Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

15\~вересня 2021\~року ФГ\~ «Комишанське\~плюс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Зінківського районного нотаріального округу Полтавської області Глушенко Вячеслав Васильовича, Зіньківська міська рада, ТОВ «Бурат-Агро» про надання додаткового строку на прийняття спадщини, встановлення нікчемності заповіту, визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Ухвалою судді від 29\~вересня 2021 року провадження у зазначеній справі відкрито. 21 жовтня 2021 року представник відповідача - адвокат Троцький Б.А. направив до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними, не підтверджені належними і допустимими доказами, тому просить у задоволенні позовних вимог щодо надання додаткового строку на прийняття спадщини, встановлення нікчемності заповіту, визнання недійсними свідоцтва про спадщину за заповітом відмовити. 22.12.2021 ТОВ «Бурат-Агро» направило до суду клопотання, вказавши, що підтримує заперечення на позовну заяву, викладені у відзиві на позов та вважає позовні вимоги ФГ \~«Комишанське плюс»\~ безпідставними, не доведеними належними та допустимими доказами та такими, що не підлягають задоволенню. 11 жовтня 2023 року закрито підготовче судове засідання. Представник ФГ\~ «Комишанське\~плюс» адвокат\~Мальченко Д.В.\~ у судове засідання не з`явилися повторно, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У першому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вказавши, що оспорюваний заповіт був посвідчений у сільській раді, однак уповноважена особа органу місцевого самоврядування не мала не це право. На той час діяв закон, який забороняв вчиняти нотаріальні дії сільським радам, зокрема посвідчувати заповіти. В зв`язку з тим, що заповіт нікчемний, просив визнати і свідоцтво про право на спадщину не дійсним. Щодо причин пропуску строку пояснив, що господарство не знало ні про наявність заповіту на його ім`я, ні про смерть спадкодавця, тому ці причини є поважними для поновлення строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Троцький Б.А. просив відмовити у задоволенні позову, пояснивши, що в силу закону уповноважені особи органів місцевого самоврядування мають право вчиняти правочини і посвідчувати заповіти. Свідоцтво про право на спадщину видано у відповідності до вимог чинного законодавства, виходячи з того, що оспорюваний заповіт скасував попередній заповіт, тому вимоги позивача є безпідставними. Також вказав, що наведена позивачем причина для поновлення пропущеного строку не підтверджена належними та допустимими доказами. [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, просив у задоволенні позовних відмовити в повному обсязі та судові витрати, понесені ним у зв`язку з наданням йому правової допомоги, покласти на позивача. Треті особи: Зіньківська міська рада, приватний нотаріус Зінківського районного нотаріального округу Полтавської області Глушенко Вячеслав Васильовича у судове засідання не з`явилися,\~надали\~заяву про розгляд справи без їх участі. ТОВ «Бурат-Агро» у судове засідання не з`явилося, про час та місце розгляду справи повідомлене належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про вручення судової повістки. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є рідним братом [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 133,137т.1) Згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ПЛ №003523, виданого на підставі розпорядження голови Зіньківської райдержадміністрації від 28.07.2003 року № 422 [PERSON] , який проживає у с. Проценки Зіньківського району передана у приватну власність земельна ділянка площею 2,82 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Зіньківського району Полтавської області. (а.с. 16 т.1) Право власності на вказану земельну ділянку також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5314255142019 від 11.09.2019 (а.с. 150-151 т.1) 17 січня 2017 року в с. Комиші, Охтирського району, Сумської області [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт в якому зробив розпорядження: належну йому земельну ділянку площею 2.82 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Зіньківського району, Полтавської області, яка йому належить на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 003523 виданого 29 липня 2003 року на підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 28 липня 2003 року № 422 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 70 заповів: ФЕРМЕРСЬКОМУ ГОСПОДАРСТВУ «КОМИШАНСЬКЕ ПЛЮС», юридична адреса: село Комиші, вулиця Жовтнева №87, Охтирського району, Сумської області. (а.с. 15 т.1) 06 лютого 2017 року в с. Проценки, Зіньківського району [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт, в якому зробив наступне розпорядження: земельну ділянку площею 2.82 га, кадастровий номер: 5321385000:00:007:0148, державний акт серії ПЛ № 003523 виданий Зіньківською районною державною адміністрацією 29.07.2003 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Зіньківського району, Полтавської області; земельну ділянку площею 2.82 га, номер в АСЗДК, кадастровий номер: 5321385000:00:007:0149, 1/2, що знаходиться на території Проценківської сільської ради Зіньківського району, Полтавської області, що належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 09.06.2010 року Зінківською державною нотаріальною конторою, заповів [PERSON] . Даний заповіт посвідчений сільським головою Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області Литвиненком В.І. 6 лютого 2017 року, зареєстрований у реєстрі за №24. На день смерті заповідача цей заповіт не змінений і не скасований, про що зроблена відповідна відмітка на заповіті секретарем Проценківської сільської ради. Рішенням виконавчого комітету Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області № 48 від 24.11.2015 на період відсутності секретаря сільської ради [PERSON] обов`язки по вчиненню нотаріальних дій покладено на сільського голову [PERSON] . [INFO] в с. Проценки, Зіньківського району [PERSON] помер. (а.