Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , якою просив визначити місця проживання сина: [PERSON] , [INFO] , з батьком. Ухвалою від 12 червня 2024 року провадження у справі було відкрито, справу вирішено розглянути за правилами загального позовного провадження, а перше підготовче судове засідання було призначено на 22 липня 2024 року о 10 годині у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області. Останній раз суд призначив судове засідання на 18.02.2025 року. Аргументи сторін спору. Позиція позивача. Позивач зазначає, що стосунки між ним і відповідачкою не склалися, що й стало підставою для розлучення. Після цього їхній син залишився проживати з відповідачкою, однак позивач продовжував надавати матеріальну допомогу для утримання сина та активно брав участь у його вихованні. Однак з червня 2023 року їхній з відповідачкою син [PERSON] почав проживати з позивачем, за адресою: [ADDRESS] , оскільки з вересня 2023 року відповідачка перебуває за кордоном, хоча до цього чинила перешкоди у спілкуванні позивача з дитиною, а на прохання позивача укласти письмову угоду про дні зустрічей із сином відмовлялась, як відмовилась і від укладення письмової угоди про визначення місця проживання їх сина саме з позивачем. А в усних розмовах, то не заперечувала щодо цього, то відмовлялась, а пізніше поїхала за кордон навіть не повідомивши час поверення. Позивач у судовому засіданні стверджував, що їхній син перебуває на його утриманні, він забезпечує його харчування та лікування, тому просить визначити місце проживання сина разом із ним аби внести ясність у це питання та припинити невизначеність у відносинах щодо сина, оскільки відповідачка чинила йому перешкоди у спілкуванні із сином. Позиція представника позивача. Між сторонами існує конфлікт щодо виховання дитини, і в 2021 році доводилося погоджувати графіки побачень. На даний момент дитина проживає з позивачем, але відповідачка дійсно відмовляється укладати з позивачем будь-які письмові угоди, навіть за посередництва органу опіки та піклування. Позиція відповідача. Правом на подачу відзиву на позов не скористалася, і будь-які докази суду не надала; була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилася без повідомлення причин. Подала письмову заяву, в якій зазначила, що поклдаджається на суд у вирішенні цього питання. Позиція третьої особи. Подали висновок про визначення місця проживання дитини із батьком. Умови проживання дитини з батьком відмінні, необхідним одягом та приладдям для навчання забезпечений. Дитина дійсно хоче жити з батьком у них хороші стосунки, а мати з якою спілкувався представник повідомила, що буде жити за кордоном на постійній основі. І дійсно, спори щодо дитини між позивачем та відповідачкою існують давно та є триваючими. Зокрема, у 2021 році орган опіки та піклування дійсно залучався до вирішення одного з них, оскільки було визначено способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Оцінка суду щодо фактів. Під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбних відносинах, у них народився син: [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.11.2017 року постановлено: неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , залишити на проживанні з матір`ю [PERSON] . (а.с. 10). Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради №158 від 22.06.2021 року було встановлено [PERSON] графік побачень та спілкування із сином [PERSON] (а.с.116). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 16.05.2024 року, у квартирі за адресою [ADDRESS] проживає [PERSON] зі своїм сином [PERSON] . Мати дитини з ними фактично не проживає та за інформацією від сусідів перебуває за кордоном (а.с. 8). Довідкою від 15.05.2024 року виданою Коломийським відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції встановлено, що виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, знаходився на примусовому виконанні у Коломийському ВДВС у період з 05.01.2021 року по 18.09.2023 року, аліменти боржником оплачувались систематично та у повному обсязі (а.с. 7). Згідно з довідкою Коломийського ліцею №1 імені В. Стефаника Коломийської міської ради Івано-Франківської області №183/02-12 від 17.05.2024 року мати [PERSON] , [PERSON] , контакту із школою не підтримує, батьківські збори не відвідує. Дитина регулярно відвідує школу, завжди охайний та доглянутий. Батько спілкується з класним керівником, цікавиться життям дитини в закладі (а.с. 6). Згідно з листом Чернівецької обласної громадської організації «Буковинська громада» [PERSON] здійснює перевезення автомобілем марки VOLKSWAGEN PASSAN з Чернівців до смт. Зіньків Полтавської області медикаментів, продуктів харчування та гуманітарної допомоги для воїнів ЗСУ (а.с. 16-18). А згідно з висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету міської ради від 21.08.2024 року №180, рішенням Коломийського міськрайонного суду від 7 листопада 2017 року місце проживання малолітнього [PERSON] визначено разом з мамою [PERSON] , але з червня 2023 року [PERSON] фактично проживає з батьком. Мати дитини перебуває за кордоном та спілкується з сином через засоби телефонного зв`язку. З мамою дитини [PERSON] було проведена бесіда в телефонному режимі, в якій вона зазначила, що хоча аби син проживав із нею за кордоном, а син хоче проживати в Україні з батьком, а не з нею. Стосунки між батьком і сином дружні та доброзичливі. У зв`язку із чим, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з батьком (а.с.58-59). Зміст спірних правовідносин. Таким чином, встановлені судом обставини вказують на те, що між позивачем та відповідачем виникли сімейні правовідносини, у межах яких між ними дійсно існує спір з приводу місця проживання їх дитини (оскільки вони, як батьки, стали проживати окремо один від одного). Щодо права позивача на проживання дитини із ним. Положення частини 1 статті 32 Конституції України гарантують, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків передбачених Конституцією України. Разом з цим, частина 3 статті 51 Конституції України унормовує, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. А пункт 6 частини 1 статті 92 Основного Закону України вказує на те, що засади сім`ї, охорони дитинства, материнства та батьківства визначаються виключно законами України. Отже, право на сімейне життя, в тому числі і право проживати разом із своєю дитиною, може бути обмежене законами України. Відповідно до положень статті 3 Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Тому, суд у першу чергу буде виходити з інтересів дитини, а не батьків. На що, звернув увагу суду і Верховний Суд (рішення від 04 квітня 2018 року, справа №756/2109/16-ц). Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, суд вважає, що положеннями статті 9 Конвенції встановлено обмеження права батьків на сімейне життя, в аспекті права проживати разом із своєю дитиною, у тому випадку, якщо батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Тобто, як і у цій справі. Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановлює право кожного на повагу до свого сімейного життя. Але частиною 2 статті 8 передбачає і обмеження такого права, зокрема, право органів державної влади втручатись у здійснення такого права, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві для захисту прав і свобод інших осіб. Положення частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України передбачають загальне правило, за яким, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них. Але, частина 1 статті 161 Сімейного кодексу України встановлює, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Отже, вказаним нормативно-правовим актом прямо передбачена підстава для втручання суду у право батьків на сімейне життя, в аспекті права жити разом із своєю дитиною, зокрема, якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. І у справі, що розглядається судом, має місце саме такий випадок. Також суд відзначає, що такий випадок суд розцінює як необхідний у демократичному суспільстві, оскільки його метою є захист права дитини на визначення найбільш сприятливого для неї середовища для зростання. При цьому суд одразу відзначає, що за положеннями частини 1 статті 161 Сімейного кодексу України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тож зважаючи на це, і оскільки дитина фактично вже більше року проживає саме із батьком, і орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього сина з батьком, тільки визначення місця проживання сина з батьком, буде відповідати найвищим інтересам дитини, на даному етапі розвитку дитини та з огляду на те, де він проживає зараз і скільки часу. Тому, позовні вимоги позивача про визначення місця проживання сина із ним, підлягають задоволенню. Таким чином,

Outcome: approved