Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області та просить визнати за нею право власності на житловий будинок та господарські споруди, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що [INFO] померла її мама [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй\~майно,\~в тому\~числі на житловий будинок [ADDRESS] , що належав померлій на праві приватної власності. Станом на 15.04.1991 у житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON] , дочка [PERSON] , зять [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося заповіла позивачці. Заповіт посвідчений секретарем Сороківської сільської ради 18.01.2005, зареєстрований в реєстрі за № 3. На час смерті спадкодавця заповіт не змінювався, не доповнювався та не скасовувався. На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала у житловому будинку по [ADDRESS] . Разом з нею проживали та були зареєстровані: дочка [PERSON] , зять [PERSON] ,\~які проживають\~за даною\~адресою і на даний час. Позивачка,\~будучи спадкоємцем за заповітом, в листопаді 2024 року звернулася до державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, постановою нотаріуса від 09.11.2024 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок через відсутність оригіналу документу, який посвідчує право власності спадкодавця на вищевказаний будинок. Назва вулиці, де розташований спадковий житловий будинок, змінювалася з [PERSON] на [PERSON] . За житловим будинком закріплена земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового господарства загальною площею 0,25 га. Ринкова вартість житлового будинку становить 199\~000 грн. Ухвалою суду від 02.12.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України,\~30.12.2024подав до суду зустрічний позов до [PERSON] ,\~Городенківської міської\~ради Коломийського\~району Івано-Франківської\~областіта просить визнати за ним право власності на 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Зустрічний позов мотивований тим, що господарство по [ADDRESS] належало колгоспному двору, головою якого була [PERSON] . Право власності на майно, що належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Станом на 15 квітня 1991 року у господарстві по [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: голова господарства [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Отже, право власності у даному господарстві належить кожному члену колгоспного двору по 1/3 частці, зокрема, позивачу за зустрічним позовом, як члену, що не втратив право на частку у його майні. Ухвалою суду\~від 09.01.2025\~зустрічний позов\~прийнято до\~спільного розгляду\~з первісним\~позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 28.01.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Від позивачки-відповідачки [PERSON] судом засобами поштового зв`язку 14.02.2025 отримано заяву про проведення судового засідання у її відсутності, просить ухвалити судове рішення на її користь. Від відповідача-позивача [PERSON] судом засобами поштового зв`язку 14.02.2025 отримано заяву про проведення судового засідання у його відсутності, просить задовольнити зустрічний позов. Відповідач Городенківська міська рада через систему «Електронний суд» 07.01.2025 надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі представника міської ради за наявними в матеріалах справи документами, рішення просить прийняти відповідно до вимог чинного законодавства. Дії учасників справи не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України,\~відповідно до\~якої учасник\~справи має\~право заявити\~клопотання про\~розгляд справи\~за його\~відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період з 31.01.1966 по 19.01.1996 регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Копією свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 23 серпня 1988 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 148 від 10 серпня 1988 р., стверджується, що в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, службових будівель і споруд, розташоване в [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Вулиця Комарова перейменована на вулицю Северина Наливайка, нумерація будинків не змінювалася, про що свідчить довідка № 19-221, видана 11.11.2024 Сороківським старостинським округом Городенківської міської ради. Те, що нерухоме майно, яке знаходиться у [ADDRESS] належить голові колгоспного двору [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 23.08.1988 на підставі рішення цього ж виконкому № 148 від 10.08.1988, реєстровий № 198, свідчить також копія інформації про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно № 80806, виданої 27.06.2024 ОКП «КМБТІ» згідно архівних даних станом на 31.12.2012. Копією витягу з погосподарської книги Сороківської сільської Городенківського району Івано-Франківської області за 1991-1995 роки, виданого Сороківським старостинським округом Городенківської міської ради, підтверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , - колгоспний двір. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. \~ \~ \~ \~На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли введений в дію Закон України «Про власність», у зв`язку з чим правового значення буде мати належність членів до колгоспного двору саме на цю дату. Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Станом на 15.04.1991 за адресою: [ADDRESS] проживали і були зареєстровані: голова [PERSON] , 1923 р.н., зять [PERSON] , 1937 р.н., дочка [PERSON] , 1942 р.н., що стверджується довідкою № 19-52, виданою 14.03.2024 Сороківським старостинським округом Городенківської міської ради. З наведеного слідує, що житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/3 кожному, як членам колишнього колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні. За заповітом, посвідченим 18.01.2005 секретарем виконкому Сороківської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 3, [PERSON] , жителька с. Сороки Городенківського району Івано-Франківської області, все своє майно, яке в неї є і яке належить їй по закону, житловий будинок з надвірними будівлями, земельний пай заповіла [PERSON] , жительці с. Сороки Городенківського району Івано-Франківської області. Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 40888540 (номер в реєстрі нотаріальних дій 3), що стверджується копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 39717099, виданої 25.02.2015 Городенківською районною державною нотаріальною конторою. Голова колгоспного двору [PERSON] померла [INFO] у віці 90 років у с. Сороки Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 8 від 11 березня 2014 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11.03.2014 виконкомом Сороківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Оскільки [PERSON] померла після [INFO] , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька\~фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , 1923 р.н., на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] ; разом з нею проживали та були зареєстровані: дочка [PERSON] , 1942 р.н., зять [PERSON] , 1937 р.н., що стверджується довідкою № 19-224, виданою 15.11.2024 Сороківським старостинським округом Городенківської міської ради. Родинні відносини між позивачкою-відповідачкою [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та спадкодавцем [PERSON] , як дочкою та матір`ю підтверджуються копіями: повторного свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 06 серпня 2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 1 від 03 січня 1943 р.; повторного свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 26 вересня 2000 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з одруженням із відповідачем-позивачем [PERSON] , [INFO] , змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 19 від 02 листопада 1961 р. Позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено. Того, хто пережив подружжя, у померлої немає. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 35/2015, наданої суду державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори, вбачається, що позивачка-відповідачка [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті матері [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, 25.02.2015 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно спадкодавця. Копією Витягу № 39721136 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 05.12.2023 приватним нотаріусом Яшаном Р.Р., підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 57153408 (номер у нотаріуса 35), спадкодавець [PERSON] , дата народження: [INFO] , дата смерті: [INFO] . Їй, державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори 25.02.2015 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 87, на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,8980 га, кадастровий номер 2621685400:02:002:0054, що належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 633709. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала їй як члену колишнього колгоспного двору. Підставою звернення позивачки-відповідачки [PERSON] до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 1922/02-31 від 09.11.2024 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] матері [PERSON] , на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю у спадкоємця оригіналу документу, який посвідчує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , виготовленого 25.06.2024, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1958 р., господарські будівлі та споруди в 1960, 1963, 1988, 1991 роках. Ринкова вартість житлового будинку літ. «А» загальною площею 99,5 кв.м, житловою площею 64,2 кв.м, господарських будівель і споруд, що знаходяться за вищевказаною адресою, станом на 04.07.2024 становить 199000 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». За житловим будинком, що знаходиться за вищезгаданою адресою зареєстрована земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, про що свідчить довідка № 19-220, видана 11.11.2024 Сороківським старостинським округом Городенківської міської ради. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набув чинності 03.08.2004,\~\~державна реєстрація \~- офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 413281665, сформованої 14.02.2025, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, 23.08.1988 був виданий документ, що посвідчував її право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області. Однак, даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав їй, позивачці-відповідачці [PERSON] та відповідачу-позивачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/3 кожному, як членам колишнього колгоспного двору. Позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, успадкувала після смерті матері [PERSON] належну їй 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , та фактично стала власником, однак через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Крім того, позивачці-відповідачці [PERSON] належить 1/3 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що, з урахуванням спадщини, становить 2/3 частки. Також судом встановлено, що відповідач-позивач\~ [PERSON] \~правомірно набув\~ право\~власності на\~1/3\~частки житлового\~будинку з відповідною\~часткою господарських\~будівель та\~споруд по [ADDRESS] , як член колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняв дій, що можуть свідчити про його відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачкою-відповідачкою [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] за первісним позовом та повного задоволення позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. \~ \~ \~ \~На підставі\~ст.ст.\~120,\~123,\~563\~ЦК УРСР\~(1963\~р.), ст.ст.\~ 316,\~317,\~325,\~328,\~392,\~1216,\~1217,\~1220,\~1222,\~1223,\~1233,\~1241,\~1268-1270,\~1296,\~1297\~ЦК України\~(2003\~р.),

Outcome: partial