Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

01 жовтня 2024 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на частину другу статті 104, частину третю статті 105, статті 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 03 серпня 2016 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 1146. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 03 серпня 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем був зареєстрований шлюб Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 1146. Причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою стало те, що у неї з відповідачем так і не склалися нормальні сімейні стосунки, кожен із них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, призвело до припинення шлюбних відносин між ними. З 2017 року сторони проживають окремо, не спілкуються, між ними втрачені всі фізичні та духовні зв`язки, відтак шлюб існує формально. Ухвалою судді від 20 грудня 2024 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 20 січня 2025 року. 20 січня 2025 року цивільну справу було знято з розгляду та призначено судове засідання на 04 лютого 2025 року. Ухвалою суду від 04 лютого 2025 року судовий розгляд справи було відкладено на 20 лютого 2025 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України. Позивач у призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. В матеріалах справи знаходиться заява позивача, в якій вона просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, строк на примирення не надавати, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач повторно в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку, передбаченому частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України. Відзив на позовну заяву відповідач не надіслав, причини неявки суд не повідомив. За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 20 лютого 2025 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Відповідно до\~частини другої\~ статті\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів\~справи судом\~встановлено,\~що згідно\~свідоцтва про\~шлюб серії\~ [NUMBER] ,\~виданого 03\~серпня 2016\~року Чернігівським\~міським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Чернігівській області,\~копія якого\~долучена до\~матеріалів справи,\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~03\~серпня 2016\~року зареєстрували\~шлюб у Чернігівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, про що 03 серпня 2016 року складено відповідний актовий запис № 1146. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою стало те, що у неї з відповідачем так і не склалися нормальні сімейні стосунки, кожен із них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, призвело до припинення шлюбних відносин між ними. З 2017 року сторони проживають окремо, не спілкуються, між ними втрачені всі фізичні та духовні зв`язки, відтак шлюб існує формально. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) вбачається, що кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, пункту 3 статті 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України, дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, яка виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи, спільних неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають, спірні питання з приводу поділу спільного майна відсутні. У відповідності до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачем [PERSON] заяви про відновлення дошлюбного прізвища не подано, отже після розірвання шлюбу йому необхідно залишити прізвище [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 211,20 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 211,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved