Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням шляхом примусового виселення без надання іншого приміщення. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що [INFO] у м. Миргороді Полтавської області померла бабуся позивачки [PERSON] - [PERSON] , про що 25 червня 2015 року зроблено відповідний актовий запис за № 318 та складено свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно та майнові права. Відповідно до заповіту від 10 березня 2005 року № 373 посвідченого державним нотаріусом другої Миргородської державної нотаріальної контори Смагою Л.М., [PERSON] заповіла все належне їй майно позивачу - [PERSON] . Згідно свідоцтва про зміну імені від 9 жовтня 2015 року, виданого окружним судом штату Орегон США у справі Р-1509049 відповідно до рішення про зміну імені повнолітньої, позивач змінила прізвище на [PERSON] . В установлений шестимісячний термін позивач [PERSON] прийняла спадщину, надіславши 13 листопада 2015 року приватному нотаріусу Миргородського міського нотаріального округу Гриб Ю.М. заяву про прийняття спадщини. Внаслідок неправомірних дій приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Гриб Ю.М. яка безпідставно 18 березня 2018 року на підставі заяви [PERSON] , йому як пережившому спадкодавця, видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , як спільного майна подружжя. Вважаючи, що приватний нотаріус Гриб Ю.М. видала свідоцтво про право власності на ім`я [PERSON] , порушуючи її права, оскільки [PERSON] була одноособовим власником, а від обов`язкової частки, як непрацездатний 04 вересня 2015 року [PERSON] відмовився, позивач [PERSON] за захистом своїх прав звернулася до суду. Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 25 травня 2021 року позов позивача [PERSON] задоволено, свідоцтво про право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] визнано недійсним. Рішення Шишацького районного суду Полтавської області залишено в силі Постановою Касаційно суду Верховного суду від 16 листопада 2022 року. 18 квітня 2021 року стороні позивача [PERSON] під час розгляду цивільної справи в Шишацькому районному суді Полтавської області стало відомо, що не дивлячись на спір щодо вказаного житлового будинку, на підставі свідоцтва про право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , відповідач [PERSON] незаконно отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] з яким знаходилась в шлюбі (Свідоцтво про право на спадщину зареєстровано в спадковому реєстрі номер 648003317 на бланку НОА номер 625954, видане 26 вересня 2019 року). Вважаючи що відповідач [PERSON] не мала права отримувати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями розташованого по [ADDRESS] , оскільки житловий будинок в цілому повинен належати позивачу [PERSON] , як спадкоємиці, що прийняла спадщину належним чином в установлений шестимісячний термін, позивач [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, яке було видано відповідачу [PERSON] 26 вересня 2019 року приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Ряжко О.В. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 червня 2023 року свідоцтво про спадщину видане 26 вересня 2019 року визнано недійсним. Постановою Полтавського апеляційного суду від 16 січня 2024 року рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області залишено без змін. Відповідно до заповіту право на спадщину за заповітом від 22 липня 2024 року, зареєстрованому в реєстрі номер 1353 спадкова справа 14/2015, виданим приватним нотаріусом Миргородського міськрайонного нотаріального округу Полтавської області Гриб Ю.М. єдиним спадкоємцем житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] є громадянка США [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 липня 2024 року №1353 спадкова справа 14/2015, виданим приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гриб Ю.М., земельна ділянка площею 0,0729 га кадастровий номер 5310900000:50:048:0191 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) місце розташування якої [ADDRESS] , яка раніше належала спадкодавцю [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯМ № 210940, виданого відділом Держкомзему у м. Миргород Полтавської області 08 серпня 2021 є громадянка США [PERSON] . За заявою позивача [PERSON] в державному реєстрі речових прав 26 червня 2024 року припинено право власності [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: [ADDRESS] (свідоцтво про право власності , серія та номер [NUMBER] , видане 16 березня 2018 року приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гриб Ю.М.). 24 червня 2024 року в державному реєстрі речових прав речове право на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою [ADDRESS] , яке зареєстровано на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія та номер реєстр 723, виданого 26.09.2019 приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Ряжко О., яке було видано [PERSON] , припинено. Згідно довідки відділу реєстрації виконавчого комітету Миргородської міської ради [PERSON] 23 липня 2024 року було знято з останнього місця реєстрації: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав №387732095 єдиним спадкоємцем житлового будинку, з господарськими будівлями і спорудами загальна площа (кв.м.): 83,4. житлова площа (кв.м.): 54,2, є громадянка США [PERSON] . Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 77718997 від 22.07.2024 єдиним спадкоємцем земельної ділянки площею 0,0729 га є громадянка США [PERSON] . Позивач належним чином сплатила податки державі Україна в розмірі 150 (сто п`ятдесят) тисяч гривень враховуючи експертизи оцінки нерухомого майна. Починаючи з 2018 року в помешканні житлового будинку за адресою [ADDRESS] разом з [PERSON] проживала відповідач [PERSON] , яка в тому ж році з ним одружилася. Після смерті [PERSON] відповідачка самовільно змінила замки на вхідних дверях і господарських будівлях, не допускає позивача до садиби, самоправно почала користуватися та володіти усім майном. Зазначає, що вона (позивач) не може вирішити дане питання в досудовому порядку, оскільки відповідач у помешкання житлового будинку не впускає, зачиняється зсередини, уникає будь-якого спілкування. Крім того, всупереч волі власника дозволила проживати в будинку своєму зятю [PERSON] та онуці [PERSON] . Будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем про користування житловим будинком не було, дозволу на користування та володіння позивач не надавала. Відповідач порушує гарантовані конституційні права позивача на володіння, користування, та розпоряджання власністю і не бажає добровільно звільнити належне позивачеві житлове приміщення, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. На підставі викладеного позивач просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні нею права володіння, користування і розпорядження житловим будинком розташованим по [ADDRESS] ; примусово виселити відповідача [PERSON] з житлового будинку розташованого по [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення; стягнути з відповідача судові витрати. 13 вересня 2024 року ухвалою судді позовна заява залишена без руху. 23 вересня 2024 року на виконання ухвали суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. 24 вересня 2024 року ухвалою судді відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 24 жовтня 2024 року, встановлено відповідачу строк для подачі до суду відзиву на позовну заяву та заперечень, а позивачу строк для подачі до суду відповіді на відзив. 16 жовтня 2024 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Зазначила, що в спірному житловому будинку вона проживає з кінця 2017 року як член сім`ї власника будинку та, пізніше як його співвласник. Іншого житла не має ні в користуванні, ні у власності. Позивач є громадянином Сполучених штатів Америки, як мінімум з 23 серпня 2011 року. На думку відповідача, її зняття із зареєстрованого місця проживання за зверненням до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання якої зареєстровано в житлі, що належить власнику на підставі права власності в порядку ст. 18 зазначеного Закону не має правового значення при вирішення даного спору. Вважає, що всупереч положенням ст. 81 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач створює перешкоди у володінні, користуванні і розпорядженні житловим будинком саме позивачу, який не проживає і відсутній на території України. Задоволення позову фактично позбавить її житла, з яким вона має триваючі майже 7 років зв`язки, покладе на неї надмірний тягар, чим порушить баланс інтересів сторін, оскільки вона фактично стане безхатченком в період воєнного стану, що не є справедливим з урахуванням усіх обставин цієї справи (наявність громадянства США та проживання позивача за межами України протягом більше 13 років) та не буде відповідати принципам верховенства права та справедливості. На підставі викладеного просила врахувати вищезазначене при розгляді справи по суті і відмовити повністю в позові [PERSON] до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням шляхом примусового виселення без надання іншого приміщення. 21 жовтня 2024 року представник позивача - адвокат Скворцова Л.В. подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач у відзиві виклала обставини, які не відповідають фактичним обставинам справи. Твердження відповідача, що в спірний будинок вона вселилася в кінці 2017 року як член сім`ї власника будинку та пізніше як співвласник не відповідає дійсності, так як [PERSON] після смерті своєї дружини [PERSON] . 04 вересня 2015 року надав приватному нотаріусу Миргородського міського нотаріального округу Гриб Ю.М. заяву про відмову від обов`язкової частки у спадщині померлої дружини як пенсіонер за віком та жодних дій щодо відкликання заяви не вчиняв. Тобто, на момент вселення у спірний житловий будинок відповідачем [PERSON] [PERSON] проживав у спірному будинку лише як член родини позивача [PERSON] , яка належним чином у шестимісячний термін прийняла спадщину та була і є єдиним власником спірного будинку. Відповідачка [PERSON] без згоди власника - позивача [PERSON] вселилася в спірний житловий будинок та навіть не повідомила останню. 18 березня 2018 року [PERSON] внаслідок незаконних дій приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Гриб Ю.М. отримав свідоцтво про право власності на 1/2 частку житлового будинку як переживший дружину. Дане свідоцтво було оскаржено позивачем у Шишацькому районному суді Полтавської області та 25 травня 2021 року було визнано недійсним. Постановою Верховного суду від 16 листопада 2022 року рішення Шишацького районного суду залишено в силі. Проведеною перевіркою Міністерства юстиції України зазначено, що свідоцтво про право власності було видано приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гриб Ю.М. у порушення п. 5 ст.71 Закону України «Про нотаріат». Після смерті [PERSON] ( [INFO] ) сторона позивача неодноразово зверталася до відповідачки, намагалася мирним шляхом вирішити спірне питання, але відповідач зачинялась зсередини в будинку, не відчиняла вхідні двері. Також, позивачем було надіслано рекомендованим листом попередження про звернення до суду. Не звертаючи увагу на попередження та ризик отримання рішення суду не на свою користь відповідачка на підставі свідоцтва, яке було визнано недійсним, отримала свідоцтво про спадщину після смерті [PERSON] та відразу зареєструвалася у спірному житловому будинку. Свідоцтво про право на спадщину також Миргородським міськрайонним судом Полтавської області визнано недійсним, а Полтавським апеляційним судом рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області залишено в силі. Тобто, відповідач [PERSON] жодних правових підстав для вселення та проживання без згоди позивача, яка є єдиним власником спірного будинку, не мала та не має такого права на даний час та розцінюється позивачем як самовільне вселення та незаконно проживання у належному позивачеві на праві приватної власності житловому будинку. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач вважає некоректне посилання відповідача на ст. 8 Конвенції як на захист своїх прав, оскільки відповідач на протязі 7 років порушує права позивача, яка є власником спірного будинку, при цьому не маючи жодних підстав для проживання у помешканні житлового будинку, та ще надавши спірний будинок для проживання зятю, дочці, онуці. Твердженню відповідача, що зі спірним будинком вона має триваючи зв`язки, майже 7 років, позивач прохає суд надати критичну оцінку, з урахуванням всіх обставин, які виклала у запереченні позивач, та надала докази, а також критично оцінити твердження відповідача, що у разі задоволення позову, остання стане безхатченком, оскільки вона є працездатною, фізично здорового, пенсійного віку не досягла, не є особою зі інвалідністю, має дорослу доньку та зятя, який має автомобіль та працює в службі таксі «15-56», відповідно зможе відшукати собі житло (орендувати квартиру, житловий будинок) та разом проживати. Щодо тимчасового проживання позивача [PERSON] , позивач стверджує, що в Україні іншого житла, окрім спірного житлового будинку, у неї не має, але будинок фактично захоплено відповідачем, а тому вона не має можливість приїздити у належний їй житловий будинок, де раніше проживала, який є для неї рідним. На підставі викладеного представник позивача просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 24 жовтня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 29 жовтня 2024 року представник відповідача - адвокат Педорич В.І. подав до суду заперечення, в яких зазначив, що постановою Верховного Суду від 16 листопада 2022 року по справі № 541/2069/19 встановлені наступні обставини: [INFO] померла [PERSON] , 16 березня 2018 року на підставі заяви [PERSON] йому, як чоловіку спадкодавця, було видано приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гриб Ю.М. свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , як частину спільного майна подружжя. Свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] визнано недійсним рішенням Шишацького районного суду Полтавської області, яке набрало законної сили 16 листопада 2022 року (Постанова Верховного Суду від 16 листопада 2022 року по справі № 541/2069/19). Таким чином з 24 червня 2015 року і станом на кінець 2017 року [PERSON] був співвласником будинку і саме як член сім`ї власника будинку відповідач вселилася в спірний будинок. Позивачка оформила право власності на спірний будинок свідоцтвом, про право на спадщину від 22 липня 2024 року і станом на 12.07.2019 року - дата направлення листа, коли ще було чинне свідоцтво про право на спадщину на ім`я відповідача [PERSON] на 1/2 частку спірного будинку (до 16 січня 2024 року) не мала законного права вимагати припинення користування спадковим майном. Щодо можливості орендувати квартиру в м. Миргороді відповідачем необхідно взяти до уваги що відповідач має щомісячні доходи після утримання податку з доходів фізичних осіб в розмірі близько 6 700 грн; середній розмір орендної плати 1 кімнатної квартири в м. Миргороді на сьогодні становить близько 6 600 грн на місяць. Зазначене свідчить про відсутність на сьогодні у відповідача можливості орендувати житло. На підставі викладеного, представник відповідача просить врахувати вищезазначене при розгляді справи по суті і відмовити повністю в позові [PERSON] . Також, 09 січня 2025 року представник відповідач - адвокат Педорич В.І. подав до суду додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду потрібно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення - це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним. Матеріалами справи встановлено що в спірному приміщенні окрім відповідача проживають її зять та внучка. Дана обставина визнається відповідачем. Це значить що задоволення цього позову про виселення відповідача не забезпечить повний захист, не відповідатиме меті здійснення правосуддя та принципу процесуальної економії, не усуне необхідність звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. На підставі викладеного, представник відповідача просить врахувати вищезазначене при розгляді справи по суті і відмовити повністю в позові [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача адвокат Скворцова Л.В., позовні вимоги підтримала. Просила їх задовольнити з підстав викладених у позові та просила усунути [PERSON] перешкоди у здійсненні нею права володіння, користування і розпорядження житловим будинком розташованим по [ADDRESS] , шляхом виселення з нього відповідача, без надання іншого житла. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за адресою місця проживання. Представник відповідача - адвокат Педорич В.І. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченнях. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази надані сторонами та проаналізувавши їх в сукупності суд встановив обставини які підтверджуються належними та допустимими доказами. Громадянка Сполучених Штатів Америки [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] є власницею житлового будинку розташованого по [ADDRESS] на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Другої миргородської державної нотаріальної контори Полтавської області 10 березня 2005 року, зареєстрованого у реєстрі за № 373, як спадкоємець зазначеного в заповіті майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22.07.2024 року виданого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Гриб Ю.М., що зареєстровано в реєстрі за № 1352 (а.с. 54). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 387732095 від 22.07.2024 право власності на житловий будинок розташований по [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.07.2024 року виданого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Гриб Ю.М., що зареєстроване в реєстрі за № 1352 (а. с. 54). Також, Громадянка Сполучених Штатів Америки [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] є власницею земельної ділянки площею 0,0729 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування якої: [ADDRESS] , кадастровий номер 5310900000:50:048:0191 на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Другої миргородської державної нотаріальної контори Полтавської області 10 березня 2005 року, зареєстрованого у реєстрі за № 373, як спадкоємець зазначеного в заповіті майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.07.2024 року виданого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Гриб Ю.М., що зареєстровано в реєстрі за № 1353 (а.с. 58). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 387733564 від 22.07.2024 право власності на земельну ділянку площею 0,0729 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування якої: [ADDRESS] , кадастровий номер 5310900000:50:048:0191 зареєстроване за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.07.2024 року виданого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Гриб Ю.М., що зареєстровано в реєстрі за № 1353 (а. с. 59). У мотивувальній частині постанови Полтавського апеляційного суду від 16.01.2024 року у справі № 541/1127/23 встановлено, що [INFO] у м. Миргороді Полтавської області померла [PERSON] - бабуся позивачки [PERSON] , про що 25 червня 2015 року зроблено відповідний актовий запис за № 318 та видано свідоцтво про смерть. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно та майнові права. За життя остання 10.03.2005 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої миргородської державної нотаріальної контори Смагою Л.М., яким заповіла все своє майно [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про зміну імені від 09 жовтня 2015 року, виданим Окружним судом штата Орегон у справі № Р1509049, відповідно до рішення про зміну імені повнолітньої людини, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . 13.11.2015 [PERSON] направила приватному нотаріусу Миргородського міськрайонного нотаріального округу Полтавської області Гриб Ю.М. заяву про прийняття спадщини. [PERSON] , чоловік померлої [PERSON] , 04.09.2015 надав приватному нотаріусу Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гриб Ю.М. заяву про відмову від обов`язкової частки в спадщині померлої дружини, як непрацездатний пенсіонер за віком. Будь-яких дій щодо відкликання поданої заяви [PERSON] не вчиняв. З повідомлення приватного нотаріуса Миргородського міськрайонного нотаріального округу від 16.03.2018 року за вих. №63/02-14 [PERSON] стало відомо, що 16 березня 2018 року на підставі заяви [PERSON] йому, як чоловіку спадкодавця, було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частки на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований у [ADDRESS] , як на частину спільного майна подружжя. Для захисту своїх спадкових прав, [PERSON] , через свого представника, звернулася до суду. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті, [INFO] , [PERSON] , як спадкоємець, отримала свідоцтво про право на спадщину - 1/2 частину житлового будинку у [ADDRESS] . Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 25.05.2021 у справі № 541/2069/19, яке було залишено в силі постановою Верховного Суду від 16.11.2022, визнано недійсним свідоцтво про право власності від 16 березня 2018 року, видане приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гриб Юлією Миколаївною на ім`я [PERSON] на 1/2 частку у справі спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке в цілому складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 132-137). Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 червня 2023 року у справі № 541/1127/23, яке було залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 16.01.2024 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Ряжко О.В. 26.09.2019 [PERSON] на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими по [ADDRESS] (а.с. 132-137). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 384396909 від 26.06.2024 року право власності [PERSON] на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] припинено 20.06.2024 року на підставі рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 25.05.2021 у справі № 541/2069/19, яке було залишено в силі постановою Верховного Суду від 16.11.2022 року (а.с. 52). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав № 384113145 від 24.06.2024 року право власності [PERSON] на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] припинено 20.06.2024 року на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 червня 2023 року у справі № 541/1127/23 (а.с. 53). Відповідно до повідомлення відділу реєстрації виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 05.3-08/953 від 11.09.2024 року [PERSON] 23.07.2024 року було знято з останнього місця реєстрації: [ADDRESS] (а.с. 40). Актом підтвердження фактичного місця проживання особи (осіб) від 10.10.2024 року підтверджується, що в будинку [ADDRESS] з кінця 2017 року по теперішній час проживає [PERSON] (а.с. 123). Дані обставини визнаються сторонами по справі. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно. У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391цс19) вказано, що: «одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. У даній справі спір виник між власником житлового будинку, та особою, яка не зареєстрована у ньому, не є а ні власником/співвласником, а ні членом сім`ї власника спірного житлового будинку, але користується зазначеним нерухомим майном. У спірних правовідносинах права позивача, як власника житлового будинку, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Встановлені судами обставини свідчать про те, що [PERSON] вселилася та набула права користування житловим будинком, що належить на праві власності [PERSON] без дозволу та згоди останньої, підтвердженням чого є відсутність будь-яких документальних підтверджень правових підстав постійного користування спірним житловим приміщенням, зокрема договорів оренди, безоплатного користування тощо. Відповідач стверджує, що в спірному будинку вона проживає з кінця 2017 року як член сім`ї співвласника будинку [PERSON] та пізніше як його співвласник. Разом з тим, дане твердження спростовується рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 25.05.2021 у справі № 541/2069/19, яке було залишено в силі постановою Верховного Суду від 16.11.2022. Судом встановлено, що [PERSON] , як власник житлового будинку розташованого по [ADDRESS] , категорично заперечує проти проживання у ньому відповідача, не надавала останній жодної згоди проживати у спірному житловому приміщенні після набуття права власності на вказаний житловий будинок. Відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача, а тому на неї не розповсюджуються положення статті 156 ЖК Української РСР, якою визначені права членів сім`ї власника житлового будинку. З огляду на підстави заявленого позову, застосуванню підлягають положення статей 391, та глави 32 «Право користування чужим майном» ЦК України, оскільки застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК Української РСР, прийнятого 30 червня 1983 року не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України (правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20)). Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. Статтею 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту, зокрема відповідно до пункту 4 частини першої зазначеної норми, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Аналогічні висновки викладені в Постанові ВС від 16 грудня 2020 року у справі № 182/7347/18 (провадження № 61-19252св19). Оцінюючи виселення [PERSON] з житлового будинку на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції, суд вважає, що припинення права користування відповідачем спірним житлом шляхом її виселення відповідає такому критерію, оскільки: по-перше, між сторонами не існувала домовленість з приводу проживання відповідача у житловому будинку, по-друге, обставини, які надавали їй право на проживання у зазначеному житловому приміщенні припинилися, по-третє відповідач є працездатною особою, пенсійного віку не досягла, не є особою зі інвалідністю (доказів протилежного суду не надано), а тому може орендувати житло для свого проживання. Враховуючи вищевикладене суд вважає обґрунтованими заявлені позивачем вимоги про усунення їй перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом виселення відповідача без надання їй іншого житлового приміщення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем при зверненні до суду сплачено 1211 гривень 20 копійок судового збору (а.с. 4) та в зв`язку з задоволенням позову підлягають стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] .

Outcome: approved