Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

представник заявника [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у віці 41 рік, місце смерті м. Самара, Самарський район, російська федерація. Представник заявника [PERSON] - [PERSON] в обгрунтування позовних вимог покликається на те,що [PERSON] є матір?ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] . Батьком [PERSON] є [PERSON] . [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , який у 1987 році розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.Надалі 02.12.1989 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. [PERSON] у зв?язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Крім цього, [PERSON] має двох синів від першого і другого шлюбу. Факт родинних відносин з [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження. [PERSON] у 2015 році виїхав на постійне місце проживання на територію російської федерації, де зареєстрував шлюб з [PERSON] , яка є громадянкою рф. У подружжя народився внук [PERSON] , [INFO] . [PERSON] постійно проживав в м. Самара, рф, де створив свою сім?ю. Поміж цього, матір та син підтримували відносини, приїжджали один до одного, однак через відстань зустрічі такі відбувалися поодиноко. [INFO] [PERSON] помер в м. Самара, Самарської області, рф, про шо видано свідоцтво про смерть відділом реєстрації актів цивільного стану Залізничного району міського округу Самари управління реєстрації актів цивільного стану Самарської області від 08.06.2021 року. Місцем настання смерті померлого є м. Самара, рф. Відсутність підтвердження смерті сина обмежує право заявниці, оскільки вона не може змінити кількість зареєстрованих осіб у квартирі, що впливає на нарахування комунальних послуг та інші питання, пов`язанні із житлом. Представник заявника у судове засідання не з`явилася, просять розглядати справу за її відсутності. Від представника заінтересованої особи надійшла заява про розгляд справи його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заяву необхідно задовольнити з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] помер [INFO] на території російської федерації помер у м. Самара, Самарський район, російська федерація, що підтверджується документом під назвою «Свидетельство о смерти» серії [NUMBER] . Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.06.2024 вбачається, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , яка відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». За інформацією Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області [PERSON] , [INFO] громадянин України. Згідно листа Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації від 30.01.2025 за інформацією територіальних органів Державної міграційної служби України подання про втрату громадянства України відносно [PERSON] не ініціювалось. Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28.01.2025 року відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України [PERSON] в період з 08.11.2017 в базі даних не виявлено. Згідно листа Сихівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові від 05.02.2025 відсутній актовий запис про смерть [PERSON] . Крім цього, заявницею надано суду фотознімки, на яких зображено місце поховання [PERSON] . Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану, орган реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Згідно п. 14 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, зі змінами, у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться будь-яким органом державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника. Відповідно п. 1 Розділу 5 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ч.ч. 4,7 глави 1 розділу ІІ вищевказаних Правил, у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитись в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулась недієздатна особа або особа, яка немає необхідних для цього повноважень. Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Звертаючись до суду з даною заявою, заявник, на підтвердження смерті [PERSON] на території російської федерації, подала свідоцтво про смерть, виданого в рф. Таким чином, факт смерті вже зареєстрований іноземним органом реєстрації. Згідно роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Ключове значення, яке має встановлення факту смерті або народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Відповідно ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» у редакції від 23.12.2022, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. На час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, ст. 13 даної Конвенції було передбачено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Крім того, документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних сторін доказовою силою офіційних документів. 23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.1993 та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.1997 та вихід України з Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997. Так, дія Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997 зупинена з 27.12.2022. Свідоцтво про смерть [PERSON] [NUMBER] , видано в рф, не має сили офіційного документу на теритоії України, а тому потребує його підтвердження. Отже, заявником обґрунтовано підставу звернення до суду з заявою про встановлення факту смерті, яка настала, на території іноземної держави. Однак, заявник позбавлена можливості отримати документи, які підтверджують смерть [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану через те, що факт його смерті відбувся на території рф. У цьому контексті суд зауважує, що п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачає можливість встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд, оцінивши подані заявником докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається заявник, а в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про встановлення факту смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у віці 41 рік, місце смерті м. Самара, Самарський район, російська федерація, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню

Outcome: approved