Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить змінити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , які стягуються з відповідача [PERSON] , на підставі судового наказу Кегичівського районного суду Харківської області від 08.02.2012, шляхом встановлення щомісячних виплат в розмірі 1/4 від всіх його доходів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Позовна заява обгрунтована тим, що сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Згідно з судовим наказом виданим Кегичівським районним судом Харківської області від 19.01.2012 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На цей час матеріальний стан позивача змінився, оскільки зросли витрати на утримання дитини, у зв`язку із зростанням цін на продукти та одяг, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку. Потреби дитини з віком змінюються,. Дитина потребує додаткової матеріальної допомоги, що пов`язано, зокрема, з задоволенням потреб в навчанні, відвідуванні різноманітних секцій та інше. Також змінилися і матеріальні можливості відповідача. Відповідач має постійний дохід, оскільки є військовослужбовцем Збройних Сил України. Провадження в справі ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 03.01.2025 відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам надано час для подання заяв по суті. Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення підготовчого засідання, у засідання не з`явились. Представник позивача, [PERSON] , подав заяву про розгляд справи без його та позивача участі та відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення. Відповідач причину неявки відповідач суду не повідомив, відзив на позов до суду не надав. Зі згоди представника озивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину, дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого 22.10.2009 Новопарафіївською сільської ради Кегичівського району Харківської області. Згідно з копією судового наказу виданого Кегичівським районним судом Харківської області 19.01.2012 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.01.2012 і до досягнення дитиною повноліття. Шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11.07.2009, було розірвано рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 08.02.2012. Зміна прізвища позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується копією свідоцтва про шлюб, зареєстрованого 05.07.2023, серії [NUMBER] виданого Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 05.07.2023. Позивач [PERSON] на цей час не працює, згідно з копією трудової книжки останній запис вчинений 06.02.2024 про звільнення. Відповідно до копії довідки [INFO] №13227 від 10.10.2024 відповідач, солдат [PERSON] , відповідно до наказу начальника [INFO] від 02.07.2024 №152 призваний на військову службу під час загальної мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до команди [NUMBER] . Згідно з копією відповіді на запит №238194200 від 10.11.2024 Лозівського ВДВС у Лозівському районі Харківської області СМУЮ до Пенсійного фонду України, [PERSON] отримав доходи 01.08.2024 з військової частини [NUMBER] . Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю\~між батьками\~дитини той\~із них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~може брати\~участь у\~її утриманні\~в грошовій\~і (або)\~натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із тим значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом». Зазначене відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Аналогічні обставини викладені в п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Та обставина, що з віком потреби дітей зростають, а це в свою чергу тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказування. Внаслідок таких змін збільшуються витрати матері на утримання дитини, що, в свою чергу свідчить про погіршення її майнового стану. Також суд виходить з того, що змінюються потреби в коштах для утримання і розвитку дітей, тому виникли достатні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення розміру аліментів. Отже, на думку суду, з огляду на те, що з моменту ухвалення судового наказу від 19.01.2012 пройшов значний час, дитина виросла, зросли відповідно і витрати на її утримання, то зазначені вище обставини, самі по собі свідчать про погіршення майнового стану позивача, що в свою чергу є достатньою підставою для збільшення розміру аліментів. Крім то, мати дитини на цей час не працює, що свідчить про погіршення її матеріального стану. Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження неможливості сплати аліментів на утримання його дитини в більшому розмірі. З огляду на те, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, перебуває на військовій службі, має дохід від військової служби, враховуючи загальновідомий рівень життя в Україні, а також щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, суд вважає, що позивач має право на зміну розміру аліментів на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача, оскільки розмір аліментів, визначений судовим наказом на цей час є недостатнім для утримання дитини через те, що в силу свого віку дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту. Така зміна розміру аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Разом з цим, суд, співмірно з обставинами справи враховує встановлені ч. 2\~ст. 182 СК України\~гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом збільшення раніше визначеного розміру аліментів, та призначити їх у новому розмірі - 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. На переконання суду, саме такий розмір аліментів узгоджується з вимогами закону, відповідатиме інтересам дитини, покриватиме частину витрат на дитину і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечить реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушить правил щодо дотримання загалом паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини, підстав для відступу від якого не встановлено і не доведено. Разом з тим, у справах за позовом стягувача аліментів про збільшення розміру аліментів, він має довести обставини, які б свідчили про те, що матеріальний стан платника аліментів з часу присудження аліментів значно покращився. В даному випадку достатньою самостійною підставою для задоволення позову є ті обставини, що платник аліментів на час розгляду справи про збільшення розміру аліментів перебуває на військовій службі та має стабільний дохід. Протилежного перед судом не доведено. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову. Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.\~ Отже, враховуючи, що позов задоволено, а позивач відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved