Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

Криворізький державний педагогічний університет (далі - КДПУ) звернувся до суду з позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування позову зазначено, що 01.02.2023 між КДПУ та [PERSON] було укладено договір про надання освітніх послуг. Згідно з договором позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання останнього, а саме: середня освіта (трудове навчання та технології), (інформатика) для здобуття ступеня вищої освіти магістр. Строк надання освітньої послуги складає 11 місяців, загальна вартість освітньої послуги складає 27500,00 грн. Відповідно до наказу КДПУ №1063-с від 16.11.2023 відповідача було відраховано зі складу студентів закладу за\~ власним бажанням. Разом з цим, відповідач у порушення умов договору не оплатив за надані позивачем освітні послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором чи законом. Внаслідок протиправних дій відповідача, з урахуванням положень ст.ст. 611, 625 ЦК України, утворилась заборгованість, яка станом на день подачі позову становить 9178,93 грн, з яких: - 7954,86 грн - сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції; - 1032,20 грн - пеня; - 191,87 грн - три відсотки річних. У порядку досудового врегулювання спору позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №7 від 29.02.2024 з вимогою про сплату боргу, яка була проігнорована останнім. Тому, вказану суму заборгованості та судовий збір позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку. З огляду на предмет та ціну позову, а також інші обставини, які підлягають врахуванню у відповідності до положень пунктів 1 - 8 частини 3 статті 274 Цивільного процесуального кодексу України, дана справа може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін судом повідомлявся належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк, не подав до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подав до суду відзив на позовну заяву. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються виконання зобов`язань за договором про надання послуг. Судом встановлено, що 01.02.2023 між КДПУ та [PERSON] було укладено договір про надання освітніх послуг №О2-6127. Згідно з договором позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання останнього, а саме: за спеціальністю 014 Середня освіта (трудове навчання та технології), 014 Середня освіта (інформатика) для здобуття ступеня вищої освіти магістр. Вартість надання освітньої послуги за 2023 рік (лютий - грудень) складає 27500,00 грн. На підставі наказу КДПУ №1063-с від 16.11.2023 відповідача було відраховано зі складу студентів закладу за власним бажанням. 29.02.2024 позивач направив на адресу відповідача претензію №7 з вимогою оплатити вартість навчання у сумі 7674,73 грн. Відповідач у порушення умов договору не оплатив за надані позивачем освітні послуги. Таким чином, у зв`язку з порушенням умов укладеного договору з боку відповідача, позивачем було здійснено розрахунок заборгованості з урахуванням пені та 3% річних від простроченої суми на загальну суму 9178,93 грн, з яких: - 7674,73 грн - сума основного боргу; - 1032,20 грн - пеня; - 191,87 грн - три відсотки річних; - 280,13 грн інфляційні збитки. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 63 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у закладах вищої освіти, зобов`язані, зокрема, виконувати вимоги освітньої (наукової) програми (індивідуального навчального плану (за наявності), дотримуючись академічної доброчесності, та досягати визначених для відповідного рівня вищої освіти результатів навчання. Згідно з ч. 2 ст. 903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що оплату за фактично отримані відповідачем освітні послуги в добровільному порядку позивачу не здійснено, що свідчить про порушення прав позивача, він вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку, шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з оплати вказаних послуг, внаслідок чого, вимога позивача щодо стягнення заборгованості в розмірі 7674,73 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Разом з цим, позивач, пред`являючи вимоги про відшкодування заборгованості за надані освітні послуги просив стягнути пеню, 3% річних та інфляційні збитки на підставі ст.ст. 611, 625 ЦК України. Так, за приписами статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому, згідно зі ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Судом встановлено, що за умовами договору у випадку недотримання Замовником розмірів та/або термінів, та/або порядку оплати за надання платної освітньої послуги (у строки передбачені п. 3 розділу ІІІ цього договору) на суми, що повинні бути сплачені, нараховується пеня за кожен день затримки оплати у розмірі 0,1% від суми, яка має бути сплачена. (п. 3 розділу 4 договору). Позивач до позову надав розрахунок пені відповідно до якого сума пені складає 1032,20 грн, який не спростований відповідачем, іншого розрахунку матеріали справи не містять, тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення пені у вказаному вище розмірі є обґрунтованими та також підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. До позову позивачем надано розрахунок 3% річних\~ та інфляційних збитків, який був перевірений судом та суд вважає його цілком прийнятним, тому вважає за можливе прийняти до уваги розрахунок належних до стягнення 3% річних та інфляційних збитків саме у такому розмірі та за вказаний період, а саме: 191,87 грн три відсотки річних, 280,13 грн інфляційні збитки. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що мало місце порушення умов укладеного договору з надання послуг з боку відповідача, внаслідок чого позивач отримав право на відшкодування завданих йому збитків в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Отже, з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved