Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

І. ОПИС 1.Позиція позивача та заперечень відповідача. Представник позивача [PERSON] - адвокат Р.А.Заставний у травні 2024 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 109800,00 грн моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 1.1.В обґрунтування позову вказує, що водієм автомобіля був [PERSON] , а пішоходом, який помер внаслідок ДТП, був [PERSON] (батько позивача). Позивач одержав 40200,00 грн страхової виплати за завдану моральну шкоду від страхової компанії, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність відповідача. Таку ж суму отримав брат позивача. Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у сумі 150000,00 грн. Залишок несплаченої моральної шкоди складає 109800,00 грн. Позивач втратив батька, тривалі і тісні зв`язки між ними припинилися, є лише спогади про загиблого від ДТП батька, шок від його втрати і моральні страждання від його трагічної смерті. На час ДТП позивач рухався із перевищенням швидкості, яка складала 80,24 км/год. Оскільки шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, то відповідач відповідає за завдання моральної шкоди незалежно від вини. 1.1.1.Позивач не брав участі у судових засіданнях, хоча суд неодноразово визнавав його явку обов`язковою. Представник позивача стверджував, що позивач перебуває на військовій службі, але доказів цього судові не надав. 1.2.Відповідач проти позову заперечує повністю. Вважає, що отримана сума страхової виплати 40200,00 грн повною мірою компенсувала моральну шкоду. ДТП сталася з вини потерпілого [PERSON] , тобто через його грубу необережність як пішохода: перехід у темний час доби у невстановленому місці швидкісного шосе із 4-ма смугами руху у кожному напрямку, не позначення себе на дорозі, перебування у стані сильного алкогольного сп`яніння. Дозволена швидкість руху на відповідній ділянці дороги складала 80,00 км/год. Кримінальне провадження закрите через відсутність вини відповідача і через винуватість пішохода у ДТП. Позивачем не доведено належними і допустимими доказами суму моральної шкоди, її обґрунтування є декларативним, оскільки судові доведено лише родинний зв`язок, а не спосіб спілкування тощо позивача із померлим. Позивач не брав участі у судових засіданнях. Спір більше перебуває у площині совісності позивача, аніж у площині закону. ІІ. МОТИВИ, ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ 2.Позивач [PERSON] є сином [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 18, 19). 3.Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 31.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, останнє закрите у зв`язку з відсутністю в діянні відповідача [PERSON] складу вказаного кримінального правопорушення (а.с. 11-17). 3.1.За змістом постанови 13.08.2023 приблизно о 21:20 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen Passat, р.н. [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині проспекту Броварському, зі сторони станції метро "Лісова" в напрямку м. Бровари, в районі будинку № 3-В скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який перебігав проїзну частину у невстановленому для руху пішоходів місці. В результаті даної ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких помер [INFO] . 3.2.За даними відеозаписів пішохід [PERSON] на автодорозі робить кілька кроків і зупиняється, починає перебігати дорогу у невстановленому для пішоходів місці. Коли по автодорозі рухається автомобіль Volkswagen Passat, р.н. [NUMBER] , то пішохід продовжує рух по дорозі і передньою частиною відбувається наїзд на пішохода. Автодорога має по 4 смуги руху у кожному напрямку і горизонтальну розмітку. Темний час доби. Дорога суха. 3.3.Судово-медична експертиза [PERSON] засвідчила множинні переломи ребер, ураження легень, переломи кісток тазу, крововиливи, перелом кісток носа тощо. У момент контакту він був розвернутий правою бічною поверхнею тіла до транспортного засобу. У крові виявлено етиловий спирт у концентрації 3,08 г/л. 3.4.Швидкість автомобіля Volkswagen Passat, р.н. [NUMBER] , перед наїздом на пішохода складала 80,24 км/год. З моменту візуального збільшення швидкості руху пішохода до моменту наїзду до нього проходить від 7,20 до 7,40 секунд. 3.5.В дорожній обстановці в діях водія [PERSON] з технічної точки зору не вбачається невідповідностей вимогам пунктів 12.2, 12.3, 12.4 ПДР, які не перебувають у причинному зв`язку з виникненням ДТП. 3.6.ДТП сталася в результаті порушення ПДР з боку пішохода [PERSON] , який на порушення вимог п. 4.4, 4.7. 4.14 ПДР: в темну пору доби не виділив себе для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху; переходив проїзну частину у невстановленому місці; вийшов на проїзну частину не впевнившись у відсутності небезпеки; раптово вибіг на проїзну частину; порушив заборону переходити проїзну частину поза пішоходи переходом якщо є розділювальна смуга або дорога має 4 і більше смуг для руху; вийшов в смугу руху автомобіля не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та раптово для водія автомобіля. 4.Відповідно до п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. 4.1.Отже будь-яке перевищення зазначеної швидкості водієм вже є порушенням встановленого швидкісного режиму. 4.2.Судові не надано доказів встановлення чи існування дорожнього знаку, який би дозволяв рух транспортних засобів зі швидкістю 80 км/год. на проїзній частині дороги на місці скоєння ДТП. 4.2.1.Тому суд погоджується з доводами представника позивача про порушення відповідачем ПДР у частині дозволеної швидкості руху у населеному пункті під час наїзду на пішохода. 5.Відповідач не спорює отримання позивачем 40200,00 грн страхової виплати як відшкодування позивачеві моральної шкоди внаслідок смерті його батька від ДТП за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 214573936 ПАТ "СК "Євроінс Україна" (а.с. 5, 22, 23, 54). Вказана сума розрахована за правилами ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" як 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі у 2023 році. Позивач зазначає, що таку саму суму 40200,00 грн отримав ще один син загиблого (брат позивача). 6.За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Ч. 2 ст. 1168 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Згідно із чч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберігання або утримання транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 6.1.1.Тобто головною особливістю відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищеної небезпеки, є те, що завдавач зобов`язаний відшкодувати шкоду потерпілому незалежно від наявності в його (завдавача) діяннях вини. 6.1.Отже, за обставин цієї справи, відповідач [PERSON] , як водій автомобіля, зобов`язаний відшкодувати позивачеві [PERSON] , як дитині пішохода [PERSON] , смерть якого настала внаслідок наїзду на нього автомобіля під керуванням [PERSON] , моральну шкоду завдану смертю [PERSON] незалежно від провини водія [PERSON] у ДТП. Суд погоджується із аналогічними доводами позивача проти яких також не заперечує відповідач. 6.1.1.Наразі суд вважає доведеними такі підстави для завдання моральної шкоди позивачеві внаслідок смерті його батька від ДТП, як втрата близької людини, потреба у докладенні зусиль до судового захисту своїх прав, спогадами про смерть близької людини, невідворотними змінами у житті позивача через втрату батька. 6.1.2.Судові не надано доказів завдання шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого ( [PERSON] ), тому відсутні підстави для звільнення від відповідальності позивача за завдану позивачеві моральну шкоду внаслідок смерті батька позивача (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). 7.Ст. 1193 ЦК України передбачає, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. 8.У п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). 8.1.1.Положення ст. 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху. 9.Відповідач посилається на норму ст. 1193 ЦК України вважаючи, що ДТП стала наслідком грубої необережності пішохода [PERSON] і тому розмір моральної шкоди відповідає отриманій позивачем страховій виплаті 40200,00 грн. 9.1.1.Суд погоджується з такими доводами у частині необхідності зменшення розміру моральної шкоди, оскільки вказана вище постанова про закриття кримінального провадження і висновки експертиз склали вичерпні висновки і надали відповіді на питання про дійсну причину ДТП, а саме провину пішохода [PERSON] у порушенні низки вимог ПДР та перебування померлого у стані алкогольного сп`яніння (див. пункти 3.1 - 3.6 рішення). 10.Водночас поза увагою суду не можуть залишитися такі істотні обставини ДТП як перебігання пішоходом [PERSON] проїзної частини шириною 8 смуг у темну пору доби і перебування пішохода у стані алкогольного сп`яніння. 10.1.З іншого боку, суд також зважає на те, що водій [PERSON] під час наїзду на пішохода [PERSON] рухався зі швидкістю 80,24 км/год., що на 30,24 км/год. перевищує дозволену п. 12.4 ПДР швидкість руху транспортних засобів у населених пунктах (не більше 50 км/год.). Правило п. 1.4 ПДР передбачає, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. 10.1.1.Отже узагальнено можна виснувати, що, з одного боку, водій [PERSON] обґрунтовано розраховував на неможливість з`явлення пішохода на відповідній ділянці проїзної частини дороги (через 4 смуги руху і 1 розділювальну смугу), хоч і порушував при цьому швидкісний режим; а, з іншого боку, пішохід [PERSON] обґрунтовано розраховував на неможливість перевищення автомобілями швидкості 50 км/год., хоч і порушував при цьому вказані у п. 3.6 рішення вимоги ПДР щодо пішоходів (був у забороненому для пішоходів місці) і при цьому водночас перебував у стані алкогольного сп`яніння. 10.1.2.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, однак з певною розумністю і справедливістю міркувань можна виснувати, що характер і кількість тілесних ушкоджень пішохода завжди буде різною за різної швидкості автомобіля який збиває пішохода - у цій справі за швидкості 80,24 км/год. замість належної швидкості 50,00 км/год. 11.Під час досудового розслідування інший син пішохода [PERSON] - потерпілий [PERSON] (брат позивача у справі) давав покази, що його батько [PERSON] мешкав в районі станції метро " Лісова ", у батька постійно змінювалося місце проживання, останні роки не підтримував з ним зв`язок. Похованням батька у с. Байрак Семенівського району Полтавської області опікувався потерпілий [PERSON] . Претензій до водія автомобіля він не має (а.с. 12). 11.1.1.Суд наголошує, що позивач [PERSON] за змістом постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 31.10.2023 участі у досудовому розслідуванні не брав. Це, а також не організація поховання позивачем свого батька, є непрямим підтвердженням доводів відповідача про відсутність певного роду стійких стосунків позивача із померлим. 11.1.2.Відтак, зважаючи на ступінь зміни у житті позивача внаслідок смерті його батька від ДТП, обставин ДТП та винуватості обох учасників у ньому, допущення пішоходом [PERSON] грубої необережності, яка є визначальною причиною ДТП внаслідок грубого нехтування правилами безпеки руху пішоходом і те що загиблий перебував у стані алкогольного сп`яніння (інакше кажучи якби він не переходив дорогу із 8-ма смугами руху то зіткнення з автомобілем не відбулося б за будь-яких умов), враховуючи засади виваженості, розумності і справедливості, суд зменшує заявлений позивачем розмір моральної шкоди із 150000,00 грн до 80000,00 грн і визначає 80000,00 грн сумою моральної шкоди право на відшкодування якої за рахунок відповідача має позивач. 12.Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Позивач одержав від ПАТ "СК "Євроінс Україна" 40200,00 грн страхової виплати як відшкодування позивачеві моральної шкоди внаслідок смерті його батька від ДТП за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 214573936 страхувальником за яким є відповідач. 12.1.1.Отже суд стягує з відповідача на користь позивача 39800,00 грн моральної шкоди, що є різницею між сумою майнової шкоди і фактично отриманою страховою виплатою (80000,00 - 40200,00). ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір"). Отже позивач звільнений від сплати судового збору у справі про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір"). Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3028,00 грн. Згідно пп. 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до суду: позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже належна до сплати сума судового збору із ініційованої позивачем позовної вимоги майнового характеру з ціною позову 109800,00 грн складає 1211,20 грн ((109800,00 1,0 % ? 3028,00 0,4), від сплати якої звільнено позивача. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК). Отже, з урахуванням пропорційного задоволенні позовної вимоги майнового характеру суд стягує з відповідача в дохід держави 439,03 грн судового збору (1211,20 ? 109800,00 39800,00). Іншу частину судового збору 772,17 грн (1211,20 - 439,03) слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved