Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 12.08.2023 у м. Києві по вул. Полярна зі сторони вул. Богатирська, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Шевроле» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Део» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а [PERSON] завдано тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вироком Оболонського районного суду від 15.05.2024 відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Згідно висновку судово-медичної експертизи, позивачу було завдано тілесне ушкодження у вигляді відкритої травми правого колінного суглобу - перелому наколінника без зміщення уламків, забійна рана, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я понад 21 добу. Позивач вказує, що він пережив сильний фізичний біль та психологічне потрясіння, нанесені травми внаслідок дорожньо-транспортної пригоди спричинили йому сильні фізичні страждання, факт перебування його на стаціонарному лікуванні негативно вплинув на його емоційний стан, через пережиті негативні емоції та потрясіння позивач постійно перебував у стурбованому та дратівливому стані, у нього погіршився сон та з`явилось постійне відчуття тривоги, він не міг позбутися відчуття розгубленості, сильного страху за своє майбутнє життя, оскільки нанесені травми могли спричинити непоправні негативні наслідки для його здоров`я в майбутньому, тому діями відповідача йому заподіяно моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 200 000 грн. та яку просить стягнути з відповідача, а також витрати на правничу допомогу. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, в матеріалах справи міститься відзив на позов, в якому сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що має місце як груба необережність потерпілого, так і вина особи, яка завдала шкоди, оскільки, як зазначено у вироку суду, дії позивача, в яких експертом вбачаються невідповідності вимогам п.12.4 ПДР, з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з виникненням зіткнення автомобілів, у зв`язку з чим просив зменшити суму позовних вимог з 200 000 грн до 5 000 грн. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Вироком Оболонського районного суду від 15.05.2024, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 30.10.2024, відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України (а.с. 10-16). Як встановлено вироком суду, 12.08.2023 у м. Києві по вул. Полярна зі сторони вул. Богатирська, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Шевроле» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Део» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а [PERSON] завдано тілесні ушкодження середньої тяжкості (кримінальне провадження №12023100000000844). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Щепкіна О.І. №042-1470-2023 від 16.10.2023 (а.с.17-19), складеного за наслідками проведення судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження №12023100000000844 від 12.08.2023, позивачу було завдано тілесне ушкодження у вигляді відкритої травми правого колінного суглобу - перелому наколінника без зміщення уламків, забійна рана, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я понад 21 добу. Висновок містить посилання на те, що отримані позивачем ушкодження не мають ознак небезпеки для життя. Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №13740 травматологічного відділення №1 КНП «КМКЛШМД», [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у лікарні в період з 12.08.2023 по 22.08.2023 з діагнозом відкритий І ст. уламковий перелом правого наколінника, ЗРГК, ЗЧМР, струс головного мозку, Крім того, в матеріалах справи містяться копії листків непрацездатності, з яких убачається, що в період з 12.08.2023 по 04.12.2023 позивач перебував на лікарняному. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Частиною 2 ст. 1193 ЦК України передбачено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. З наведеного вище вироку убачаться, що з висновку автотехнічної експертизи від 09.10.2023 №СЕ -19/111-2351067-ІТ: - автомобіль «Daewoo Sens» (водій [PERSON] ), р.н. [NUMBER] перетнув «стоп - лінію» на зелений сигнал світлофора для руху в його напрямку; - водій автомобіля «Daewoo Sens» (водій [PERSON] ), р.н. [NUMBER] повинен був керуватися вимогами п. 12.3, 12.4 ПДР; - водій автомобіля «Chevrolet Nubira», р.н. [NUMBER] [PERSON] повинен був керуватися вимогами п. 10.1, 16.6 ПДР; - водій [PERSON] , з моменту виникнення небезпеки для його руху6 при фактичній швидкості руху автомобіля «Daewoo Sens» (водій [PERSON] ), р.