Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що сімейне життя з чоловіком не склалося, через відсутність взаєморозуміння, не цікавиться вихованням сина, їх матеріальним становищем, сторони проживають окремо, припинили шлюбні відносини, спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхньої спільної дитини. Просила розірвати шлюб. Ухвалою судді від 26.08.2024 відкрито провадження у справі. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву, у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує проти винесення судом заочного рішення у справі, просить справу розглядати у її відсутності (а.с.28). Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду відповідно до вимог ст.128 ЦПК України. Заяв про розгляд справи за його відсутності відповідач не подав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2\~ст.247 ЦПК України. За таких обставинах суд визнає неявку відповідача неповажною та розглядає справу за його відсутності, провівши на підставі вимог ст.281\~ЦПК України заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Із змісту позову, з долученого до справи свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] та копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 28.10.2022 (а.с.5-6) видно, що сторони зареєстрували шлюб 09.08.2022 у виконавчому комітеті Бібрської міської ради Львівського району Львівської області, актовий запис № 14, в шлюбі мають сина [PERSON] , [INFO] , припинили подружні відносини, з січня 2024 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Спору щодо майна, а також стосовно місця проживання дитини немає. Позивачка, як убачається із змісту позову просить про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що примирення і подальше збереження сім`ї з відповідачем неможливе та суперечить її інтересам та інтересам їхньої дитини. Згідно довідки виконавчого комітету Городоцької міської ради №220 від 20.08.2024 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею за вказаною адресою проживає син (а.с.7). Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 21.11.2024 [PERSON] та [PERSON] було надано\~строк на\~примирення терміном\~два місяці,\~у зв`язку\~з цим\~провадження у\~справі зупинено.Однак сторони не примирилися. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене, інші фактичні взаємини сторін, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також ту обставину, що примушування позивачки до збереження шлюбу порушуватиме її права, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. У відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved