Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

У грудні 2023 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та визначення порядку користування квартирою. Просив зобов`язати відповідача не чинити перешкоди йому, позивачу, у вселенні та користуванні кв. [ADDRESS] та надати [PERSON] ключі від вхідних дверей до кв. [ADDRESS] , вселити його до квартири. Крім того просив встановити порядок користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , а саме: - виділити у користування [PERSON] житлову кімнату пл. 11,5 кв.м. з балконом пл. 0,9 кв.м.; - виділити у користування [PERSON] житлову кімнату пл. 17,0 кв.м. з лоджією пл. 2,7 кв.м.; - залишити у спільному користуваннi співвласників [PERSON] та [PERSON] нежитлові приміщення: кухню пл. 7,7 кв.м., ванну кімнату пл. 2,2 кв.м., вбиральню пл. 1,3 кв.м., коридор (передпокій) пл. 9,5 кв.м., кладову пл. 1,8 кв.м. Зазначав, що спірна квартира належить їм на праві спільної власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу. Посилався на те, що у даній квартирі не проживає, відповідач до квартири не допускає, порядок користування квартирою з цим відповідачем у добровільному порядку визначити не можливо. У судове засідання сторони у справі, їх представники, котрі повідомлялися судом про час, дату та місце розгляду справи належним чином, не прибули повторно (в черговий раз). Представник позивача [PERSON] - [PERSON] просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника, про що надав письмову заяву. Відповідач не повідомила суд про причини своїх неявок у судові засідання, не подала заяви про розгляд справи за її відсутності та не скористалася своїм правом та не подала до суду відзив на позовну заяву. Неявка представника відповідача не є поважною причиною для неявки відповідача у судове засідання. Ухвалою суду від 25 лютого 2025 року постановлено провести заочний розгляд справи. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступне. Відповідно ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ч. 1, 2 ст.63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). У відповідності з ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 2006 року, який було розірвано рішенням суду від 23 жовтня 2023 р., яке набрало законної сили. У шлюбі сторони придбали у [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 10 березня 2010 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Медяник О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 432, квартиру [ADDRESS] . Державна реєстрація права власності здійснена на підставі рішення цього приватного нотаріуса, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 55075095 від 14.03.2016р. Як постає з договору купівлі - продажу квартири та вказаної Інформаційної довідки вид спільної власності сторін у справі - спільна сумісна. Станом на день розгляду справи сторони як співвласники квартири не узгодили питання щодо порядку користування квартирою. Доводи позивача про факт не проживання у спірній квартирі, відсутності вільного доступу до квартири, ключів від вхідних дверей, наявності між сторонами у справі неприязних відносин, не були спростовані відповідачем та її представником шляхом подання належних і допустимих доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Звідси, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Необхідно вселити позивача до спірної квартири з покладенням обов`язку на відповідача не чинити перешкоди позивачеві у вселенні та користуванні квартирою, надати позивачеві ключі від вхідних дверей спірної квартири. Крім того необхідно встановити порядок користування квартирою, який було запропоновано позивачем та який не було оспорено відповідачем, враховуючи, при цьому, що ідеальні частки сторін у справі у спільній сумісній власності на квартиру не змінюються. Сторони не заявляли про відшкодування будь-яких судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів.

Outcome: approved