Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

13.09.2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до\~ [PERSON] та [PERSON] , в якій просить суд стягнути солідарно з останніх на користь позивача безпідставно набуті кошти в сумі 171438, 89 грн за фактично невиконані послуги, а також суму понесених судових витрат: судовий збір в розмірі 1714 грн та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що у серпні 2023 року [PERSON] звернувся до [PERSON] щодо модернізації свого транспортного засобу АЗЛК 2141 д.н.з. [NUMBER] , а саме - переоблаштунку його під раритетний, але дані роботи не були виконані. Між сторонами не було укладено письмового договору, який би визначав умови надання послуг з реставрації автомобіля. Передача грошових коштів здійснювалася Позивачем на рахунок [PERSON] , що підтверджується відповідними виписками банку. Загалом з 18.08.2023 року по 22.03.2024 рік, на вимогу [PERSON] , позивачем з особових рахунків перераховано на картковий рахунок [PERSON] як оплату за послуги з реставрації автомобіля кошти в сумі 171438.89 грн., але [PERSON] транспортний засіб не відреставрув, будь-яких робіт по реставрації протягом розумного строку не провів, а навпаки автомобіль розібрано, тобто вказана сума коштів не була використана за призначенням, а авто не повернуто. Позивач намагався домовитись із [PERSON] та [PERSON] провести обумовлені роботи, або повернути кошти, однак останні уникають спілкування та зустрічі із позивачем. Таким чином, з огляду на відсутність договірних зобов`язань між сторонами, грошові кошти в сумі 171438.89 грн набуті [PERSON] та [PERSON] від позивача, без достатньої правової підстави та є безпідставно набутим майном, а тому відповідачі зобов`язані повернути ці кошти позивачу. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду із зазначеною позовною заявою. \~20 вересня 2024 року ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити; проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував; пояснив, що кошти та транспортний засіб, який не відремовтований, не повернуті позивачу. Відповідачі по справі у судове засідання не з`явились; про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст.\~223\~та ст. ст.\~280,\~281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував позивач по справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі ч. 1\~ст .4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч.ч.1-3\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як зазначив представник позивача, що у серпні 2023 року на інтернет-сайті «Кабанчик UA» позивач побачив оголошення щодо модернізації транспортних засобів, а саме - переоблаштунку їх під раритетні. Під оголошенням був зазначений мобільний номер телефону, який належить [PERSON] . У ході спілкування [PERSON] та [PERSON] узгодили наступне: умови реставрації автомобіля, що вартість послуг [PERSON] буде залежати від об`єму виконаних робіт, автомобіль [PERSON] транспортує до с. Глибочиця самостійно, а також про те, що у майбутньому позивач та відповідач укладуть відповідний договір. Таким чином, між [PERSON] та [PERSON] виникли позадоговірні зобов`язання. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль АЗЛК, номерний знак [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] (а.с. 13). Судом встановлено,\~що згідно руху коштів по рахунках відкритих на ім`я [PERSON] - [NUMBER] , [NUMBER] , відкритих в АТ КБ «ПриватБанк», особового рахунку [NUMBER] (картковий рахунок [NUMBER] ) з 18.08.2023 року по 22.03.2024 рік [PERSON] перерахував на картковий рахунок [PERSON] як оплату [PERSON] за послуги з реставрації автомобіля кошти в сумі 171438,89 грн.: 18.08.2023-25 050,00 грн.; 06.09.2023 - 1 000,00 грн.; 14.11.2023 - 17 050,00 грн.; 20.11.2023-8 844,22 грн.; 25.11.2023 - 6 331,66 грн.; 02.12.2023-1 608,04 грн.; 15.12.2023-14 050,00 грн.; 02.01.2024-1005,03 грн.; 14.01.2024-3 567,84 грн.; 12.02.2024-5 628,00 грн.; 25.02.2024 2 512,50 грн.; 22.08.2023-13 132,50 грн.; 29.08.2023-10 351,50 грн.; 03.09.2023 - 7 898,39 грн.; 05.09.2023 - 1 552,77 грн.; 29.11.2023-4 347,74 грн.; 03.12.2023 - 27 068,40 грн.; 18.01.2024-4 088,95 грн.; 01.03.2024- 7 246,05 грн.; 22.03.2024-2 070,30 грн (а.с. 14, 15-43). Згідно\~роздруківок з мобільної мережі Viber та Facebook позивач намагався домовитись із [PERSON] та [PERSON] провести обумовлені роботи, або повернути кошти, однак останні уникали віповідей на СМС-повідомлення (а.с. 44-51). Відповідно до наявних фотозображень, станом на 03.09.2024 року транспортний засіб перебуває в розібраному стані, а будь-які ремонтні чи відновлювальні роботи щодо нього не виконувалися (а.с. 52-54). Згідно розписки [PERSON] підтверджує факт отримання від позивача грошових коштів за ремонт транспортного засобу. Грошові кошти перераховувалися на картковий рахунок [PERSON] . Згідно розписки [PERSON] зобов`язувався повернути кошти наступним чином: до 30 вересня 2024 року - 15 000 гривень, до 05 числа кожного місяця 15 000 до повного погашення богу (а.с. 77). З серпня 2023 року і до теперішнього часу між [PERSON] та [PERSON] не укладено іншого договору, угоди, доручення, тощо. Відповідно до\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно\~ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно\~ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Таким чином, грошові кошти у сумі 171438,89 грн набуті [PERSON] та [PERSON] від [PERSON] без достатньої правової підстави. Отримавши грошові кошти без достатньої правової підстави у [PERSON] та [PERSON] , на підставі статті 1212 ЦК України, виникло зобов`язання з повернення [PERSON] вказаних коштів. Відповідно до\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Аналіз норм\~статті 1212 ЦК України\~дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція\~статті 1212 ЦК України, як і загалом норм\~глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого\~статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені\~статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25.10.2017 у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18). Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: (1) повернення виконаного за недійсним правочином; (2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; (3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; (4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі № 6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6- 100цс15. Оскільки [PERSON] та [PERSON] не повернули позивачу кошти, які не були використані за призначенням для реставрації автомобіля [PERSON] , то на підставі статті 1212 ЦК України, кошти в розмірі 171438,89 грн. підлягають стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] , адже вони є безпідставно набутим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю, то з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в солідарному порядку судовий збір у розмірі 1714,39 грн. В одночас суд відмовляє позивачу у присудженні з відполвідачів судових витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не надано відповідних доказів на їх понесення.

Outcome: approved