Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

У грудні 2024 року заявник звернулась до суду з цією заявою, у якій просить встановити факт її постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини ( [INFO] ),\~за адресою:\~ [ADDRESS] . Вимоги заяви обґрунтовані тим, що [INFO] помер чоловік заявниці [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та автомобіль Mitsubishi Pajero 2007 року випуску. Заявник стверджує, що з 1997 року вони з чоловіком як сім`я проживали та були зареєстровані у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . У 2023 році вони придбали квартиру у [ADDRESS] , у якій проживали разом до дня смерті чоловіка, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Вказане житло є місцем реєстрації заявниці та їхнього сина [PERSON] , проте чоловік заявниці [PERSON] після придбання вказаного житла та переїзду до нього на постійне проживання місце реєстрації не змінював та залишився зареєстрованим у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , де вони проживали сім`єю до придбання вказаної квартири. [PERSON] за життя заповіт не склав, тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України право на спадкування за законом одержала [PERSON] (заявник) як спадкоємець першої черги (дружина померлого). Інші спадкоємці за законом [PERSON] (син) та [PERSON] (мати) не вчиняли дій для прийняття спадщини, тому є такими, що її не прийняли. Отже, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] . Приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Сушанова Т.В. на усний запит заявниці щодо оформлення спадкового майна після смерті [PERSON] , листом від 03.12.2024 №47/01-16 роз?яснила їй, що спадкова справа не може бути відкрита, оскільки відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Роз?яснила право звернення до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане стало підставою для звернення заявника до суду з цією заявою. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до судового засідання в порядку окремого провадження, також витребувано копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.01.2025 до участі у справі як заінтересовану особу залучено матір спадкодавця [PERSON] . Учасникам справи надіслано копію ухвали суду, заінтересованій особі запропоновано подати письмові пояснення щодо заяви з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. В судовому засіданні заявник надала пояснення аналогічні змісту заяви, просила задовольнити її вимоги повністю з підстав, що викладені у ній. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення, за якими не заперечував проти задоволення заяви з підстав її обґрунтованості та зазначив, що його мати і батько дійсно весь час проживали разом однією сім?єю до дня смерті батька у квартирі у [ADDRESS] . Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що їй відомі обставини звернення заявниці до суду, вона не заперечує проти задоволення заяви, спір про право на спадщину між ними відсутній. У поданій до суду заяві [PERSON] просила викликати та допитати свідків в порядку\~ст. 91 ЦПК України. [PERSON] підтримала вказану заяву у судовому засіданні. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , пояснила суду, що заявниця є її сусідкою та проживає у сусідній квартирі. Підтвердила факт постійного проживання [PERSON] разом з її чоловіком [PERSON] починаючи з 2000 років (приблизно в цей час вони потоваришували сім`ями) та ротягом всього часу включно до дня смерті останнього. Зазначила, що її сім`я разом із сім`єю заявниці неодноразово разом їздили на відпочинок, разом відзначали всі сімейні свята. Заявниця та її чоловік брали участь в таких заходах разом та постійно разом проживали у квартирі [ADDRESS] , у якій заявниця продовжує проживати по теперішній час. Заслухавши учасників справи, які з`явилися у судове засідання, свідка, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчать відомості свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с. 10). [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , відповідно до відомостей свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 13). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 251579969, [PERSON] є власником квартири у [ADDRESS] . Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 319869016, [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до відомостей свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] є власником транспортного засобу Mitsubishi Pajero, 2007 року випуску (а.с.17). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Попільнянським відділом державної реєстрації цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області ЦМУ МЮ (м.Київ), [PERSON] помер [INFO] (а.с.14). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та транспортний засіб Mitsubishi Pajero, 2007 року випуску. Згідно з відомостями Єдиного демографічного реєстру з 16.02.2001 заявник та її син зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відомостей паспорта громадянина України на ім?я [PERSON] місцем реєстрації померлого [PERSON] є адреса: [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 04.12.2024 року, складеної т.в.о. керівника Фастівської житлово-експлуатаційної контори Авраменко Ю.В., Слюсар О.