Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача. Як на підставу для задоволення позову, позивачка посилається на те, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2022 року (справа №303/4844/22) було задоволено її позов до відповідача щодо визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору. Також стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Зазначене рішення суду постановою апеляційної інстанції було залишено в силі. Надалі на підставі рішень Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.11.2023 року (справа №303/8203/23), від 07.03.2024 (справа №303/883/24) та від 24.09.2024 року (справа №303/5569/24) на користь позивачки з відповідача також було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.11.2022 по 12.06.2023, за період з 13.06.2023 по 12.01.2024 та за період з 15.01.2024 по 28.06.2024 року. Позивачка обґрунтовує наявність підстав для звернення до суду з даним позовом тим, що директор підприємства виплачує їй середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно вищезазначених рішень суду, однак продовжує не викликати її на роботу та не забезпечує нею, а тому наявний факт вимушеного прогулу, викликаний протиправними діями роботодавця. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2024 року по 31.12.2024 року в сумі 18744 грн. Представник відповідача [PERSON] подала до суду відзив в якому просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачка фактично не працює та не з`являється на роботу. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав поданий відзив та просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши подані по справі докази, заслухавши пояснення сторін, суд констатує наступне. Предметом спору, тобто правовим об`єктом з привиду якого виникла конфліктна ситуація між сторонами справи є трудові відносини, пов`язані зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В контексті хронології спірних правовідносин, суд наводить наступні обставини справи. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2022 року у справі № 303/4844/22 позов [PERSON] до відповідача задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ директора об`єднання громадян «Мукачівське учбово-виробниче підприємство № 1 Українського товариства сліпих» № 21 К від 29.04.2022 року «Про призупинення дії трудового договору з [PERSON] ». Стягнуто з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу без відрахування податків та платежів за період з 01.05.2022 року по день ухвалення рішення в розмірі 19711,92 гривень. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 12.06.2023 року зазначене рішення суду залишено в силі. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.11.2023 року по справі № 303/8203/23 позовні вимоги [PERSON] до об`єднання громадян «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1» Українського товариства сліпих» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 21713,20\~ гривень. Як убачається з мотивувальної частини рішення суду, розрахунковий період за який суд здійснив стягнення середнього заробітку становить з 11.11.2022 по 12.06.2023. Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень зазначене рішення суду набуло законної 05.12.2023. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.03.2024 року у справі № 303/883/24 позовні вимоги [PERSON] до об`єднання громадян «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1» Українського товариства сліпих» було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 21991,20 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.06.2023 по 12.01.2024 без урахування податків і зборів. Рішення суду набуло законної сили 09.04.2024. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2024 року у справі № 303/5569/24 позовні вимоги [PERSON] до об`єднання громадян «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1» Українського товариства сліпих» було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 17140 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 15.01.2024 по 28.06.2024 без урахування податків і зборів. Позивачка посилається на те, що оскільки рішення суду щодо стягнення з відповідача середнього заробітку ним виконуються, однак роботодавець продовжує не викликати її на роботу та не забезпечує нею, вона має підстави для стягнення на свою користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 01.07.2024 по 31.12.2024. Надаючи правову оцінку вищевказаним аргументам позивачки, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною першою ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно з частиною четвертою ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факти, встановлені в прийнятому раніше судовому рішенні, мають для суду преюдиційний характер. Преюдиційність у процесуальному праві виражена як обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набутим законної сили судовим рішенням у будь якій іншій справі. У рішенні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2022 року по справі №303/4844/22 суд встановив, що внаслідок видання незаконного наказу про призупинення дії трудового договору з позивачем фактично була створена ситуація вимушеного прогулу, викликана протиправними діями роботодавця. Відтак, суд застосував при розгляді зазначеної справи з метою відновлення порушення трудових прав працівника аналогію закону та відповідно до ч. 9 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, положення ст. 235 Кодексу законів про працю, якою передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік та стягнув середній заробіток з відповідача з 01.05.2022 по день ухвалення рішення, тобто 