Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

1.Позовні вимоги. 16 квітня 2024 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач [PERSON] , просить: -визнати дійсним договір позики, укладений 21 липня 2021 року, згідно якого [PERSON] , як позичальник, отримала від мене, [PERSON] , як позикодавця, грошові кошти в розмірі 4900 (чотири тисячі дев`ятсот) доларів США; - стягнути з [PERSON] на мою, [PERSON] , користь, грошові кошти в сумі 4900 (чотири тисячі дев`ятсот) доларів США, що еквівалентно 191\~921,24 (сто дев`яносто одній тисячі дев`ятсот двадцяти одній) грн. 24 коп, за договором позики від 21 липня 2021 року; - стягнути з [PERSON] на мою, [PERSON] , користь, понесені мною судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в сумі 3736,02 грн, та витрат на надання мені правничої допомоги при зверненні до суду в сумі 3500 грн. 2.Позиція позивача. [PERSON] є давньою знайомою і колишньою колегою по роботі позивача, з якою тривалий час підтримували товариські відносини і спілкування, тому позивач без вагань відгукнулась на її прохання про надання у борг грошової суми, якої не вистачало її родині для придбання будинку. Свої договірні правовідносини нотаріально не посвідчували, а обмежились складанням розписки, а саме 21 липня 2021 року [PERSON] власноручно написала розписку, в якій підтвердила факт заяву у позивача грошових коштів у сумі 4900 доларів США, які вона зобов`язалась повернути до кінця 2023 року. У грудні 2023 року позивач звернулась до [PERSON] з нагадуванням про необхідність повернення боргу, але вона повідомила, що не має всієї суми для повернення боргу і попросила зачекати ще кілька місяців і запевнила, що до березня 2024 року повністю поверне весь борг. Позивач погодилась зачекти, але в обумовлений строк відповідачка борг так і не повернула. Позивач зверталась до відповідача і особисто, і через її рідних з вимогою виконати взяті на себе зобов`язання, тривалий час сподівалась на добросовісність відповідачки, з розумінням ставилась до її матеріальних труднощів і неможливості вчасно повернути борг, але коли відповідачка стала уникати зустрічей з позивачем та перестала відповідати на телефонні дзвінки, позивач зрозуміла, що повертати боргу відповідач не має наміру. 12 березня 2024 року [PERSON] звернулась до Кам`янського районного управління поліції із заявою про прийняття мір до [PERSON] , яка не повернула займані кошти, але 13 березня 2024 року було надано письмову відповідь і роз`яснено, що між ними виникли цивільно-правові відносини, і за захистом своїх прав було рекомендовано звернутись до суду. Сума боргу за розпискою, наданою [PERSON] , складає 4900 доларів США, що станом на 15 квітня 2024 року за курсом НБУ становить 191\~921,24 грн. 3.Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] , про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, судова повістка - виклик направлена відповідачу на адресу реєстрації і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними. Відзив відповідач на позов не подала. У матеріалах справи наявна розписка [PERSON] щодо отримання позовної заяви з додатками, просить відкласти судове засідання. Також наявна заява [PERSON] , у якій просить перенести розгляд справи у зв`язку з виїздом за межі міста. 4.Заяви, клопотання, процесуальні питання. 16 квітня 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до\~ [PERSON] \~про визнання\~дійсним договору\~позики та\~стягнення боргу\~за договором\~позики. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддіми від 16 квітня 2024 року цивільну справу №208/3063/24 передано до провадження судді Івченко Т.П. Разом з позовною заявою [PERSON] подала заяву про забезпечення позову. Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 квітня 2024 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. 25 червня 2024 року отримано відмості про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. 30 липня 2024 року [PERSON] отримала копію позовної заяви з додатками, просила відкласти судове засідання для ознайомлення. Протоколом повторного\~автоматизованого розподілу\~судової справи\~між суддіми\~від 29\~вересня 2024\~року цивільну\~справу №208/3063/24\~передано до\~провадження судді\~Гречаній В.Г.,\~узв`язку\~зі звільненням\~з посади\~судді [PERSON] \~у відставку. Ухвалою від 25 вересня 2024 року суддею прийнято справу до свого провадження. 22 жовтня 2024 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву, у якій просить перенести розгляд справи на іншу дату у зв`язку з виїздом за межі міста. 25 лютого 2025 року позивач [PERSON] подала до суду заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить розгляд спари проводити без її участі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. 5.Фактичні обставини встановлені судом. 21 липня 2021 року [PERSON] написала розписку про те, що 15.07.2021 року позичила грошові кошти 4900 доларів США у [PERSON] , зобов`язалась виплатити 4900 доларів США до кінця 2023 року. Оригінал розписки міститься у матеріалах справи. Згідно довідки Кам`янського районного управління поліції за матерілом ЖЄО №4145 від 12.03.2024 року, зазначено, що пр розгляді матеріалів встановлено, що між гр.. [PERSON] та [PERSON] виникли цивільно-правові відносини, що не відносяться до компетенції органів Національної поліції України, а вирішються в судовому порядку, а тому перевірку за матеріалом ЖЄО Кам`янського РУП від 12.03.2024 року за №4145 закінчено. 6.Норми права застосовані судом. Ст. 55 Конституції України, Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно ч.2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Згідно до\~ст.\~15\~ЦК України:\~1.Кожна\~особа має\~право на\~захист свого\~цивільного права\~у разі\~його порушення,\~невизнання або\~оспорювання. 2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України: 1.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст.\~204\~ЦК України,\~ правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою\~статті 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до пункту 30.1\~статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року N 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"\~моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. 7.Висновки і мотиви прийнятого рішення. Судом встановлено що між сторонами виник спір з підстав боргових зобов`язань які виникли внаслідок передачі позивачем грошових коштів на користь відповідача, як договору позики укладеної у формі розписки оформленої власноруч відповідачем. Тлумачення статей 1046 та 1047\~ЦК України\~свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої\~статті 1047 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Судом враховується правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) за змістом якої Верховним Судом вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.\~ Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом безпосередньо досліджена боргова розписка оформлена від імені відповідача [PERSON] від 21 липня 2021 року, згідно до якої розписка написана власноручно відповідачем, що в ході розгляду справи відповідачем належним, допустимим і достатнім доказом не спростовано. Також, судом встановлено, що зі змісту даної розписки, оригінал якої подано до справи позивачем, вбачається що [PERSON] отримала від [PERSON] 4900 доларів США у борг, і зобов`язується їх повернути до кінця 2023 року. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей і може не співпадати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі грошей у борг. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів та підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання боржником грошових коштів. Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою (справи №№ 127/3120/16-ц, 752/19567/14-ц). Як встановлено судом, і підтверджено позицією сторони позивача, відповідачем не виконані зобов`язання із повернення боргу у розмірі 4900 доларів США, ні на час звернення із позовом ні на час розгляду справи по суті, що фактично підтверджено поданою позивачем до справи оригіналом боргової розписки [PERSON] від 21 липня 2021 року. Крім того, судом враховується що згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Як вбачається між сторонами досягнуто домовленість що грошовою одиницею за борговими зобов`язаннями є іноземна валюта як долар США, і саме суму визначену як 4900 доларів США і зобов`язалась повернути відповідач на користь позивача на виконання взятих на себе зобов`язань за борговою розпискою від 21 липня 2021 року на вимогу позивача у повному обсязі. Крім того, статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Судом встановлено, що позиція позивача і надані докази на підтвердження заявлених позовних вимог, повністю обґрунтовані доказами дослідженими в ході судового розгляду за їх сукупністю, які є належними і допустимими, з врахуванням у позивача оригіналу боргової розписки від 21 липня 2021 року за якою у відповідача [PERSON] і виникли зобов`язання перед позивачем. Також, судом враховується, що жодним чином заявлені позовні вимоги не спростовані відповідачем, на підставі чого суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог заявлених позивачем [PERSON] у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. 8.Судові витрати. Позивачем понесено судові витрати з оплати судового збору при зверненні із позовом в розмірі 3130,42 гривень, що підтверджено платіжною інструкцією № 0.0.3587412151.1 від 15 квітня 2024 року та 605,60 грн., що підтверджено платіжною інструкцією № 0.0.3587417337.1 від 15 квітня 2024 року. Враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, зазначені витрати понесені стороною позивача, підлягають відшкодуванню. Також у справі заявлено до відшкодування витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн. 15.04.2024 року між адвокатом Кущ О.М. та [PERSON] укладено договір №14 від 15.04.2024 року про надання правничих послуг, предметом якого є надання правничої допомоги, яка полягає у складанні позовної заяви про визнання дійсним договору позики та стягнення боргу за договором позики, оплптп послуги складає 3700 грн. 15.04.2024 року між адвокатом Кущ О.М. та [PERSON] підписано Акт приймання виконаних робіт за договором №14 від 15.04.2024 року про надання правничих послуг, відповідно до якого адвокат виконав послуги з надання правничої допомоги. Вартість виконаних робіт складає 3700,00 грн. Розрахунок призведений в повному обсязі. Згідно п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до змісту п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~у разі задоволення позову витрати на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача. За ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд визнає належними докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а такі витрати\~пов`язаними з розглядом справи. Водночас, суд не визнає такі витрати обґрунтованими та пропорційними до предмета спору. Зважаючи на вказане, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3700,00 грн., згідно до позовних вимог.

Outcome: approved