Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

До Автозаводського районного суду міста Кременчука звернулось із позовом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У обґрунтування позовних вимог 21.03.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - позикодавець) та [PERSON] укладений договір позики № 1811169 на умовах повернення позики в кінці її строку. Відповідно до умов зазначеного договору позикодавець надав відповідачці грошові кошти у розмірі 15000,00 грн на строк 30 днів, тобто до 20.04.2021 зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка, фіксована). 21.03.2021 позикодавець на виконання пункту 1 договору позики № 1811169 від 21.03.2021, свої зобов`язання виконав, передавши відповідачці у власність грошові кошти в розмірі 15000 грн, шляхом перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес», діючого на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку. Зазначене обумовлене тим, перерахунок коштів із банківського рахунку позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно не можливий. На підтверджується чого позивач посилається на електронну платіжну інструкцію № fa34ffb9-4d09-45cb-affa-6fb00956c967 від 21.03.2021. 26.10.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладений договір факторингу № 2610 (далі - договір факторингу) за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає), а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників. У строки, визначені договором позики, заборгованість відповідачкою не сплачена, а тому з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у постанові по справі № 444/9519/12, позивачем прийнято рішення перерахувати нараховані позикодавцем (первісним кредитором) проценти в межах строку позики, визначені договором за базовою процентною ставкою у розмір 1,99 % від суми позики за 1 день за період користування грошовими коштами, врахувавши здійснені відповідачкою платежі за договором, які складають - 2262,30 грн. Тому заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 21692,70 грн, зокрема 15000,00 грн заборгованості за основною сумою боргу; 6692,70 грн заборгованості за відсотками. 18.10.2024 судом отримана інформація у порядку, передбаченому частиною 1 ст. 187 ЦПК України, про зареєстроване проживання (перебування) фізичної особи - відповідачки. 22.10.2024 ухвалою судді позов залишено без руху із наданням позивачу строку для усунення виявлених недоліків. 01.11.2024 до суду надано заяву представником позивача про усунення виявлених недоліків. 04.11.2024 ухвалою судді відкрите провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 05.12.2024 до суду відповідачкою надано відзив на позову заяву, згідно якого остання просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог позивача. У обґрунтування відзиву [PERSON] зазначено таке: - відповідачка не укладала договору позики із ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», - у договорах зазначені дійсно паспортні дані відповідачки, номером телефону [NUMBER] давно не користується, позивачем не надано жодним підтверджень (заявки, анкети із зазначенням особистих даних відповідачки, які вона могла б надати з метою укладення договору позики), а тому відповідачка не була обізнана про наявність у неї зазначеного боргу по неукладеному нею договору. З урахуванням зазначеного вважає про відсутність у неї обов`язку виконувати зазначене зобов`язання, - про заміну нового кредитора не отримувала жодних повідомлень, - зазначає про відсутність у матеріалах позову жодних документів на підтвердження правомірності діяльності з надання фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (не надані документи, що підтверджують вказану діяльність зазначених юридичних осіб), - не надано паспорт споживчого кредиту за договором позики № 1811169 від 21.03.2021, а отже відсутні докази про ознайомлення із умовами кредиту та дійсності його укладення взагалі на підставі частини 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», - розрахунок заборгованості складений самим позивачем, не містить підтвердження реальності господарської операції про перерахування коштів за договором позики, - з наданих документів позивачем, не можливо встановити момент переведення заборгованості у прострочену, а також наявність сплати за цим договором відповідачкою по справі, - не зрозумілий порядок нарахування відсотків, кредитор нараховує відсотки за користування кредитом після завершення терміну дії договору за ставкою 1,99 % за кожен день прострочення, що суперечить процентній ставці у розмірі 0,79 %, визначеній у долученому позивачем договорі позики. З урахування наведеного, відповідачка вважає, що з 20.04.2021 первісний кредитор не мав права нараховувати будь-які проценти після завершення строку дії договору позики на підставі частини 2 ст. 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочене зобов`язання. Проценти за користування кредитом у розмірі 1,99 %, нараховані за договором, не відповідають ставці 0,79 %, зазначеній у наданому позивачем договорі позики. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження перерахування коштів на поточний рахунок клієнта за договором факторингу № 2610 від 26.10.2021 на підставі пункту 6.4 договору факторингу, що ставить під сумнів перехід правонаступництва за кредитним договором та правомірність заявлення вимог позивачем. Наголошує, що жодних кредитних договорів із первісним кредитором не укладала. 05.12.2024 до суду надано клопотання відповідачки про витребування доказів по справі, а саме: заяв, анкет, які містять особисті дані відповідачки, копії документів, які надавала би відповідачка для її ідентифікації з метою укладення кредитного договору, витяги з реєстру про наявність ліцензій у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на право здійснення фінансових послуг, паспорт споживчого кредиту за договором позики № 1811169 від 21.03.2021, документи на підтвердження оплати ціни продажу за договором факторингу № 2610 від 26.10.2021. 09.12.2024 до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи 10.12.2024 за його відсутності, зазначає, що відзив на позовну заяву отриманий не було, не заперечують проти постановлення заочного рішення по справі. 10.12.2024 судове засідання по справі не відбулось у зв`язку із перебуванням головуючого по справі на навчанні згідно наказу голови суду від 09.12.2024 № 05-04.11 (довідка головного спеціаліста по роботі з персоналом Автозаводського районного суду міста Кременчука від 10.12.2024 за № 171-вих. 12.12.2024 ухвалою суду витребувані за клопотання відповідачки від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» документи, які слугували для ідентифікації клієнта за договором №1811169 від 21.03.2021 року, а саме: заяви, анкети тощо в яких відповідачкою [PERSON] зазначена інформацію з її особистими даними, які вона надала з метою укладення вказаного договору, копії її документів, наданих нею для ідентифікації своєї особи; витяги з реєстру фінансових установ про видачу ліцензії для здійснення діяльності з надання фінансових послуг ТОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова установа Управління Активами»; паспорт споживчого кредиту за договором № 1811169 від 21.03.2021; документи, що підтверджують сплату ціни продажу за договором факторингу № 2610 від 26.10.2021. 20.12.2024 до суду позивачем надане клопотання про долучення доказів по справі: оферту на укладення кредитного договору № 1811169 від 21.03.2021, паспорт споживчого кредиту за договором № 1811169 від 21.03.2021, витяги з державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензії для здійснення діяльності з надання фінансових послуг ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», належним чином засвідчену копію договору факторингу № 2610 від 26.10.2021 із зазначенням ціни відступлення права грошової вимоги, оригінал акта про взаємні розрахунки за договором факторингу № 2610 від 26.10.2021, підписаний КЕП сторін, разом з додатками на підтвердження розрахунків між сторонами договору факторингу. Крім того, у зазначеному клопотанні про долучення доказів по справі представником позивача зазначено, що доводи відповідачки про відсутність в матеріалах справи підтвердження укладення договору позики, не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки Законом України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідачки на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, укладення договору позики між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису (одноразового ідентифікатора) відповідачко не надано. При цьому представник позивача посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 по справі № 732/670/19, від 12.01.2021 по справі № 524/5556/19, від 31.08.2022 по справі № 280/4456/20, від 09.02.2023 по справі № 640/7029/19. Представником позивача зазначено, що без власного волевиявлення [PERSON] , без надання нею інформації, необхідної для укладення договору позики (РНОКПП, паспортних даних, зареєстрованого місця проживання, номера банківської карти для зарахування коштів тощо), позикодавцем не здійснювалися б дії щодо перерахування коштів на картковий рахунок, вказаний відповідачкою. Щодо підтвердження факту та суми кредитних коштів, отриманих і повернутих відповідачкою, представником позивача зазначено, що матеріали справи містять запит позикодавця до платіжної системи ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» про надання підтвердження прийняття до виконання платіжної інструкції про ініціювання платіжної операції в сумі 15000 грн на банківську картку № [NUMBER] . Згідно відповіді на зазначений запит «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» повідомлено про прийняття 21.03.2021 до виконання та виконане перерахування коштів у розмірі 15000 грн на платіжну карту № [NUMBER] . Зазначено, що довідка платіжної системи не є документом первісного кредитора. Зазначеним документом платіжна система підтверджує перерахування коштів. Правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайром регулюються постановою Національного Банку України № 705 від 05.11.2014 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», пунктом 5 розділу VII якої зазначено, що документи по операціях із використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. Позикодавцем здійснено перерахування коштів на карткових рахунок відповідачки за посередництвом платіжної установи, так як перерахунок коштів з банківського рахунку позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно не можливий. Посилаються на постанову Верховного Суду від 28.02.2018 по справі № 806/1033/17, згідно якої неістотні недоліки в оформленні первинних документів не є такими, що нівелюють правове значення первинного документа та реальність господарської операції. Для встановлення обставин зарахування коштів на банківську карту кредитних коштів та належності карти відповідачці, позивачем заявлене клопотання про витребування відповідних доказів, оскільки доступ до доказів про зарахування коштів на картковий рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ КБ «Приват Банк», має лише відповідачка та АТ КБ «ПриватБанк», а зазначена інформація містить банківську таємницю, що охороняється ст. 60 Закону України «Про банки і банківську таємницю». На підставі ст. ст. 81, 83, 84 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач повинен подати докази разом із поданням позовної заяви. У разі неможливості самостійно надати докази, учасник вправі подати клопотання про витребування доказів судом, яке повинно містити серед іншого вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Разом з тим, суд зазначає, що представником позивача не надані докази вжиття заходів щодо отримання вказаних доказів, про їх вжиття не зазначено у поданому клопотанні. Щодо здійснення взаємних розрахунків за договором факторингу № 2610 від 26.10.2021, представником позивача зазначено, що згідно пункту 5.2 договору факторингу перехід від позикодавця (первісного кредитора) до позивача (фактора) прав вимог за портфелем заборгованості відбувається у момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей, після чого позивач (фактор) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідних прав. Виконання зазначеного пункту стверджується підписанням сторонами додатків № 4 та № 5 до договору факторингу. Відповідно до реєстру прав вимог № 1 від 26.10.2021 до договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуте право грошової вимоги стосовно відповідачки. На необхідність перевірки доводів перерахування коштів на виконання умов договору відступлення права вимоги посилався Верховний Суд у постановах від 29.09.2021 по справі № 2-879/11, від 03.11.2021 по справі № 301/2368/14-ц з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором. Таким чином, момент переходу права грошової вимоги є підписання додатків №№ 4, 5 до договору факторингу № 2610 від 26.10.2021, а не з моменту оплати за вказаним вище договором факторингу. 20.12.2024 представником позивача суду надана відповідь на відзив, згідно якого просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та зазначають наступне. Згідно пунктів 2, 5 договору позики, укладеного між первісним кредитором та відповідачкою, сума позики становить 15000,00 грн, строк позики - 30 днів, дата надання позики - 21.03.2021, дата повернення позики - 20.04.2021, процентна ставка (фіксована) за 1 день - 1,99 %. Договір позики укладений дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції (акцепт), підписаний накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», зазначений договір прирівнюється до укладеного договору в письмовій формі. Посилаються на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 2-1383/2010, відповідно до яких ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Стверджують, що по цій справі позичальниця не довела належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, презумпція правомірності якого не спростована. Позичальниця на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов позики та прийнятті наданих Товариством грошових коштів. Повідомляють, що 26.09.2023 Автозаводським районним судом міста Кременчука постановлене рішення по справі № 524/5261/23 за позовом [PERSON] до ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» про скасування виконавчого напису нотаріуса, який виданий на підставі договору позики № 1811169 від 21.03.2021, а отже відповідачка не була позбавлена можливості звернутися до суду із позовом про визнання договору позики недійсним. Зазначають про виконання позикодавцем на виконання пункту 1 договору позики своїх зобов`язань, шляхом перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки кошти в розмірі 15000 грн за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес», що стверджується електронною платіжною інструкцією №fa34ffb9- 4d09-45cb-affa-6fb00956c967 від 21.03.2021. Докази на підтвердження належності цієї платіжної інструкції до перерахування коштів саме за договором позики № 1811169 доводяться тим, що у відповідь на запит позивача за № 01/10/24-23 від 01.10.2024, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повідомляє, що на банківський рахунок відповідачки на підставі транзакції (платіжної інструкції) № fa34ffb9-4d09-45cb-affa-6fb00956c967 перераховані відповідні кошти. 27.12.2024 та 03.02.2025 відповідачкою надані суду заява про відкладення розгляду справи та додаткові пояснення. Згідно наданих пояснень відповідачкою заперечується факт укладення договору позики, стверджується про неправильність розрахунків та відсутність доказів про її ознайомлення із правилами оформлення кредитного договору, розміщеними на офіційному сайті. Зазначає про не надання анкети, заявки на оформлення кредитного договору, документів на підтвердження оплати ціни за договором факторингу, що свідчить про незаконність зазначеного договору факторингу, а отже позивач не може бути належним позивачем по справі. 04.02.2025 представник відповідача у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час, місце судового засідання. 04.02.2025 у судовому засіданні заслухана відповідачка, яка підтримала свої заперечення на позовні вимоги у повному обсязі, з підстав викладених у поданих нею заявах. 10.02.2025 представником позивача надана заява про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 11.02.2025 у судовому засіданні досліджені докази по справі, оголошена перерва з метою задоволення клопотання представника позивача про витребування виписки щодо руху коштів на банківській карті № [NUMBER] , відкритій на ім`я відповідачки в АТ КБ «ПриватБанк». 17.02.2025 відповідачкою надане клопотання про долучення доказів по справі, а саме: виписок з банківської карти № [NUMBER] , відкритої на ім`я [PERSON] , отриманих 17.02.2025 у АТ КБ «ПриватБанк»: за 21.03.2021 про наявність нецільових надходжень за березень 2021 року у розмірі 14952,00 грн, кредитний ліміт становить 0 грн, за 21.03.2021 про рух коштів, згідно якого операції відсутні за вказаний період, кредитний ліміт становить 0 грн, надходження за 21.03.2021 становлять 0 грн, за 19.04.2021 про відсутність оплати відповідачкою коштів у розмірі 1777 грн 50 коп у цей день, як стверджує у своїх розрахунках позивач, в рахунок погашення кредитної заборгованості. Стверджує, що кошти у розмірі 15000,00 грн 21.03.2021 на її карту не надходили, нею не здійснювались видатки у розмірі 1777 грн 50 коп з метою погашення кредитної заборгованості. 18.02.2025 у судове засідання не з`явились сторони, повідомлені належним чином про дату, час, місце розгляду справи. Відповідачка 17.02.2025 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наголошує про надання нею доказів про не отримання коштів у позичальника, просить відмовити у задоволенні позову. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належного повідомлення про дату, час, місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених ст. 223 ЦПК України. 18.02.2025 у судовому засіданні досліджені виписки щодо руху коштів на банківській карті № [NUMBER] , відкритій на ім`я відповідачки в АТ КБ «ПриватБанк». Заслухавши пояснення відповідачки, розглянувши усі заяви, подані сторонами, дослідивши матеріали справи, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, прийшовши до наступних висновків. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є зокрема, його визнання. Відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Відповідно до ст. ст. 509, 510, 512 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог згідно звичаїв діалогового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 527, 528, 611, 312 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлене договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Виконання може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не впливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.ст. 625, 627 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. На підставі ст. 633 ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до частини 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Пунктами 3, 28, 29, 30, 53, 54 частини 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що: безготівкові розрахунки - перерахування коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів, перерахування надавачами платіжних послуг коштів, внесених платниками готівкою, на рахунки отримувачів; користувач платіжних послуг - фізична особа або юридична особа, яка отримує чи має намір отримати платіжну послугу як платник або отримувач (або обидва одночасно) та/ або є власником електронних грошей (цифрових грошей Національного банку України), а в разі надання послуг банком - клієнт банку; кредитовий переказ - платіжна операція з рахунку платника на підставі платіжної інструкції, наданої платником або надавачем послуг з ініціювання платіжних операцій, за умови отримання згоди платника на виконання платіжної операції, наданої надавачу платіжних послуг платника; кредитовий трансфер - платіжний інструмент у вигляді сукупності процедур, передбачених нормативно-правовими актами Національного банку України, що використовується для ініціювання кредитового переказу; переказ коштів без відкриття рахунку - платіжна послуга, що надається платнику з метою переказу коштів у готівковій чи безготівковій формі отримувачу або надавачу платіжних послуг, який діє від імені отримувача, під час якої надавач цієї послуги не використовує відкритий у нього рахунок платника та/або отримувача; платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції. Ст. 5 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що до фінансових платіжних послуг належать такі послуги: (1) послуги із зарахування готівкових коштів на рахунки користувачів, а також усі послуг щодо відкриття; (2) обслуговування та закриття рахунків (крім електронних гаманців); (3) послуги з виконання платіжних операцій із власними коштами користувача з рахунку/на рахунок користувача (крім платіжних операцій з електронними грошима), у тому числі: (а) виконання кредитового переказу; (б) виконання дебетового переказу; (в) виконання іншої платіжної операції, у тому числі з використанням платіжних інструментів; (4) послуги з виконання платіжних операцій з рахунку/на рахунок користувача (крім платіжних операцій з електронними грошима), за умови що кошти для виконання платіжної операції надаються користувачу надавачем платіжних послуг на умовах кредиту, у тому числі: (а) виконання кредитового переказу; (б) виконання дебетового переказу; (в) виконання іншої платіжної операції, у тому числі з використанням платіжних інструментів; (5) послуги з емісії платіжних інструментів та/або здійснення еквайрингу платіжних інструментів; (6) послуги з переказу коштів без відкриття рахунку; (7) послуги з випуску електронних грошей та виконання платіжних операцій з ними, у тому числі відкриття та обслуговування електронних гаманців. Згідно частин 1, 2, 3 Закону України «Про платіжні послуги» до надавачів платіжних послуг належать: (1) банки, філії іноземних банків (далі - банки); (2) платіжні установи (у тому числі малі платіжні установи); (3) філії іноземних платіжних установ; (4) установи електронних грошей; (5) фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг; 6) оператори поштового зв`язку; (7) надавачі нефінансових платіжних послуг; (8) Національний банк України; (9) органи державної влади, органи місцевого самоврядування. Надавати платіжні послуги мають право лише особи, зазначені у частині 1 цієї статті (провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом). Ст. 22 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що платіжна установа, установа електронних грошей тощо мають право на підставі ліцензії надавати фінансові платіжні послуги користувачам на умовах кредиту, для виконання платіжних операцій з рахунку/ на рахунок користувача, крім платіжних операцій з електронними грошима, з дотриманням таких умов: (1) платіжна установа, установа електронних грошей, оператор поштового зв`язку має право надавати платіжні послуги, передбачені пунктами 4 або 5 частини 1 ст. 5 цього Закону; (2) надання кредиту здійснюється виключно у зв`язку з виконанням платіжної операції; (3) кредит надається на короткий строк, що не може перевищувати 12 місяців з дати надання коштів; (4) кредит не може надаватися за рахунок коштів, отриманих від користувачів для цілей виконання платіжних операцій та/ або в обмін на випущені електронні гроші; (5) розмір власного капіталу платіжної установи, установи електронних грошей, оператора поштового зв`язку відповідає вимогам, встановленим Національним банком України до надавачів платіжних послуг, які мають право надавати кредит. Надання кредиту споживачам здійснюється на підставі Закону України «Про споживче кредитування». Ст. 23 Закону України «Про платіжні послуги» визначено обов`язки надавачів платіжних послуг, зазначених у пункті 9 частини 1 ст. 10 цього Закону, щодо здійснення ідентифікації та верифікації користувачів відповідно до вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Згідно ст. 27 Закону України «Про платіжні послуги» усі документи на підтвердження надання платіжних послуг (виконання платіжних операцій), зберігаються надавачами платіжних послуг, їх комерційними агентами не менше 5 років з дня припинення ділових відносин з клієнтом або з дня завершення разової фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтом. Під час зберігання документів, що містять банківську таємницю або іншу інформацію з обмеженим доступом, надавачі платіжних послуг та їх комерційні агенти забезпечують дотримання вимог, встановлених законодавством для зберігання відповідної інформації. Частинами 1 - 3 ст. 29 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що надання платіжних послуг (у тому числі виконання окремих або разових платіжних операцій, відкриття та обслуговування рахунків тощо) здійснюється на підставі договору, укладеного між надавачем платіжних послуг та користувачем, який укладається в письмовій формі (паперовій або електронній). Договір про надання платіжних послуг може укладатися шляхом приєднання користувача до договору, розміщеного у доступному для клієнта місці у надавача платіжних послуг та на його веб-сайті в мережі Інтернет. Усі поточні редакції публічної пропозиції укладення договору та документів, що містять інформацію про комісійні винагороди, процентні ставки, курс перерахунку іноземної валюти, що застосовуються до обраної користувачем платіжної послуги, що надається користувачу згідно з пунктом 3 частини 1 ст. 30 цього Закону, зберігаються на веб-сайті надавача платіжних послуг із зазначенням строку їх дії. Користувачі мають право в будь-який час отримати доступ до всіх редакцій публічної пропозиції укладення договору та інших документів, зазначених у цій статті, що розміщені на веб-сайті надавача платіжних послуг. У разі виникнення неоднозначного тлумачення прав та обов`язків сторони за договором за участю споживача платіжних послуг такі права та обов`язки тлумачаться на користь такого споживача. Частиною 1 ст. 34 Закону України «Про платіжні послуги» до платіжних інструментів належать: (1) прямий дебет; (2) кредитовий трансфер; (3) електронні платіжні засоби. Як вбачається із частин 1, 2, 6, 7 ст. 40 цього Закону форма та порядок надання платіжної інструкції визначаються в договорі між користувачем та надавачем платіжних послуг, якщо інше не передбачено законодавством. Платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції. Надавач платіжних послуг зобов`язаний забезпечити фіксування в операційно-обліковій системі дати і часу надходження платіжної інструкції, прийняття її до виконання (або відмови в її прийнятті), виконання платіжної інструкції. Відповідно до ст. ст. 49, 50 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна операція вважається завершеною у момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі; платіжна операція із використанням електронних грошей є завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача. Небанківські надавачі платіжних послуг забезпечують виконання платіжних операцій користувачів через розрахункові рахунки, відкриті в банках або в розрахунковому банку платіжної системи, учасниками якої вони є. Розрахунки між небанківськими надавачами платіжних послуг для забезпечення виконання платіжних операцій користувачів (крім платіжних операцій у межах одного надавача платіжних послуг) здійснюються шляхом проведення суми платіжної операції між розрахунковими рахунками небанківських надавачів платіжних послуг, що відкриті в банках (розрахунковому банку платіжної системи). Банки забезпечують виконання платіжних операцій своїх клієнтів, у тому числі операцій небанківських надавачів платіжних послуг, шляхом виконання міжбанківських платіжних операцій або платіжних операцій, що виконуються в межах одного банку. Так, судом установлено та не спростовано відповідачкою по справі факту укладення 21.03.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] договору позики № 1811169 на умовах повернення позики в кінці строку позики, за умовами якого позикодавець надав відповідачці грошові кошти у розмірі 15000 грн на строк 30 днів, тобто до 20.04.2021 зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % за один день (базова процентна ставка/ фіксована). У порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» договір позики підписаний електронним підписом позичальниці, відтвореним шляхом використання позичальницею [PERSON] одноразового ідентифікатора - електронного підпису «TY1r5loB1u», надісланого на зазначену відповідачкою (позичальницею) електронну адресу [INFO] Електронні підписи сторін зазначені в пункті 18 договору позики та додатку №1 до нього. Згідно довідки про ідентифікацію, виданою позикодавцем, позичальниця - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , із якою укладений договір № 1811169 від 21.03.2021. Одноразовий ідентифікатор - TY1r5loB1u. Час відправки ідентифікатора позичальниці - 21.03.2021 о 10:07:00. Електронна пошта, на яку направлений ідентифікатор - [INFO] . Договір, укладений на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму та є таким, що укладений у письмовому вигляді на підставі ст. ст. 205, 207 ЦК України. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 по справі № 732/670/19, від 23.03.2020 по справі № 404/502/18, від 07.10.2020 по справі № 127/33824/19. Щодо паспорту споживчого кредиту суд зазначає наступне. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в постанові від 23.05.2022 по справі № 393/126/20 відступила від раніше зроблених висновків у цій категорії спорів. Верховним Судом зауважено, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Найпоширенішим із них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, так і договорів. Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Однак, на думку Об`єднаної Палати, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця, яким і виступає паспорт споживчого кредиту, який не містить фіксації волі сторін договору та його змісту, паспорт споживчого кредиту не відноситься до складової частини спірного кредитного договору. Відповідно до пункту 1 договору позики, первісний кредитор зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника. Однак матеріали справи не містять, а суду не надано належних, допустимих, достатніх доказів перерахування кредитних коштів позичальниці (відповідачці) по справі на банківську карту № [NUMBER] , відкриту на її ім`я в АТ КБ «Приват Банк» відповідно до умов договору на підставі ст. ст. 526, 1054, 1088 ЦК України. Кредитний договір, договір факторингу з додатковими угодами, довідки, складені ТОВ «ФК Фінекспрес» про перерахування коштів згідно електронної платіжної інструкції № fa34ffb9-4d09-45cb-affa-6fb00956c967 від 21.03.2021, згідно якої не можливо ідентифікувати факт переказу коштів саме відповідачці на її картковий рахунок, не можуть бути достатньою підставою для висновку про порушення договірних зобов`язань відповідачкою та повернення/ стягнення кредитних коштів. Таким чином, не доведено факт надання позичальниці кредитних коштів у розмірі та на умовах встановлених договорами, а відтак факт виконання своїх зобов`язань за договором позики первісним кредитором. Разом з тим, перерахування коштів для відповідачки спростовуються виписками про рух коштів на банківській карті № [NUMBER] , відкритій на її ім`я [PERSON] в АТ КБ «Приват Банк» та отриманих 17.02.2025 у АТ КБ «Приват Банк», згідно яких: за 21.03.2021 наявні нецільові надходження за березень 2021 року у розмірі 14952,00 грн, кредитний ліміт становить 0 грн, за 21.03.2021 рух коштів відсутній, кредитний ліміт становить 0 грн, надходження за 21.03.2021 становлять 0 грн, за 19.04.2021 відсутні відомості про здійснення оплати відповідачкою коштів у розмірі 1777,50 грн у цей день у рахунок погашення заборгованості, як стверджує у своїх розрахунках позивач. Відтак, на підтвердження вимог ст. 1054 ЦК України відсутні докази про перерахування 21.03.2021 коштів у розмірі 15000,00 грн на зазначену вище банківську карту, а також відсутні операції про здійснення видатків у розмірі 1777,50 грн з метою погашення кредитної заборгованості. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21.07.2021 по справі № 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи, які є важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів на підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність такої обставини. За умови недоведеності певних обставин, суд має право винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь по справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). З урахуванням наведеного, позовні вимоги в частині перерахування коштів на банківську карту № [NUMBER] , відкриту на ім`я [PERSON] в АТ КБ «Приват Банк» на основі належних, допустимих та достатніх доказів позивачем не доведено, а відтак не доведені факт передачі зазначених коштів у користування [PERSON] та її обов`язок щодо повернення заборгованості за кредитним договором, зазначеним вище. Як наслідок, у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. Судом установлено, що 26.10.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (фактор) укладений договір факторингу № 2610 за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників. Пунктом 5.2 договору факторингу передбачено перехід від первісного кредитора до фактора прав вимог за портфелем заборгованостей відбувається у момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей, після чого фактор стає кредитором стосовно боржників та набуває відповідних прав вимоги. Виконання пункту 5.2 договору факторингу та перехід прав вимоги від первісного кредитора до фактора стверджується підписанням сторонами договору факторингу додатків №№ 4, 5. Разом з тим, згідно сталої практики Верховного Суду, доказом на підтвердження факту набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що вони містять дані про кредитні договори, а також обов`язково докази на підтвердження оплати за договором факторингу (постанови Верховного Суду від 02.11.2021 по справі № 905/306/17, від 29.06.2021 по справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 по справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 по справі № 5026/886/2012, від 15.04.2024 по справі № 2221/2373/12). Крім того, Верховний Суд у постанові від 18.10.2023 по справі №905/306/17 виснував, що на підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона, повинна надати суду докази переходу такого права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Однак, позивачем не надано на спростування зазначеного належних та допустимих доказів щодо підтвердження оплати за договором факторингу, а відтак доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора за договором позики №1811169 від 21.03.2021. Ураховуючи наведене, позовні вимоги позивача є недоведеними, у зв`язку із чим відсутні підстави для їх задоволення. Щодо посилання відповідачки на відсутність доказів направлення їй письмового повідомлення про відступлення фактору прав вимог, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлене договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Європейський суд з прав людини вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції з прав людини суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (параграф 23 рішення Європейського суду з прав людини «Pronina v. Ukraine», n. 63566/00, 18.07.2006). Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Розподіл судових витрат між сторонами регламентований ст. 141ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: (1) у разі задоволення позову - на відповідача; (2) у разі відмови в позові - на позивача; (3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахування наведеного, не підлягає стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору за подання ним позову до суду. На підставі ст. 259 ЦПК України залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Outcome: dismissed