Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути із відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит від 31 липня 2021 року № 3864585 у розмірі 39520,00 грн та вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 31.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №3864585. Відповідно до договору відповідачу надано кредит шляхом перерахування коштів на картковий рахунок у сумі 8000,00 грн, строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами за кожен день користування. Відповідачем умови договору не виконувались, внаслідок чого утворилась заборгованість у спірному розмірі, яку позивач як правонаступник за договором про відступлення права вимоги від 11.11.2021 просить стягнути з відповідача. Відтак, у відповідності до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України та умов договору, просить позов задовольнити повністю. Разом із тим, просить вирішити питання про розподіл судових витрат, згідно з ст. 141 ЦПК України. Відповідачем не подано відзив на позов, який містив би заперечення на нього. 23 січня 2025 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито позовне провадження у справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представником позивача подано клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Просить повністю задовольнити позовні вимоги та у разі неявки відповідача без поважних причин не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи та враховуючи наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. 31 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , укладено договір про споживчий кредит. Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику фінансовий кредит у сумі 8000,00 грн, строком на 30 днів, з 31.07.2021 по 30.08.2021, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами за кожен день строку користування кредитом. Відовідно до копії платіжного доручення №52574185 від 31.07.2021 на кредитний рахунок 414960*07 було направлено грошові кошти у розмірі 8000,00 грн., отримувач [PERSON] , копія платіжного доручення наявна в матеріалах справи. 11 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Джіджи фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги, зокрема за кредитним договором від 31.07.2021р. № 3864585. Такий договір чинний, ніким не оспорюваний, а відтак приймається судом до уваги. Не повідомлення боржника про нового кредитора не є безумовною підставою для не прийняття такого до уваги судом. Відповідно до цього договору від 11.11.2021р. №12Т Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» відступило Товариством з обмеженою відповідальністю «Джіджи фінанс» право вимоги до боржника [PERSON] на загальну суму 39520,00 грн, з яких: 8000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 30 000,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 1520,00 грн - заборгованість за комісією. На адресу проживання відповідача було направлено досудову вимогу від 27.09.2024 №3261417405-АВ. Відтак, до нового кредитора перейшли права первісних кредиторів у зобов`язанні у обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав у відповідності до ст. 514 ЦУК України. Таким чином, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит) глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, кредитодавець взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України. Щодо виконання зобов`язань за кредитним договором із сторони відповідача, то останній ухиляється від їх виконання. Так, відповідно до розрахунку, який наданий позивачем, заборгованість відповідача становить у розмірі 39520,00 грн з яких: 8000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 30000,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 1520,00 грн - заборгованість за комісійну винагороду. Саме такий залишок боргу перейшов відповідно до договору про відступлення права вимоги до нового кредитора. Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості за наданим кредитом відповідачем не надано, а відтак є чинним, а тому приймається судом до уваги. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та становлять у розмірі 39520,00 грн, а відтак позов необхідно задовольнити повністю. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2 422,40 грн. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного. Із матеріалів справи убачається, що 01.11.2024 між позивачем та адвокатом Стародуб Іриною Володимирівною укладено договір про надання правової допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Суд зазначає про те, що відповідно до укладеної угоди адвокат надає позивачу правничу допомогу в обсязі та на умовах, визначених договором. Відповідно до детального опису робіт від 30.09.2024 року адвокатом було надало клієнту наступні правничі послуги: правовий аналіз обставин спірних правовідносин - 1,5 год. 2250,00 грн, складання позовної заяви - 3 год. 3000,00 грн, формування додатків до позовної заяви - 1 год. 750,00 грн. Відповідно до акту про підтвердження факту надання правничої допомоги від 30.12.2024 сторони погодили, що адвокатом надано клієнту правничу допомогу загальною вартістю 6000,00 грн. Суд звертає увагу на те, що частина з наданих послуг - формування додатків до позовної заяви не може бути віднесена до правничої допомоги, адже не пов`язана із розглядом справи у розумінні ст. 133 ЦПК України. З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору з урахуванням ціни позову за майновою вимогою, задоволення судом позовних вимог, враховуючи, складання заяв по суті та відсутність судових засідань у цій справі; з огляду на приписи ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 1 000,00 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг, а відтак заяву представника позивача задовольнити частково.

Outcome: approved