с. 134 т.1) 17 вересня 2019 року рішенням 45 сесії 7 скликання Зіньківської міської ради вирішено об`єднатися територіальній громаді міста Зіньків, сіл Гусаки, Дубівка, Пилипівка, Сиверинівка, Хмарівка Зінківської міської ради Зіньківського району Полтавської області з територіальною громадою сіл Проценки, Довжик, Дуб`яги, Стара Михайлівка, Ступки Проценківської сільської ради Зінківського району Полтавської області у Зінківську міську об`єднану територіальну громаду з адміністративним центром в місті Зіньків.(а.с. 36 т.1) 31 січня 2020 року приватний нотаріус Зіньківського районного нотаріального округу Полтавської області видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом та посвідчив, що на підставі заповіту, посвідченого сільським головою Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області Литвиненком В.І. 06 лютого 2017 року, зареєстрованого у реєстрі за №24, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1951 року народження, який помер [INFO] , є його брат, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків; [NUMBER] , місце проживання: Полтавська область, Зіньківський район, с. Проценки. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки, розташованої на території Проценківської сільської ради, Зіньківського району, Полтавської області, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №003523, виданого Зіньківською районною державною адміністрацією Полтавської області 29.07.2003 року на підставі розпорядження голови від 28.07.2003 року за №422, зареєстрованого Зіньківським районним відділом земельних ресурсів в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №70 від 29.07.2003 року. Земельна ділянка зареєстрована у Державному земельному кадастрі відділом Держземагентства у Зіньківському районі 29.07.2003 року, кадастровий номер земельної ділянки 5321385000:00:007:0148, площа - 2,8177 гектарів; цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с. 17, 174 т.1) Постановою приватного нотаріуса Зіньківського районного нотаріального округу Глушенка В.В. від 22.05.2021 відмовлено Фермерському господарству "Комишанське Плюс", у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,82 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ 003523 від 29.07.2003 року. (а.с. 18 т.1) Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~\~ Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розглядаючи вимогу позивача про визнання нікчемним заповіту, складеного 6 лютого 2017 року [PERSON] з підстав посвідчення його посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка не мала на це права, суд вважає її безпідставною, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст.\~1233\~ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. П.5\~ч.б\~ст.\~38\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування» до\~відання виконавчих\~органів сільських,\~селищних,\~міських рад\~належать делеговані повноваження: вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів цивільного стану. П.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про нотаріат» у сільських\~населених пунктах\~уповноважені на\~це посадові\~особи органу\~місцевого самоврядування\~вчиняють такі\~нотаріальні дії: посвідчують заповіти (крім секретних). За нормами ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється особисто. Згідно ч.1\~ст.\~1257\~ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Нормами Книги\~шостої ЦК України\~визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті\~1236-1240,\~1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті\~1248,\~1249,\~1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення. Порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у\~главі 85 ЦК України, її статтях 1247-1249, 1253 (див.: пункти 60, 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20)). Відповідно до п.1.2 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування нотаріальні дії\~вчиняють посадові\~особи,\~на яких\~за рішенням\~відповідного органу\~місцевого самоврядування\~покладено вчинення\~цих дій. Розділом ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування врегульовано порядок складання заповітів. Відповідно до п. 1.1. розділу ІІІ посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем (абзац четвертий пункту 1.4 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування). Для приватного права апріорі притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема, в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2022 року в справі № 303/2983/19 (провадження № 61-4745св21)). Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій\~статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами\~глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю. В позові позивач не наводить жодних підстав для визнання заповіту від 06.02.2017 нікчемним, а лише зазначає, що посадова особа, яка посвідчила заповіт нібито не мала на це право. Поміж тим судом встановлено, що голова сільської ради, як посадова особа органу місцевого самоврядування, мав право вчиняти нотаріальні дії, зокрема і посвідчувати заповіт, так як за рішенням виконавчого комітету сільської ради на період відсутності секретаря сільської ради обов`язки по вчиненню нотаріальних дій покладено на сільського голову. Вказані правові висновки викладені у Постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 29 січня 2024 року справа № 369/7921/21. Таким чином, суд вважає, що заповіт посвідчено уповноваженою на те посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка мала на це повноваження відповідно до\~статті 1251 ЦК України, статті 37 Закону України\~«Про нотаріат» та\~статті 38\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» і визнавати його нікчемним не має підстав. Щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ч.2,3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Так, у постанові приватного нотаріуса Зіньківського районного нотаріального округу Глушенка В.В. від 22.05.2021 зазначено, що складений 17.01.2017 року [PERSON] заповіт на ім`я Фермерського господарства "Комишанське Плюс" на земельну ділянку площею 2,82 га скасовано новим заповітом, посвідченим сільським головою Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області Литвиненко Володимиром Іллічем 06.02.2017 року за реєстровим №24, тому Фермерське господарство "Комишанське Плюс", не може бути спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] . Крім цього, Фермерське господарство "Комишанське Плюс" ні заяву про прийняття спадщини, ні претензії до спадкоємців [PERSON] не подало, а, тому, згідно ч.1 ст.1269, ч.1 ст. 1272 Цивільного кодексу України вважається таким, що не прийняло спадщину. На підставі вищевикладеного нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку з кадастровим номером 5321385000:00:007:0148 . Відповідно до підпункту 5.1 пункту 5 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Каса цивільного суду у постанові від 26.06.2019 по справі № 369/3186/17 виклав правові висновки, а саме при складенні заповідачем декількох заповітів може мати місце їх «конкуренція», оскільки необхідно з`ясувати, який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Аналіз частини другої та третьої\~статті 1254 ЦК України\~дозволяє констатувати, що законодавець для випадку, коли заповідачем складено декілька заповітів, передбачив правила, що повинні враховуватися для того, щоб визначити який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Такі правила полягають в тому, що: по-перше, внаслідок складення нового заповіту відбувається втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт повністю суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі останнього заповіту; по-друге, внаслідок складення нового заповіту відбувається часткова втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт частково суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт тільки частково скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі двох заповітів. У даному\~випадку перший\~заповіт від\~17\~січня 2017\~року за\~реєстровим №13\~стосувався спадкового\~майна у\~вигляді земельної\~ділянки площею\~2,82\~га з\~цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Зіньківського району Полтавської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право на земельну ділянку серії ПЛ№003523 виданого 29 липня 2003 року, натомість другий заповіт від 06 лютого 2017 року за реєстровим №24 стосувався не тільки земельної ділянки з кадастровим номером 5321385000:00:007:0148 2,82 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Проценківської сільської ради Зіньківського району, Полтавської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право на земельну ділянку серії ПЛ№003523 виданого 29 липня 2003 року, а також і стосовно частини земельної ділянки з кадастровим номером 5321385000:00:007:0149 площею 2,82 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Проценківської сільської ради Зіньківського району. Заповіт від 06 лютого 2017 року за реєстровим №24 скасовує заповіт від 17 січня 2017 року за реєстровим №13, оскільки в останньому заповіті спадкодавець розпорядився на випадок смерті тільки правом на земельну ділянку кадастровий 15321385000:00:007:0148 площею 2,82 га. Таким чином, визначення спадкоємця на право на земельну ділянку кадастровий номер 5321385000:00:007:0148 площею 2,82 га має відбуватися згідно заповіту від 06 лютого 2017 року за реєстровим №24. Отже, свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 31 січня 2020 року за реєстровим номером №86 видане з дотриманням вимог чинного законодавства. Приватний нотаріус Глушенко В.В. з дотриманням норм чинного законодавства вірно прийшов до висновку, що заповітом від 6 лютого 2017 року скасовано заповіт від 17 січня 2017 року. Жодних інших правових підстав, які б давали право для визнання свідоцтва про право на спадщину не дійсним, судом не встановлено. Суд вважає, що зв`язку з видачею оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за заповітом не були порушені права позивача, оскільки як уже неодноразово зазначалося, заповіт на його ім`я було скасовано наступним заповітом, тому суд не вбачає жодних правових підстав для задоволення позову в цій частині. Щодо визначення позивачу додаткового строку для поданні заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] в зв`язку з необізнаністю про існування заповіту на ім`я позивача та про смерть спадкодавця, суд вважає необхідним звернути увагу на наступні норми чинного законодавства. Згідно ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої\~статті 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 цього Кодексу). У частині першій\~статті 1270 ЦК України\~визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша, друга\~статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як встановлено судом, [PERSON] помер [INFO] , з цієї дати відкрилася спадщина і спадкоємець мав протягом шести місяців подати заяву про прийняття спадщини, що і було зроблено спадкоємцем [PERSON] . На момент смерті заповідача [PERSON] та на час відкриття спадщини після його смерті ФГ «Комишанське плюс» не було тим спадкоємцем, який мав би право прийняти спадщину, оскільки заповіт на його ім`я було скасовано новим заповітом. Відтак, позивач, не являючись спадкоємцем, не може в силу закону порушувати питання про поновлення строку для прийняття спадщини, таким правом наділений лише спадкоємець, тому позовні вимоги і в цій частині не підлягають задоволенню за безпідставністю вимог. Безпідставність таких вимог з огляду на вищевказані висновки та наведені докази доводиться фактом відсутності правовідношення ФГ «Комишанське плюс». Тобто, будь яке рішення у цій справі не породить право позивача, яке потребуватиме захисту, адже позивач в основу своїх вимог покладає визнання нікчемним заповіту від 6 лютого 2017 року, який таким не може бути визнаний, а отже не породжує для фермерського господарства жодних правових наслідків. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову питання розподілу судових витрат позивача судом не вирішується, оскільки вони покладаються на позивача в силу закону. За клопотання сторони відповідача понесені ним судові витрати за надання правової допомоги, про які заявлено у першій заяві по суті справи будуть вирішені в порядку, передбаченому ч.8 ст.141, 246 ЦПК України шляхом постановлення додаткового рішення.

Outcome: dismissed