н. [NUMBER] (104,20 …112,88) км/год - не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Chevrolet Nubira», р.н. [NUMBER] шляхом застосування екстреного гальмування, за умови руху автомобіля «Daewoo Sens», р.н. [NUMBER] з максимально дозволеною швидкістю 50 км/год - мав би технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Chevrolet Nubira», р.н. [NUMBER] шляхом застосування екстреного гальмування; - водій автомобіля «Chevrolet Nubira», р.н. [NUMBER] [PERSON] мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Daewoo Sens», р.н. [NUMBER] шляхом виконання вимог п. 10.1, 16.6 ПДР; - в діях водія автомобіля «Daewoo Sens», р.н. [NUMBER] [PERSON] експертом, з технічної точки зору, не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР, але вбачається невідповідність вимогам п.12.4 ПДР; - в діях водія автомобіля «Chevrolet Nubira», р.н. [NUMBER] [PERSON] експертом, з технічної точки зору, вбачається невідповідність вимогам п. 10.1, 16.6 ПДР; - дії водія автомобіля «Daewoo Sens», р.н. [NUMBER] [PERSON] , в яких експертом вбачається невідповідність вимогам п. 12.4 ПДР, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з виникненням зіткнення автомобілів «Daewoo Sens», р.н. [NUMBER] та «Chevrolet Nubira», р.н. [NUMBER] . Оцінка дій водія автомобіля «Daewoo Sens», р.н. [NUMBER] [PERSON] , після зіткнення з автомобілем «Chevrolet Nubira», р.н. [NUMBER] виходить за межі компетенції експерта; - дії водія автомобіля «Chevrolet Nubira», р.н. [NUMBER] [PERSON] , в яких експертом вбачаються невідповідність вимогам п. 10.1, 16.6 ПДР, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з виникненням зіткнення автомобілів «Daewoo Sens», р.н. [NUMBER] та «Chevrolet Nubira», р.н. [NUMBER] . Таким чином, суд приходить до висновку про те, що обидва учасники ДТП під час руху порушили ПДР, що, у своїй сукупності і стало підставою її скоєння. Суд звертає увагу на те, що позивач, рухаючи зі швидкістю 104,20 …112,88 км/год, не міг не усвідомлювати свого порушення ПДР, що свідчить про свідоме нехтування ним установлених правилами. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач посилався на те, що він пережив сильний фізичний біль та психологічне потрясіння, нанесені травми внаслідок дорожньо-транспортної пригоди спричинили йому сильні фізичні страждання, факт перебування його на стаціонарному лікуванні негативно вплинув на його емоційний стан, через пережиті негативні емоції та потрясіння позивач постійно перебував у стурбованому та дратівливому стані, у нього погіршився сон та з`явилось постійне відчуття тривоги, він не міг позбутися відчуття розгубленості, сильного страху за своє майбутнє життя, оскільки нанесені травми могли спричинити непоправні негативні наслідки для його здоров`я в майбутньому, проте зазначені обставини не підтверджені належними доказами. Позивачем також не вказано, з яких міркувань він виходив, визначаючи суму моральної шкоди у розмірі 200000 грн., розрахунку розміру моральної шкоди позивачем не надано. Разом з тим, враховуючи характер та ступінь вини відповідача та позивача, глибину душевних та фізичних страждань позивача, зміну його звичного способу життя, виходячи з принципів розумності та достатності, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. Підстав для стягнення моральної шкоди у більшому розмірі суд не знаходить. Окрім цього, між адвокатським бюро «Мельниченко та партнери» та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги від 03.01.2024, видано ордер на надання правової допомоги від 20.12.2024 та підписано акт приймання-передачі від 20.12.2024, згідно яких вартість послуг (консультація, вивчення матеріалів, документів, системний аналіз обставин справи, пошук судової практики, формування судової перспективи та підготовка правової позиції, складання заяв по суті справи та інших процесуальних питань) склала 30 000 грн, які були сплачені позивачем в день укладення договору про надання правової допомоги у відповідності до положень п.2.3.1 вказаного договору. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Таким чином, з урахуванням вказаних обставин, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, зменшивши їх розмір до 3000 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Інші наявні в матеріалах справи докази, які було надано учасниками справи, висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial