Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

Представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») Дергунова А.В. звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення засобами поштового зв`язку 27.08.2024 (надійшла до суду 23.09.2024), в якій просила суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором №11203-01/2022 від 12.01.2022 у загальному розмірі 23 670 грн. 00 коп., що включає: заборгованість за основною сумою боргу - 9 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам - 14 670 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача судові витрати. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 12.01.2022 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» (далі - ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ») та [PERSON] було укладено кредитний договір №11203-01/2022 у вигляді електронного документу, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи та застосуванням електронного підпису за одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», а саме, шляхом підпису договору позичальником електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на мобільний номер [PERSON] , зазначений ним при укладенні договору. При укладенні договору позичальник здійснив у відповідній послідовності усі вищевказані дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. За умовами договору позичальник [PERSON] отримав кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредитодавцем зі свого поточного рахунку на банківський картковий рахунок позичальника, в обмін на зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики та сплатити проценти від суми позики. Підписанням договору позичальник підтвердив, що він ознайомився на сайті товариства з повною інформацією щодо позикодавця, його послуг, погодився, що до моменту підписання договору ознайомився з його умовами, Правилами надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, їх зміст, суть, обсяг зобов`язань сторін на наслідки укладення договору йому зрозумілі. Свої зобов`язання за кредитним договором кредитор виконав належним чином, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі. Натомість [PERSON] в порушення умов договору, свої зобов`язання не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 23 670 грн. 00 коп., що включає: заборгованість за основною сумою боргу - 9 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 14 670 грн. 00 коп. При цьому, 31.01.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №31012023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передало (відступило) на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором №11203-01/2022 від 12.01.2022 у загальному розмірі відступлених вимог 23 670 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 9 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 14 670 грн. 00 коп. З моменту отримання права грошової вимоги до відповідача за вищевказаним договором, дійсний кредитор ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснював нарахування процентів та будь-яких штрафних санкцій. Оскільки [PERSON] не здійснює платежів для погашення існуючої заборгованості, продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, чим порушує законні права та інтереси ТОВ «ФК «ЄАПБ» як дійсного кредитора, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 24.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач [PERSON] подав відзив на позов шляхом направлення поштовою кореспонденцією 11.10.2024 (надійшов до суду 21.10.2024), в якому просив суд у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» відмовити повністю. Свої заперечення мотивував тим, що надана позивачем копія договору №11203-01/2022 від 12.01.2022 не містить його підпису як позичальника. Крім того, позивачем не надано належних доказів здійснення перерахування кредитних коштів на його рахунок на виконання умов кредитного договору №11203-01/2022 від 12.01.2022 (платіжного документа, доручення, меморіального ордеру, виписки з рахунку тощо). Належним чином з умовами кредитування відповідач ознайомлений не був, свідченням чому є відсутність його підпису у графіку платежів, паспорті споживчого кредиту, загальними умовами кредитування. Що стосується відступлення прав вимоги за кредитним договором №11203-01/2022 від 12.01.2022, то про укладення між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» договору факторингу №31012023 від 31.01.2023 він повідомлений не був, як і загалом про зміну кредитора за договором №11203-01/2022 від 12.01.2022. Крім того, на переконання відповідача, позивачем не надано пояснення щодо заявленої суми заборгованості за кожною зі складових, механізму її нарахування. Так, заявлена заборгованість по процентам не ґрунтується на умовах договору і наданому самим же товариством розрахунку, а тому підстави для її стягнення відсутні. Надані товариством виписка та розрахунок заборгованості, підготовлені працівниками товариства, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум, та не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача. Сама лише позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми погашеного кредиту. Документів первинної бухгалтерської документації, які б могли це підтвердити, позивачем не надано, тим самим не виконано обов`язок доказування заявлених вимог. Крім того, розмір процентів за користування кредитом 14 670 грн. 00 коп. значно перевищує розмір тіла кредиту - 9 000 грн. 00 коп., в той час як сукупна сума неустойки, нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Крім того, п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, які можуть бути визнані недійсними. До того ж ч.3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Поміж іншим, позивачем не надано доказів досудового врегулювання спору, відсутність яких не підтверджує факт правомірності звернення до суду з даним позовом. Правом на подання відповіді на відзив представник позивача не скористався, клопотань про надання додаткового часу для цього не подавав. При цьому, представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» про свою участь в судовому засіданні не заявила, згідно з клопотанням, викладеним у позові, просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. За клопотаннями представника відповідача [PERSON] - адвоката Туровської М.О., остання про свою участь в судовому засіданні не заявила, додаткових пояснень, доказів не подавала, при цьому, заявила про завершення розгляду справи шляхом ухвалення рішення за її відсутності Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. З урахуванням позиції сторін, обсягу наявних доказів та не заявлення ними про свою участь в розгляді справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі у порядку спрощеного позовного письмового провадження. Суд, врахувавши позицію сторін, заперечення відповідача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12.01.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №11203-01/2022 у вигляді електронного документу, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи та застосуванням електронного підпису за одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За умовами договору позичальник [PERSON] отримав кредит у розмірі 9 000 грн. 00 коп. строком на 30 днів до 10.02.2022, зі сплатою процентів на користування ним за ставкою 1% на добу. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Як слідує з п.1.4 договору, надання кредиту та зміна суми кредиту надаються на основі оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) клієнта, на власний розсуд товариства. Клієнту, який не пройшов первинний моніторинг товариства при подачі заявки, товариство має право запропонувати інші умови кредитування, які клієнт може прийняти або відмовитись. Кредит таким клієнтам надається за стандартною процентною ставкою 3% на добу в межах суми 2 000 грн. та на них не розповсюджуються умови п.п.1.5, 1.6 договору. У п.1.8 договору міститься застереження, що невід`ємною частиною договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщені на сайтах товариства. Відповідно до п.2.1 договору, сторони узгодили, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться відповідно до Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору (додаток №1 до договору). Згідно з графіком, загальний розмір процентів за користування кредитом в межах узгодженого строку кредитування (30 днів, з 12.01.2022 до 10.02.2022) складає 2 700 грн. 00 коп., загальна орієнтовна сукупна вартість кредиту - 11 700 грн. 00 коп. Кредит надається клієнту у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (п.1.7 договору). Підписанням договору, позичальник підтвердив, що він ознайомився на сайті товариства з повною інформацією щодо позикодавця, його послуг, погодився, що до моменту підписання договору ознайомився з його умовами, інформацією про кредитування, зміст, суть, обсяг зобов`язань сторін на наслідки укладення договору йому зрозумілі (п.6 договору). Цього ж дня [PERSON] електронним цифровим підписом підписав графік платежів та паспорт споживчого кредиту, який у Законі України "Про споживче кредитування" трактується як інформація, яка надається споживачеві перед укладенням договору про споживчий кредит, в силу позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.05.2022 у справі №393/126/20, може свідчити про належне ознайомлення відповідача з умовами кредитування. Укладення договору оформлено відповідачем у встановлений товариством спосіб шляхом заповнення всіх полів заявки на отримання позики на офіційному сайті позивача, після ознайомлення з умовами типового договору, ідентифікації відповідача та використання ним електронного підпису. При укладенні договору позичальник здійснив у відповідній послідовності усі вищевказані дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. 09.02.2022 [PERSON] подав заявку на відстрочення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №11203-01/2022 від 12.01.2022, а саме, терміном на 30 днів, тобто до 10.03.2022. Будь-які нарахування за кредитом призупиняються на строк дії відстрочення, сума заборгованості складає 11 610 грн. 00 коп. Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст.628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч.1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч.3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст кредитного договору, його форму, суд дійшов висновку, що кредитний договір №11203-01/2022 від12.01.2022 дійсно укладений сторонами правочину - ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» як кредитодавцем та [PERSON] як позичальником за допомогою веб-сайту у мережі Інтернет, тобто в електронній формі із застосуванням електронної комерції, відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». Доказів зворотного відповідач суду не надав, як і не спростував факт укладення договору. Договір містить повну інформацію щодо особи позичальника - [PERSON] , його персональні дані, номер мобільного телефону [NUMBER] , на який відправлено одноразовий ідентифікатор «W8126» в якості аналога власноручного підпису позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача [PERSON] - зобов`язання з повернення кредитних коштів. Жодних умов, які законом визнаються несправедливими до договору внесено не було. Застережень або зауважень з боку позичальника щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору, під час його підписання, не було подано. Узгоджені сторонами правочину умови не суперечать положенням ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору). Судовим розглядом встановлено, що зобов`язання за кредитним договором №11203-01/2022 від 12.01.2022 кредитор виконав належним чином, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі - 9 000 грн. 00 коп. шляхом здійснення переказу коштів на платіжну картку клієнта [PERSON] (вказану ним особисто при укладенні договору) 12.01.2022 о 21.30 год., маска картки № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 130869861, що підтверджується довідкою сервісу онлайн-платежів ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 07.11.2023 за вих. №2919_231107111822. Вказаний доказ спростовує доводи відповідача про недоведеність позивачем перерахування коштів. При цьому, заперечуючи проти позову, відповідач не надав будь-яких доказів, зокрема, виписки з особового рахунку, доступ до якого він має як клієнт банка-емітенту карти, чи довідки про відсутність у нього банківської карти № [NUMBER] на момент здійснення перерахування коштів або ж втрату картки з володіння в результаті протиправних дій третіх осіб. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає право кредитора вимагати їх повернення. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст.624, 625 ЦК України, тобто, при порушенні зобов`язань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки від суми боргу та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору. Як визначено у ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст.615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. [PERSON] не виконав взяті на себе кредитно-договірні зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором, не здійснивши жодного платежу на погашення кредиту. Як слідує з розрахунку заборгованості, заборгованість за тілом кредиту складає 9 000 грн., заборгованість по процентам - 14 670 грн. У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, презумпція правомірності якого не спростована. Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст.629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 зазначено, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про доведеність розміру заборгованості за тілом кредиту у сумі 9 000 грн. 00 коп. При цьому, суд не погоджується із розміром заявленої заборгованості по процентам за користування кредитом з огляду на таке. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що визначено ст.628 ЦК України. Із системного аналізу наведених норм слідує, що при здійсненні кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, кредитор повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі в частині формулювання назв таких нарахувань, проведенні їх розрахунку, що забезпечує прозорість і однозначність вимог. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За умовами договору, позичальник [PERSON] отримав кредит у розмірі 9 000 грн. 00 коп. строком на 30 днів до 10.02.2022, зі сплатою процентів на користування ним за ставкою 1% на добу. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. 09.02.2022 [PERSON] подав заявку на відстрочення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №11203-01/2022 від 12.01.2022, а саме, терміном на 30 днів, тобто до 10.03.2022. Будь-які нарахування за кредитом призупиняються на строк дії відстрочення, сума заборгованості складає 11 610 грн. 00 коп. У всіх випадках процента ставка залишалась незмінною 1%, в день у межах строку кредитування, врахована у сукупну вартість кредиту та закладена в графік платежів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. До того ж слід зауважити, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застосування ст.1048 та ст. 625 ЦК України. Відтак, у межах обумовленого договором строку кредитування до закінчення дії кредитного договору, відповідач зобов`язаний був повернути кредиторові позику в сумі отриманого тіла кредиту і сплатити проценти за користування нею за узгодженою ставкою за кожен день користування. Оскільки строк дії кредитного договору закінчився, тому нарахування кредитором відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування є безпідставним. Таким чином, суд приходить до висновку, що до стягнення із відповідача підлягає заборгованість за відсотками, нарахована до закінчення строку дії договору, тобто в розмірі 2 700 грн. 00 коп., виходячи з розрахунку: 9 000 грн. * 1% * 30 днів / 100%. Доводи відповідача про те, що при укладанні кредитного договору сторони не дійшли згоди з усіх істотних умов договору, а тому кредитний договір не відповідає положення ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови договору щодо розміру процентів є несправедливими та суперечать принципу добросовісності, суд не приймає до уваги, оскільки вказані доводи спростовуються матеріалами справи. У свою чергу, аргументи відповідача про те, що нараховані проценти за користування кредитом виходять за межі встановлені законом, є безпідставними, адже підписавши кредитний договір, сторони дійшли згоди щодо істотних умов цього договору, з яким ознайомився та погодився відповідач й умовами кредитного договору передбачено нарахування процентів протягом строку дії кредитного договору. Відповідачем в свою чергу не заявлено у даній справі зустрічних позовних вимог про визнання недійсними умов кредитного договору в частині визначення розміру процентів, тому підстав вважати їх недійсними суд не вбачає. Посилання відповідача на можливість зменшення розміру процентів на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, суд взагалі вважає неприйнятними, оскільки фактично відповідач ототожнює «проценти за користування кредитом», які є платою за користування кредитом, узгодженою сторонами за принципом свободи договору, та входять до сукупної вартості кредиту і не підлягають зменшенню, та «неустойку», що є санкцією за порушення виконання позичальником зобов`язань. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Таким чином договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги. 31.01.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №31012023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передало (відступило) на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором №11203-01/2022 від 12.01.2022 у загальному розмірі відступлених вимог 23 670 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 9 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 14 670 грн. 00 коп. З моменту отримання права грошової вимоги до відповідача за вищевказаним договором, дійсний кредитор ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснював нарахування процентів та будь-яких штрафних санкцій. Отже, ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» відступило право вимоги до відповідача кінцево на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» і таке відступлення відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.512 та ст.513 ЦК України, що визначає правомірність звернення ТОВ «ФК «ЄАПБ» до суду з вимогами до [PERSON] як дійсним кредитором. Зважаючи на те, що відповідач не здійснив погашення заборгованості по кредиту ні перед попереднім кредитором, ні перед дійсним, та не повернув кредит протягом строку, обумовленого сторонами при укладенні договору, тим самим допустив істотне порушення виконання своїх кредитно-договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про дійсність наявності між сторонами спору. Суд вважає, що надані позивачем у справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст.ст.76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують, що відповідач користувався кредитними коштами, наданими йому за кредитним договором, у зв`язку з чим має зобов`язання перед кредитором з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду з даним позовом. Отже, підсумовуючи вищенаведене,

Outcome: partial