом державної виконавчої служби можливе в разі отримання державним виконавцем рішення суду про скасування заходів забезпечення позову, раніше застосованих судом у відношенні даного майна. За приписами ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішення, встановлених цим Законом, не упереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання. Положеннями зазначеного Закону передбачено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати наданні йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, він знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Тобто, законодавець пов`язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке накладено арешт. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. У матеріалах справи відсутні докази того, що на даний час існує необхідність в арешті майна [PERSON] , оскільки відсутні виконавчі провадження, в яких останній є боржником. Встановлені факти свідчать про незаконність перебування майна [PERSON] під арештом, однак відсутні підстави для звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. На підставі наведеного, суд дійшов до висновку, що на даний час наявний арешт у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаному реєстру Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відносно [PERSON] позбавляють [PERSON] можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та у подальшому порушують її право розпоряджатися своїм майном. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту, неможливість скасування цього арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачка в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та необхідність захисту її прав шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved