Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

1. Описова частина. 1.1. Позиція позивача. 28 серпня 2023 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про поділ спільної сумісної власності подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період 17 травня 2013 року по 09 жовтня 2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого набули у спільну сумісну власність квартиру за адресою [ADDRESS] . Квартира має площу 43,6 кв.м., розміщена на другому поверсі багатоквартирного будинку та складається з одної житлової кімнати. Квартира придбана у новобудові, в результаті інвестування у будівництва та формально записана на відповідача. Позивач вказує, що спільне користування квартирою не є можливим, оскільки сторони розірвали шлюб, мають негативне ставлення одне-до-одного, а квартира є однокімнатною. Також поділ квартири в натурі є технічно неможливим. З наведених вище міркувань позивач просить суд: 1) виділити у власність відповідачу спірну квартиру; 2) стягнути з відповідача на користь позивача грошово компенсацію за частку позивача у спірній квартирі (а.с.1-4). 1.2. Позиція відповідача. Відповідач письмового відзиву на позов не подав. 1.3. Рух справи. Ухвалою судді від 29 серпня 2023 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою суду від 11 вересня 2023 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 14 вересня 2023 року вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири. Ухвалою суду від 24 квітня 2024 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу. Ухвалою суду від 22 січня 2025 року, яка занесена у протокол судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 1.4. Позиція сторін у судовому засіданні. Позивач та її представник у судовому засіданні, в якому суд перейшов до стадії ухвалення рішення по суті спору, позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. В цьому ж судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги заперечила. 2. Мотивувальна частина. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з таких підстав. 2.1. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що у період 17 травня 2013 року по 09 жовтня 2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу, а саме 06 вересня 2022 року відповідач [PERSON] зареєстрував за собою право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] Державна реєстрація відбулася на підставі технічного паспорту від 23 серпня 2022 року, акту приймання-передачі майнових прав на квартиру від 17 серпня 2022 року між [PERSON] та ТОВ «ЖК «Дрім Таун», договору купівлі-продажу майнових прав від 11 січня 2021 року (а.с.7). З наявної у матеріалах справи копії договору купівлі-продажу фінансового інструменту від 11 січня 2021 року №БВ/Ф21-01-11/6-1 слідує, що [PERSON] придбав у ПрАТ «Компанія з управління активами «Карпати-інвест» фінансовий інструмент у вигляді форвардного контракту від 14 серпня 2020 року №70_7/ПГ/67, емітент ТОВ «ЖК Дрім Таун», базовий актив майнові права на одне житлове приміщення, що у майбутньому стане об`єктом нерухомості після завершення нового будівництва житлового комплексу зі знесенням існуючих будівель на [ADDRESS] (ІІІ черга). Вартість купівлі становить 223\~995,00 грн. (а.с.16). Згідно довідок ТОВ «ЖК Дрім Таун» від 08 березня 2021 року та від 16 серпня 2022 року, [PERSON] повністю виплатив за квартиру 471\~422,82 грн. (а.с.17-18). Як зазначено у висновку за результатом проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 15 жовтня 2024 року, який виконаний судовим експертом Волинського відділення Львівського НДІ судових експертиз Посікан Л., ринкова вартість квартири за адресою [ADDRESS] станом на дату проведення експертизи становить 2\~146\~570,00 грн. Поділ цієї квартири в натурі між співвласниками неможливий. 2.2. Зміст спірних правовідносин та норми права, що їх регулюють. Зі встановлених судом фактичних обставин у справі та доводів заяв по суті спору слідує, що спірні правовідносини виникли стосовно поділу спільної сумісної власності подружжя, а тому врегульовані нормами Сімейного кодексу України (далі СК України). Крім того, оскільки позивач бажає поділити спільне майно шляхом залишення за відповідачем права власності на частку позивача у спільному майні, вказані відносини субсидіарно врегульовані і положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини перша, друга, четверта та п`ята статті 71 СК України). У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. 2.3. Позиція суду. 2.3.1 Щодо належності спірної квартири до спільної сумісної власності колишнього подружжя сторін. З матеріалів справи слідує, що оскільки квартира була придбана відповідачем за відплатним договором в період перебування сторін у шлюбі, враховуючи, що відповідач не надав суду будь-яких доказів протилежного, або доказів, що спростовують встановлену у статті 60 СК України презумпцію спільності майна подружжя, суд дійшов висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а між сторонами існує спір стосовно її поділу. Частки сторін у спірній квартирі вважають рівними, згідно приписів частини першої статті 70 СК України. Підстав відступати від засад рівності часток сторін, які передбачені частиною другою статті 70 СК України, суд не вбачає, а сам відповідач їх не наводить. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що сторонам, як колишньому подружжю, належить по 1/2 частки квартири за адресою [ADDRESS] . 2.3.2. Щодо обраного позивачем способу поділу спільної сумісної власності подружжя. Позивач обрала способом поділу спільної сумісної власності подружжя присудження їй грошової компенсації за квартиру, адже вона є неподільною річчю та не може використовуватися спільно із відповідачем. Такий спосіб поділу спільної сумісної власності подружжя суд вважає допустимим та належним, з огляду на таке. Так, аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18). В розглядуваному випадку висновком судової експертизи підтверджено, що поділ в натурі спірної квартири є неможливим, бо вона є однокімнатною та розміщена на другому поверсі багатоквартирного будинку. Отже, квартира сторін є неподільною річчю. Також для суду є очевидним, що сторони не в змозі спільно використовувати однокімнатну квартиру, адже між ними, як колишнім подружжям, наявні неприязні відносини. До того ж, спільне проживання в одній житловій кімнаті чоловік та жінки, які не перебувають у шлюбі та не є членами однієї сім`ї суперечить моральним засадам суспільства. Крім того, позивач надає свою згоду на отримання грошової компенсації за квартиру. Тому, на переконання суду, наявна передбачена у статті 71 СК України сукупність юридичних фактів, які дозволяють присудити позивачу грошову компенсацію за її частку у спільній сумісній власності подружжя, а саме неподільність майна, відсутність можливості спільного користування ним, а також згода на присудження грошової компенсації. З огляду на це, позовні вимоги слід задовольнити повністю шляхом ухвалення рішення про виділення відповідачу квартири в особисту приватну власність та присудження позивачу грошової компенсації за 1/2 частку у квартирі, які судом обчислюється виходячи з висновку судового експерта та становить 1\~073\~285,00 грн. (2\~146\~570,00 / 2). 2.4. Щодо розподілу судових витрат. Оскільки суд задовольнив позовні вимоги повністю, на підставі приписів ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору за подання позову розміром 13\~420,00 грн., судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 536,80 грн., а також витрат на проведення судової експертизи у розмірі 13\~631,40 грн. Всього до стягнення підлягають судові витрати у розмірі 27\~588,20 грн. На підставі\~наведеного та\~

Outcome: approved