Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 14.09.2021 в розмірі 47675,82 грн, яка виникла станом на 04.06.2024. Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк вказував, що 14.09.2021 [PERSON] встановила мобільний додаток monobank - сервіс Банку, що дозволяє надавати Клієнтові банківські послуги через смартфон за допомогою мобільного додатку. Пройшовши реєстрацію та надавши один із пакетів документів відповідач підписав Анкету- заяву та Запевнення Клієнта до Договору про надання банківських послуг "Monobank" шляхом застосування цифрового власноручного підпису. Положеннями Анкети-заяви визначено, що Анкета-заява разом із Умовами і правилами обслуговування в AT "УНІВЕРСАЛ БАНК" при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank, таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/terms; тарифами, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/rates, складають Договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Підписавши Анкету-заяву Клієнт ознайомився та погодився, що невід`ємною частиною Анкети-заяви є Запевнення Клієнта до Договору про надання банківських послуг "Monobank", з підписанням якого «Дата підписання» в Мобільному додатку Договір набуває чинність. п. 1 Запевнення Відповідач підтвердив: отримання примірника Договору в Мобільному додатку monobank; ознайомлення та згоду з умовами Договору, згідно з яким буде здійснюватись відкриття та обслуговування моїх рахунків, розміщення мною вкладів, отримання споживчого кредиту тощо; укладання Договору; зобов`язався виконувати умови Договору; що інформація передбачена ч. 2. ст. 12 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мені надана шляхом її розміщення у Договорі та на офіційному сайті Банку. Згідно із п. 4 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг Monobank, яка підписана клієнтом цифровим власноручним підписом при укладанні договору, сторонами: засвідчено генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису (далі - УЕП) з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем (який знаходиться в Анкеті-заяві), який буде використовуватися УЕП для вчинення правочинів та платіжних операцій, визнано, що УЕП є аналогом власноручного підпису. Ризики з відшкодування збитків, що можуть бути заподіяні Банку та/або Клієнту, а також третім особам у разі використання УЕП, покладаються на Клієнта. Згідно із п. 6 Запевнення Відповідач визнав що УЕП є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Сторони погодили використання ЕП без сертифіката ключа. Генерація ключової пари (особистого та відкритого ключів) здійснюється за допомогою смартфону Клієнта, на якому встановлений Мобільний додаток лише після Ідентифікації Клієнта з використанням смартфону Клієнта. Згенерований особистий ключ Клієнта захищається паролем та може бути розміщений у хмарному сховищі. Відкритий ключ розміщується в Анкеті-Заяві, яка підписується Клієнтом. п. 2 Анкети-заяви до договору про надання банківських послуг Monobank. відповідач просив встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку. У разі виходу з пільгового періоду, що складає до 62 календарних днів, на кредит буде нараховуватися відсоткова ставка на 3,1 % місяць з першого дня користування кредитом. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 100000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 629, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Представник позивача у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позов та письмових поясненнях. Представник відповідача посилається на те, що відповідачем не оспорюється факт укладення договору про надання банківських послуг відповідно до ст. 634 ЦК України, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст.1054 ЦК України). [PERSON] видано банківську картку. Відповідно до виписки по картці/рахунку [NUMBER] , належного [PERSON] , 27.12.2023 з цього рахунку здійснено перекази в розмірі 45000 грн і 25000 грн. 27.12.2023 [PERSON] повідомила банку в телефонному режимі про вчиненні щодо неї шахрайські дії, що підтверджується аудіозаписами таких телефонних розмов із працівниками банку. 27.12.2023 [PERSON] звернулася до Дніпровського УП НП у м. Києві щодо вчинення невідомими особами шахрайства. Невстановлена особа вчинила шахрайство, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки та заволоділа грошовими коштами потерпілої [PERSON] із банківських карток, зокрема «Монобанк» № [NUMBER] на суму 42,062 грн. Відкрито кримінальне провадження № 12024100040000142 від 12.01.2024, що підтверджується витягом з ЄРДР, проводиться досудове розслідування. Про відкрите кримінальне провадження [PERSON] повідомила банк та просила взяти до відома зазначену інформацію та не стягувати з неї в судовому порядку кредитні кошти, які були забрані шахрайським шляхом невідомими особами, а також не здійснювати нарахування відсотків та пені. Однак банк будь-яких заходів за зверненням [PERSON] не вживав, службова перевірка (розслідування) обставин списання коштів 27.12.2023 з рахунку [NUMBER] [PERSON] не проводилася, банк звернувся з позовом до суду, хоча позивачем визнано факт шахрайських дій щодо несанкціонованого зняття коштів з рахунку [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону України «Про платіжні послуги» банки та небанківські надавачі платіжних послуг зобов`язані затвердити та дотримуватися внутрішніх правил щодо ефективного зниження та контролю за операційними ризиками, кіберризиками та ризиками безпеки, пов`язаними з наданням платіжних послуг (виконанням платіжних операцій). Натомість Умови і правила обслуговування в AT «Універсал банк» при придбанні банківських послуг щодо продуктів monobank|UniversalBank не містять процедури забезпечення безпеки виконання платіжних операцій, вжиття заходів з ідентифікації помилкових та неналежних платіжних операцій (суб`єктів таких платіжних операцій) та заходів із запобігання або припинення таких платіжних операцій, реагування на інциденти безпеки, здійснення моніторингу та ведення бази даних операційних інцидентів, кіберінцидентів та інцидентів безпеки, пов`язаних з наданням платіжних послуг (виконанням платіжних операцій). Вказані Умови та правила навіть не містять таких понять, як «кіберризик» і «неналежна платіжна операція». Наведені представником позивача пункти Умов і правил обслуговування в AT «Універсал банк» при придбанні банківських послуг щодо продуктів monobank|UniversalBank не містять положень про дії банку і клієнта у разі здійснення неналежної платіжної операції. Банк такі правила не затвердив. Невиконання AT «Універсал банк» вказаних вимог нормативно-правових актів, встановлених до банків, не породжує права у позивача посилатись на відсутність таких положень у договорі про надання банківських послуг, які діють між сторонами. [PERSON] діяла добросовісно, виявивши безпідставне зняття коштів, вона негайно повідомила банк про цей факт та звернулася до поліції. На підставні заяви внесено відомості до ЄРДР та зареєстровано кримінальне провадження № 12024100040000142, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа її грошовими коштами. AT «Універсал банк» матиме право заявити позов до такої особи. У діях [PERSON] відсутній склад цивільного правопорушення. Її волі на розпорядження кредитними коштами 27.12.2023 р. не було. Крім того, наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості [PERSON] не відповідає критеріям належного, допустимого і достовірного доказу, не є первинним документом в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підписаний особою, яка не має права на його підписання. А тому просив в позові АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. 2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26.09.2024 відкрито спрощене позовне провадження та справу призначено для розгляду по суті на 29.10.2024. У зв`язку з перебуванням судді у щорічній відпустці судове засідання відкладено на 26.11.2024. 21.11.2024 надійшов відзив на позов. Ухвалою суду від 26.11.2024 за клопотанням представника відповідача витребувано матеріали кримінального провадження, у зв`язку з чим судове засідання відкладено на 23.12.2024. 05.12.2024 до суду надійшла копія матеріалів кримінального провадження № 12024100040000142 за ч. 4 ст. 190 КК України. 18.12.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про зобов`язання позивача надати відповіді на питання представника відповідача. Ухвалою суду від 23.12.2024 зобов`язано позивача надати відповіді на питання, у зв`язку з чим судове засідання відкладено на 03.02.2025. 27.01.2025 до суду надійшла заява позивача з відповідями на питання представника відповідача, з додатковими доказами, зокрема випискою по картці. За клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено на 03.03.2025. 03.03.2025 від представника відповідача надійшли письмові пояснення. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами виникли правовідносини щодо заборгованості за кредитним договором, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] стала клієнтом АТ «Універсал Банк», у зв`язку з чим уклала договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 14.09.2021 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 100 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка «Monobank» № [NUMBER] . Положеннями Анкети-заяви визначено, що Анкета-заява разом із Умовами і правилами обслуговування в AT "УНІВЕРСАЛ БАНК" при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank, таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/terms; тарифами, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/rates, складають Договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Підписавши Анкету-заяву Клієнт ознайомився та погодився, що невід`ємною частиною Анкети-заяви є Запевнення Клієнта до Договору про надання банківських послуг "Monobank", з підписанням якого «Дата підписання» в Мобільному додатку Договір набуває чинність. п. 1 Запевнення Відповідач підтвердив: отримання примірника Договору в Мобільному додатку monobank; ознайомлення та згоду з умовами Договору, згідно з яким буде здійснюватись відкриття та обслуговування моїх рахунків, розміщення мною вкладів, отримання споживчого кредиту тощо; укладання Договору; зобов`язався виконувати умови Договору; що інформація передбачена ч. 2. ст. 12 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мені надана шляхом її розміщення у Договорі та на офіційному сайті Банку. На етапі реєстрації Відповідача за допомогою смартфону Клієнта здійснюється генерація ключової пари (особистого та відкритого ключів), яка буде використовуватися у мобільному додатку для засвідчення усіх дій. Згідно із п. 4 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг Monobank, яка підписана клієнтом цифровим власноручним підписом при укладанні договору, сторонами: засвідчено генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису (далі - УЕП) з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем (який знаходиться в Анкеті-заяві), який буде використовуватися УЕП для вчинення правочинів та платіжних операцій, визнано, що УЕП є аналогом власноручного підпису. Ризики з відшкодування збитків, що можуть бути заподіяні Банку та/або Клієнту, а також третім особам у разі використання УЕП, покладаються на Клієнта. Згідно із п. 6 Запевнення Відповідач визнав що УЕП є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Сторони погодили використання ЕП без сертифіката ключа. Генерація ключової пари (особистого та відкритого ключів) здійснюється за допомогою смартфону Клієнта, на якому встановлений Мобільний додаток лише після Ідентифікації Клієнта з використанням смартфону Клієнта. Згенерований особистий ключ Клієнта захищається паролем та може бути розміщений у хмарному сховищі. Відкритий ключ розміщується в Анкеті-Заяві, яка підписується Клієнтом. З урахуванням викладеного, електронний підпис, що використовується за укладеним із клієнтом договорами про надання банківських послуг "Monobank" за своєю суттю є удосконаленим, тобто не базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа. п. 2 Анкети-заяви до договору про надання банківських послуг Monobank. відповідач просив встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку. У разі виходу з пільгового періоду, що складає до 62 календарних днів, на кредит буде нараховуватися відсоткова ставка на 3,1 % місяць з першого дня користування кредитом. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором та виписки по картці заборгованість відповідача перед банком за тілом кредиту станом на 04.06.2024 становить 47675,82 грн. Відповідно до виписки по картці/рахунку [NUMBER] , належного [PERSON] , 27.12.2023 з цього рахунку здійснено перекази в розмірі 45000 грн і 25000 грн. 27.12.2023 [PERSON] повідомила банку в телефонному режимі про вчиненні щодо неї шахрайські дії, що підтверджується аудіозаписами таких телефонних розмов із працівниками банку. 27.12.2023 [PERSON] звернулася до Дніпровського УП НП у м. Києві із заявою щодо вчинення невідомими особами шахрайства. Відкрито кримінальне провадження № 12024100040000142 від 12.01.2024 за фактом, що невстановлена особа вчинила шахрайство, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки та заволоділа грошовими коштами потерпілої [PERSON] із банківських карток, зокрема «Монобанк» № [NUMBER] на суму 42,062 грн., що підтверджується витягом з ЄРДР, проводиться досудове розслідування. Про відкрите кримінальне провадження [PERSON] повідомила банк та просила взяти до відома зазначену інформацію та не стягувати з неї в судовому порядку кредитні кошти, які були забрані шахрайським шляхом невідомими особами, а також не здійснювати нарахування відсотків та пені. Допитана в ході досудового розслідування потерпіла [PERSON] дала показання, що 27.12.2023 близько 14 год вона знаходилися за місцем свого проживання, отримала дзвінок на свій номер телефону [NUMBER] , нібито від працівників служби безпеки «ПриватБанку», з номеру телефону [NUMBER] , які повідомили, що їй необхідно через додаток Приват24 підтвердити чи скасувати купівлю планшетного пристрою. В подальшому, вона їм повідомила, що дану операцію не здійснює та ніякі операції не проводить. Представники, з їх слів, служби безпеки Приватбанку повідомили, що їй необхідно здійснити вхід в додаток Приват 24 та провести певного роду операції, щоб відмінити купівлю планшетного пристрою. На що вона погодилась. Працівники служби безпеки повідомили їй необхідну комбінацію, начебто, яка є серійним номером планшету, яку вона ввела в графі, де зазначається номер банківської карти для переказу коштів, в подальшому в графі, де зазвичай зазначається сума, вона ввела з їх слів штрих-код до вищевказаного планшету, в графі «призначення платежу» ввела скасування платежу, після чого натиснула кнопку переказу. Таких операцій вони зробили декілька разів, але успішною була лише одна транзакція на суму 28 363 грн. В подальшому, їй повідомили, що необхідно зайти в додаток Монобанку, клієнтом якого вона є, та підтвердити там операції, які до цього здійснювали в додатку Приват24, що вона і зробила. Зайшовши в додаток Монобанку (картка [NUMBER]), вона за аналогічною процедурою, ввела номер начебто, серійний номер планшету [NUMBER], після чого в графі для суми ввела начебто штрих-код, та натиснула кнопку оплатити, таких спроб було здійснено близько п`ятнадцяти, але не всі були схвалені, загальна сума яка була переведена становить 42 062 грн. Після чого їй повідомили, що ще необхідно зайти в додаток банку Пумб, де були проведені ті ж операції та здійснено три транзакції на суму 52 000 грн. Вказане підтверджується протоколом допиту потерпілої від 01.03.2024, який наявний в матеріалах справи (а. 87-88). З аудіозаписів телефонних розмов [PERSON] та працівника АТ «Універсалбанк» слідує, що вона добровільно передала сторонній особі особисті дані: номер карти, дата, свв код. 4. Застосовані норми права. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 цього Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в цьому випадку АТ КБ «Приватбанк»). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до статті 14 цього Закону користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164 затверджено Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, яким встановлені загальні вимоги Національного банку до емісії/еквайрингу платіжних інструментів, що емітуються (уключаючи електронні платіжні засоби, передплачені платіжні інструменти), та здійснення розрахунків з їх використанням. В силу цього Положення: - платіжний інструмент може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, потрібну для ініціювання платіжної операції. Платіжний інструмент, за допомогою якого можна ініціювати платіжну операцію, має давати змогу ідентифікувати емітента. Платіжний інструмент (крім передплаченого платіжного інструменту), за допомогою якого можна ініціювати платіжну операцію, має бути персоналізований емітентом (пункт 23); - платіжні інструменти використовуються для ініціювання платіжних операцій з рахунків та/або електронних гаманців, відкритих у надавачів платіжних послуг відповідно до законодавства України (пункт 103); - користувач зобов`язаний: зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень; надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором (пункт 136); - емітент зобов`язаний: забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення); зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору; забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання платіжного інструменту після отримання такого повідомлення; забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про потребу розблокування або заміни (перевипуску) платіжного інструменту; повідомляти користувача про виконання операцій з використанням платіжного інструменту; реєструвати та протягом строку, передбаченого нормативно-правовими актами Національного банку, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування емітентом користувача та користувачем емітента, надавати користувачу таку інформацію за його письмовим зверненням. Емітент зобов`язаний зазначити дату і час одержання повідомлення користувача про втрату платіжного інструменту під час реєстрації повідомлення; - емітент у разі невиконання ним обов`язку з інформування користувача про виконані операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від виконання таких операцій. Обов`язок емітента щодо повідомлення користувача про виконані операції з використанням платіжного інструменту користувача є виконаним у разі: інформування емітентом користувача про кожну виконану операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; відмови користувача від отримання повідомлень емітента про виконані операції з використанням платіжного інструменту користувача, про що зазначено в договорі з користувачем; - користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом (пункт 140); - емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення); - власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (пункт 146). 5. Оцінка суду. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. Сторони визнали, що між ними укладений електронний договір та відповідач отримав кредит у розмірі 100 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка «Монобанк» [NUMBER] . [PERSON] здійснювала керування банківським рахунком за допомогою мобільного додатку «Монобанк». 27.12.2023 о 14:12:44 [PERSON] здійснила реєстрацію в додатку «Монобанк», із використанням якої з указаної картки відбулося списання коштів в розмірі 45 000 грн, що визнається сторонами. 27.12.2023 о 14:17:42 [PERSON] здійснила реєстрацію в додатку «Монобанк», із використанням якої з указаної картки відбулося списання коштів в розмірі 25 000 грн, що також визнається сторонами. Вказані платіжні операції здійснені особисто [PERSON] з власного технічного засобу з підтвердженням 3ds через застосунок «Монобанк». 27.12.2023 о 15:13 [PERSON] звернулася на гарячу лінію АТ «Універсалбанк» з приводу незаконного списання коштів з її банківського рахунку, після чого банк заблокував платіжну картку. 27.12.2023 [PERSON] також звернулася із заявою про шахрайські дії до Дніпровського УП НП у м. Києві, відкрито кримінальне провадження за ч. 4 ст. 190 КК України№ 12024100040000142 від 12.01.2024. Отже, ключовим питанням є те, хто зі сторін договору несе відповідальність за здійснення цих платіжних операцій від 27.12.2023. У п. 5.3 Умов і правил обслуговування в AT "УНІВЕРСАЛ БАНК", в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, так і в попередній редакції, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/terms, що разом з анкетою складають договір про надання банківських послуг передбачено, що клієнт погоджується, що операції, здійснені з використанням коду доступу до застосунку, визначаються вчиненими клієнтом і оскарженню не підлягають, за винятком випадків, прямо передбачених чинним законодавством. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Отже, саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Вказані висновки містяться у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Посилання банку на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, заслуговують на увагу. За своїми правовими ознаками договір банківського рахунку є консенсуальною та двосторонньою угодою, при укладенні якої банк бере на себе зобов`язання прийняти та зарахувати на рахунок клієнта належні йому грошові кошти, а також виконувати грошові операції по рахунку за розпорядженням клієнта. Кошти з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність отримувача, який має виключне право розпоряджатися ними, а банк, у свою чергу, в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо). За допомогою електронного платіжного засобу (платіжної карти) клієнт має можливість ініціювати переказ коштів із свого рахунку на рахунки інших осіб із використанням платіжних систем і за допомогою дистанційних каналів зв`язку. При цьому клієнт зобов`язаний: не допускати використання електронного платіжного засобу сторонніми особами; забезпечити неможливість отримання третіми особами інформації про логін, пароль, картковий пароль, ПІН, CVV2\, строк дії та номер платіжної картки, а також іншої авторизаційної та ідентифікаційної інформації, яка надає доступ до банківського рахунку; забезпечити захист свого мобільного телефону та SIM-карти, які використовуються ним під час дистанційного банківського обслуговування; негайно повідомляти банк про помилкові та неналежні перекази. Невиконання клієнтом цих обов`язків унеможливлює відповідальність банку за неналежне списання коштів із банківського рахунку клієнта. Якщо дії або бездіяльність клієнта призвели до втрати або використання третіми особами інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за банківським рахунком, то відповідальність за такі операції несе особисто клієнт, а банк не несе відповідальності за збитки, завдані клієнту, від цих операцій. Встановлено, що саме відповідач сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Так, [PERSON] передала третій особі інформацію про свою банківську кредитну картку, власноручно здійснила ряд операцій (транзакцій) у застосунку «Монобанк» з використанням коду доступу до застосунку. Носій інформації (CD-диск) містить запис розмови оператора контакт-центру Універсалбанк та відповідача, у якій остання визнала факт повідомлення сторонній особі реквізитів платіжної карти. Факт повідомлення третій особі конфіденційної інформації [PERSON] підтвердила й під час її допиту як потерпілої у кримінальному провадженні. Отже, в матеріалах справи наявні належні і допустимі докази обставин, які безспірно доводять, що [PERSON] , як клієнт банку, користувач кредитної картки, своїми діями сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, незаконному використанню інформації, яка дала змогу третій особі ініціювати платіжні операції. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що відповідач проявила необачність та з необережності порушила зобов`язання, не вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання, недопущення заборгованості за кредитним договором, фактично списання грошових коштів з карткового рахунку відбулося за її згоди, втрата грошей сталася через власну недбалість по захисту власних персональних даних, а тому вона має нести відповідальність за порушення зобов`язання. З цих же підстав у банку не було можливості оскаржити ці транзакції через міжнародну платіжну систему. З огляду на викладене, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь банку 47675 грн 82 коп. заборгованості за кредитним договором від 14.09.2021 р., яка виникла станом на 04.06.2024. [PERSON] не позбавлена можливості в межах кримінального провадження пред`явити цивільний позов до особи, яка заволоділа її коштами, про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. Щодо тверджень представника відповідача, що банк не проконтролював підозрілу активність по картці відповідача, оскільки за відсутності її волі та розпорядження були здійснені відповідні платіжні операції, суд зазначає, що за приписами ст.ст. 1066, 1068 Цивільного кодексу України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Суд звертає увагу на те, що саме клієнт зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та негайно повідомляти банк про операції, які не виконувалися ним. До моменту такого повідомлення відповідальність у повному обсязі за всі операції несе виключно клієнт. Посилання представника відповідача на те, що зняття коштів з банківського рахунку сталося з вини банку, який допустив бездіяльність і порушив умови договору банківського обслуговування, суперечать фактичним обставинам справи та чинним нормам закону. Розмір вказаної заборгованості підтверджується розрахунком суми заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем. Відповідачем вказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу суду не подано, а тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний.

Outcome: approved