Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області\~ з позовом, в якому просить припинити обтяження, а саме: арешт нерухомого майна квартири [ADDRESS] , що міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження ; 9118138, дата реєстрації 05.10.2009, 12:48:53, внесений на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія АА №754692, 18.09.2009, Відділом державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції. В обґрунтування\~заявлених вимог\~позивач \~посилалася на\~те,\~що їїматір [PERSON] , уклала шлюб з батьком її батьком, [PERSON] . В зареєстрованому шлюбі була народжена дитина позивач, їх донька, [PERSON] , [INFO] . На підставі Ордеру №92 від 28.12.1996 року на житлову площу Носкову Р.О., складом сім`ї з 3 осіб, а саме: [PERSON] (основному), сину [PERSON] та доньці [PERSON] , була надана житлова площа, а саме квартира [ADDRESS] . [INFO] у віці 45 років помер [PERSON] . На час своєї смерті, [PERSON] , був зареєстрований за місцем проживання в будинку [ADDRESS] . Позивач вказує, що вказане житло є неприватизованим та знаходиться у комунальній власності. У вказаній квартирі постійно зареєстровані та проживають позивач: [PERSON] , [INFO] та її діти донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . У вересні 2024 року маючи намір приватизувати зазначену квартиру позивач звернулася до комісії по приватизації державного житлового фонду Виконавчого комітету Солоницівської селищної ради, однак їй повідомили, що не можуть оформити Свідоцтво про право власності на житло, оскільки на 2-х. кімнатну квартиру [ADDRESS] , накладений арешт. 10.09.2024 року позивач звернулася з письмовою заявою до Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції з проханням про зняття арешту з мого майна. Листом від 04.10.2024 року за № 58030 мені повідомлено, що заборона на нерухоме майно відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, реєстраційний номер обтяження 9118138 від 05.10.2009 року було винесено постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія АА 754692, від 18.09.2009р., заявник відділ державної виконавчої служби Дергачівськго районного управління юстиції, об`єкт обтяження квартира [ADDRESS] , власник [PERSON] , ІПН [NUMBER] , реєстраційний номер обтяження 12770042 від 23.07.2012 року була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 33508182, від 23.07.2012 заявник відділ державної виконавчої служби Дергачівськго районного управління юстиції, об`єкт обтяження: невизначене майно, власник: [PERSON] , 2451500818. виконавчі провадження щодо мене, як боржника, у відділі виконавчої служби відсутні. Ідентифікувати причини обтяження станом на теперішній час відділ не має можливості. Згідно перевірки даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 04.10.2024р.виконавчі провадження відносно [PERSON] на виконанні не перебувають. Таку відповідь відділу виконавчої служби позивач вважає відмовою у знятті арешту на належне їй майно, що і змусило звернутися до суду з цим позовом. Представник позивача надала суду письмову заяву, вказавши що просить задовольнити позовні вимоги, на підставі вказаного у позові, судове засідання просила провести без її участі. В.о. начальника Дергачівського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бєльським А. надано суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Частиною 3\~ст.211 ЦПК України\~передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Статтями\~1,\~2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст.\~15,\~16 ЦК України,\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . 16 січня 2012 року [PERSON] , уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований у виконавчому комітеті Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис №3 від 16.01.2012р. На підставі Ордеру №92 від 28.12.1996 року на житлову площу батьку позивача, [PERSON] , складом сім`ї з 3 осіб, а саме: [PERSON] (основному), сину [PERSON] та доньці [PERSON] , була надана житлова площа, а саме квартира [ADDRESS] . [INFO] у віці 45 років помер [PERSON] , про що виконавчим комітетом Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області було зроблено відповідний актовий запис № 23 від 01 лютого 2013 року. На час своєї смерті, [PERSON] , був зареєстрований за місцем проживання в будинку [ADDRESS] . Згідно витягу №363 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 06.03.2024, що виданий [PERSON] , про те що за адресою: квартира [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що у вересні 2024 року маючи намір приватизувати зазначену квартиру вона звернулася до комісії по приватизації державного житлового фонду Виконавчого комітету Солоницівської селищної ради, однак було отримано інформацію, що не можливо оформити Свідоцтво про право власності на житло, оскільки на 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , накладений арешт. 10.09.2024 року позивач звернулася з письмовою заявою до Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції з проханням про зняття арешту з мого майна. Листом від 04.10.2024 року за № 58030 мені повідомлено, що заборона на нерухоме майно відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, реєстраційний номер обтяження 9118138 від 05.10.2009 року було винесено постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія АА 754692, від 18.09.2009р., заявник відділ державної виконавчої служби Дергачівськго районного управління юстиції, об єкт обтяження квартира [ADDRESS] , власник [PERSON] , ІПН [NUMBER] , реєстраційний номер обтяження 12770042 від 23.07.2012 року була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 33508182, від 23.07.2012 заявник відділ державної виконавчої служби Дергачівськго районного управління юстиції, об`єкт обтяження: невизначене майно, власник: [PERSON] , 2451500818. Ідентифікувати причини обтяження станом на теперішній час відділ не має можливості. Згідно перевірки даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 04.10.2024 виконавчі провадження відносно [PERSON] на виконанні не перебувають. Позивач обмежена в користуванні 2-х кімнатною квартирою, яка розташована за адресою: квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з наявною забороною. Відповідно з ст.1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних Свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч.1 ст.317\~ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319\~ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.1, ч.2 ст.321\~ЦК України). Відповідно до ч.2\~статті 55 Конституції України\~кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Протоколу 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) (GC), № 33202/96, п. 107, EC HR 2000-1). Враховуючи викладене, суд вважає, що під час судового розгляду справи встановлено порушення прав позивача щодо користування житловим приміщенням, а тому, беручи до уваги принцип «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи, воно підлягає судовому захисту шляхом скасування вказаного обмеження. Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.01.2021 року у цивільній справі № 916/1415/19 (12-80гс20), держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Протоколу 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як установлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) (GC), № 33202/96, п. 107, ЕС НR2000-1). З урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі Афанасьев проти України (заява №38722/02) судом встановлено, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що вказаний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Стаття 76 ЦПК України\~передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2\~ст. 78 цього ж Кодексу\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Суд звертає увагу, що, відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч.ч. 1, 2\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2\~статті 43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8\~статті 83 ЦПК України\~визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: approved