В. проживала зі своїм чоловіком [PERSON] , [INFO] , до його смерті за адресою: [ADDRESS] . Факт проживання заявника [PERSON] разом із [PERSON] за вказаною адресою до дня смерті останнього підтвердили допитані у судовому засіданні свідки. На підтвердження\~проживання [PERSON] \~на момент\~смерті за\~адресою:\~ [ADDRESS] , у матеріалах справи містяться листи, адресовані померлому, що свідчить про те, що кореспонденція надходила [PERSON] саме за цією адресою. Водночас, заявник реалізувати належним чином своє право на спадкування не може, оскільки приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Сушанова Т.В. повідомила, що спадкова справа не може бути відкрита, оскільки пропущено шестимісячний строк для її прийняття. Приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Сушанова Т.В. на усний запит заявниці щодо оформлення спадкового майна після смерті [PERSON] , листом від 03.12.2024 №47/01-16 роз?яснила їй, що спадкова справа не може бути відкрита, оскільки відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Роз?яснила право звернення до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно з повідомленням приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Сушанової Т.В., спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , не заводилась. Нормативно-правове обґрунтування. Відповідно до частини першої\~статті 293 ЦПК України\~окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої\~статті 293 ЦПК України\~встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. Згідно ч. 2\~ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У п. 23 вказаної Постанови Пленуму вказано, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі статтями\~15,\~16 ЦК України,\~кожна особа має право на\~\~захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статей 1216 та 1217\~Цивільного кодексу України,\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за\~\~заповітом або за законом. Відповідно до частини третьої\~статті 1268 ЦК України,\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не\~підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із\~\~заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на\~\~час відкриття спадщини. Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою\~статті 29 ЦК України,\~є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями\~2,\~3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і\~\~свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В силу частини третьої статті 294 ЦПК під час розгляду справ окремого провадження не діють положення щодо змагальності, але застосовним є принцип «affirmanti incumbit probatio»,\~який означає, що «хто стверджує, той і доводить». Висновки суду. Заслухавши учасників справи, які з?явились у судове засідання, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Суд встановив, що метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна і такий факт породжує юридичні наслідки. При цьому чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. На підставі наявних у матеріалах справи належних та допустимих доказів та наданих у судовому засіданні показах свідків суд установив, що заявник є єдиним спадкоємцем після смерті її чоловіка [PERSON] . Також суд встановив, що заявниця та її чоловік постійно до дня смерті останнього проживали у [ADDRESS] , вели спільне господарство та мали спільний бюджет, за цією адресою зі [PERSON] здійснювалось офіційне листування з органами влади. Вказане житло є місцем реєстрації заявниці та їхнього зі [PERSON] сина [PERSON] . [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За змістом статей\~2,\~3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~ реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і\~\~свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в\~\~Україні»\~не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не\~\~проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою\~статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. Аналогічний правовий висновок неодноразово висловлювався Верховним Судом, зокрема у постанові від 10.01.2019 року у справі №484/747/17 та у постанові від 17.01.2022 року у справі №643/790/20. При цьому суд враховує, що чинне законодавство України не розкриває поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець у вказаному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Згідно з п. 3. 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Виходячи з встановлених у справі фактичних обставин, надавши правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку про те, заявник довела факт постійного її проживання зі [PERSON] на час відкриття спадщини. Докази, які б свідчили про зворотнє у матеріалах справи відсутні. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність факту, про встановлення якого завниця просить суд. Встановлення цього факту має юридичне значення для заявниці, оскільки дозволить їй реалізувати своє право на спадкування після смерті чоловіка. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З урахуванням вказаного, а також того, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які підтверджують наведені у заяві обставини, суд вважає наявними правові підстави для задоволення цієї заяви повністю. За змістом ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved