Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, 18 лютого 2021 р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідачем було укладено Кредитний договір №370497489, зобов`язання за яким останній не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість. У зв`язку із укладенням договорів факторингу Позивач набув права вимоги до Відповідача за вищевказаним договором. Просить стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» (код ЄДРПОУ 42986956) суму заборгованості за Кредитним договором №370497489 в розмірі 49884,50 грн.. Ухвалою Кам`янець - Подільського міськрайонного суду від 04 листопада 2024 року визнано належним відповідачем [PERSON] . В судове засідання сторони не з`явились. Про день слухання справи повідомлені своєчасно. До початку судового розгляду представник позивача подав заяву про слухання справи у його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду. Відповідач в судове засідання не з`явився , причини неявки суду не повідомив. Відповідно\~до ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України\~в зв`язку\~з неявкою\~сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Так, 18 лютого 2021 року відповідач уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір №370497489 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV2XT48. 18 лютого 2021року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 25500,00 грн. на банківську карту відповідача. У зв`язку із невиконанням умов договору у відповідача утворилась заборгованість в сумі - 49884,50 грн., в тому числі : 23337,81 грн. - заборгованість по кредиту; 26546,69 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України), тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Згідно зі\~\~статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. На підтвердження своїх доводів щодо укладення [PERSON] кредитного договору, позивачем надані суду копію кредитного договору №370497489 від 18 лютого 2021 р., Паспорт споживчого кредиту, Графік розрахунків, Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансовго кредиту продукту «смарт» ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», виписку з особового рахунку [PERSON] за кредитним договором №370497489, Заявку на отримання грошових коштів в кредит від 18 лютого 2021 р., платіжне доручення № 0dad9a24-bfc5-4334-84f2-c9ad791c27f5 , довідку щодо дій позичальника в у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», Алгоритм дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», Розрахунок заборгованості. Отже, дослідивши вищенаведені матеріали, суд приходить до висновку, що 18 лютого 2021 р між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] був укладений кредитний договір №370497489у формі електронного документу з використанням електронного підпису - одноразового ідентифікатора MNV2XT48, відправленого кредитором [PERSON] на її мобільний номер [NUMBER] 18 лютого 2021 р. О 12:56:34 . та введений позичальником 18 лютого 2021 р. о 12:58:00 год., відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит на суму 25500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов кредитного договору. Факт отримання відповідачем кредитних коштів у вказаному розмірі підтверджується копією платіжного доручення від 31.01.2021р. року № 0779b14d-31c4-436c-9462-7cdd56a88a42, на суму 25500 грн. наданих позивачем, З довідки АТ КБ «ПриватБанк» ( т1, а.с. 22 23) вбачається, що на картковий рахунок відповідача надійшли грошові кошти в сумі 25500 гривень 00 коп. Також, із наданих письмових доказів (т1, а.с. 37) вбачається часткове погашення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про часткове виконання відповідачем умов укладеного кредитного договору. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач також вказує, що 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року . Додаткову угоду викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28 листопада 2018 року та № 28/1118-01. 31 грудня 2021 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року . 31 грудня 2022 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року . 31 грудня 2023 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року. У підписаному ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» реєстрі прав вимоги № 137 від 08.06.2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), вказано про передачу до ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до [PERSON] по кредитному договору №370497489 від 18 лютого 2021 року. ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 05 серпня 2020 року уклали договір факторингу № 05/0820-01 , строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали додаткові угоди № 2 від 03.08.2021 року та № 3 від 30.12.2022 року , якими продовжено договір факторингу № 05/0820-01 до 30 грудня 2024 року У підписаному ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року відповідач вказаний як боржник із сумою заборгованості 49884,50 грн., 17 липня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 17/07/24 . У підписаному ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем реєстрі боржників від 17.07.2024 року, який є Додатком № 1 до Договору факторингу № 17/07/24 позивач набув право вимоги до відповідача по кредитному договору №370497489 від 18 лютого 2021 року на суму 49884,50 грн. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ч. 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Встановлено, що 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, згідно з умовами якого до останнього перейшло право вимоги до боржників первісного кредитора. Щодо наявності у позивача прав вимоги за кредитним договором, ТОВ «АЙС», надало копію акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу, укладеного 17.07.2024 року та витяг з реєстру боржників, де під номером 337 вказана [PERSON] з сумою заборгованості 49884 гривні 50 коп. Однак, на думку суду, право вимоги від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не перейшло до нових кредиторів, оскільки кредитний договір №370497489 був укладений 18 лютого 2021 року, тобто через рік і два місяці після укладення договору факторингу від 28.11.2018 року, що взаємовиключає одне одного, оскільки за договором факторингу права вимоги є похідними від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи , що в задоволенні позову відмовлено, то з відповідача не підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень.

Outcome: dismissed