10.11.2022. Водночас, оскільки на вищезазначене рішення суду було подано відповідачем апеляційну скаргу, яка була залишена без задоволення, то за період з 11.11.2022 по 12.06.2023 (тобто період протягом якого переглядалось рішення суду від 10.11.2022 у справі № 303/4844/22 в апеляційній інстанції) на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.11.2023 року (справа № 303/8203/23), було стягнуто з відповідача на користь [PERSON] також середній заробіток. Надалі на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.03.2024 року у справі № 303/883/24 позовні вимоги [PERSON] до об`єднання громадян «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1» Українського товариства сліпих» було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 21991,20 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.06.2023 по 12.01.2024 без урахування податків і зборів. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2024 року у справі № 303/5569/24 позовні вимоги [PERSON] до об`єднання громадян «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1» Українського товариства сліпих» було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 17140 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 15.01.2024 по 28.06.2024 без урахування податків і зборів Предметом даного судового розгляду є стягнення середнього заробітку за період з 01.07.2024 року по 31.12.2024, оскільки фактично відповідачем не відновлено дію трудового договору з позивачем, внаслідок чого вона й надалі позбавлена можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від неї причин та отримувати заробітну плату. Аргументи, наведені у відзиві відповідача на позовну заяву, зазначеного не спростовують. В контексті наведеного, належним виконанням судового рішення від 10.11.2022 року у справі № 303/4844/22, яким суд визнав незаконним та скасував наказ про призупинення дії трудового договору з відповідачем, слід вважати видачу роботодавцем про це наказу, що дало б можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення можна вважати закінченим із моменту фактичного допуску працівника до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акту органу, який раніше прийняв незаконне рішення про призупинення дії з ним трудового договору та фактичного допуску до роботи такого працівника. \~Тобто, роботодавець повинен створити умови, за яких працівник може здійснювати свої обов`язки у порядку, що мав місце до винесення незаконного Наказу. Поряд з цим, вимога позивачки за предметом даного спору по своїй суті стосується стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі (відновлення дії трудового договору), у зв`язку з чим до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. 236 Кодексу Законів про працю України, відповідно до якої у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Фактично, позивачка у позовній заяві не посилається безпосередньо на цю норму закону, однак відповідно до правової позиції Верховного Суду України висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15, посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.\~ Неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (див. пункт 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18)). Згідно зі статтею 15 та 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року у справі №560/7496/20 (адміністративне провадження № К/9901/42336/21) зазначено, що: «до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України). Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин». У постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року в справі № 461/7423/21 (провадження № 61-872св23) звернуто увагу на те, що: «для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період». Таким чином, суд доходить висновку про те, що на момент звернення [PERSON] до суду з даним позовом, вона не була допущена відповідачем до безпосереднього виконання своїх трудових обов`язків. Доказів зворотнього матеріали справи не містять. Невиконання відповідачем протягом тривалого часу рішення суду від 10.11.2022 у справі № 303/4844/22, має наслідком застосування приписів\~статті 236 КЗпП України\~про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника. При цьому, на підставі судових рішень з відповідача на користь позивача вже було стягнуто середній заробіток за період з 01.05.2022 по 12.01.2024 включно. Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~ Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. (надалі Порядок), такий порядок застосовується, крім іншого, у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до\~п.\~5\~розд.\~ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Як вбачається із копії наказу № 53/К від 07 жовтня 2016 року «Про прийом на роботу [PERSON] », позивача було прийнято на посаду складальника виробів з пластмас цеху №01 ПОГ «Мукачівського УВП №1 УТОС» та встановлено погодинну оплату праці, у зв`язку з чим для розрахунку середнього заробітку має враховуватися середньогодинна заробітна плата та число робочих днів. Виходячи з наданої позивачем довідки про середню заробітну плату (дохід) середньогодинна заробітна плата [PERSON] за два останні повні відпрацьовані місяці становить 35,70 грн. За таких обставин, розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду\~ з 01.07.2024 по 31.12.2024 становить 18 744 грн (35,70 грн. х 4 середня кількість відпрацьованих годин за день х 132 робочі дні), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки без вирахування податків та обов`язкових платежів. Крім того, відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 1211,20 гривень судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved