Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

У травні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. Позов мотивує тим, що він у січні 2024 року зробив замовлення товару (меблів) у фізичної особи-підприємця [PERSON] , тобто уклав з відповідачем договір купівлі-продажу товару (меблів), відповідно до якого покупець [PERSON] мав прийняти та оплатити грошові кошти за товар, а продавець ФОП [PERSON] зобов`язався поставити та передати у власність позивача меблі. В якості попередньої оплати за вказане замовлення, він здійснив переказ грошових коштів в розмірі 9200,00 грн., на рахунок ФОП [PERSON] № [NUMBER] в АТ Універсал банк з призначенням платежу Оплата за меблі. Вказав, що 14.03.2024 йому доставлено замовлений товар (меблі), але неналежної якості. Зокрема, в присутності кур`єра [PERSON] розпаковано і перевірено доставлений товар: виявлено на меблях виробничі дефекти та загалом незадовільний стан товару, що було зафіксовано на фото/відео та складено заяву про відмову від отримання товару неналежної якості за декларацією № 1950075387. 18.04.2024 року його представником адвокатом Горбенко А.О. засобами Укрпошти направлено лист-вимогу ФОП [PERSON] щодо повернення протягом семи днів з дня отримання даного листа суму попередньої оплати за договором купівлі-продажу в розмірі 9200,00 грн., однак дана вимога залишилась без задоволення. Вважає, що відповідачем не виконано умови договору купівлі-продажу, меблі належної якості не доставлені, а грошові кошти в розмірі 9200,00 грн. незаконно привласнені, що і змусило позивача звернутись до суду з даним позовом з вимогою стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] грошові кошти в розмірі 9200,00 грн. Крім того, просить стягнути моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн., посилаючись на те, що незаконними діями відповідача йому була завдана моральна шкода у зв`язку з душевними переживаннями через те, що він не може отримати свої гроші назад, відсутність товару відобразилась на душевних хвилюваннях позивача та його сім`ї. Крім того для відновлення його порушених прав він змушений прикладати додаткові зусилля та захищати свої порушені права в суді. Просив суд стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] : сплачені грошові кошти в розмірі 9200 грн., моральну шкоду в розмірі 3000 грн., судові витрати. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. від 25 червня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, призначено судове засідання, встановлено відповідачу строк на подачу заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Заперечень щодо такого розгляду сторони суду не направили. У судове засідання з`явився представник [PERSON] - адвокат Кучерявий Д.В., який позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідач ФОП [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відзив подано не було. Ухвала про відкриття, позовна заява з додатками направлена на адресу зареєстрованого місця проживання/перебування відповідача: [ADDRESS] (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фоп та громадських формувань а.с.10). Конверт повернувся з відміткою «Адресат відсутній», що відповідно до ст.128 ЦПК є належним повідомленням. Додатково відповідач викликався до суду шляхом розміщення оголошення на сайті суду, направлення смс. Крім того, інформація про справу, дати призначених судових засідань розміщуються на сайті суду. Письмового відзиву, заперечень, клопотань до суду не подавала на час прийняття судом рішення. Відповідно до вимог ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Щодо вимоги позивача про стягнення коштів з відповідача у вигляді суми попередньої оплати за договором купівлі-продажу в розмірі 9200,00 грн., суд вирішив наступне. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 202\~ЦК України договір є правочином. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом частина четверта статті 203 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 205 ЦК України). Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина перша статті 206 ЦК України). У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206\~цього Кодексу (пункт 3 частини першої статті 208 ЦК України). Договір набирає чинності з моменту його укладення (частина друга статті 631 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Згідно ч. 1 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. Правові наслідки передання товару неналежної якості передбачені як статтею 678 ЦК України, так і статтею 8 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до статті 678 ЦК України, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі\~істотного порушення\~вимог щодо\~якості товару\~(виявлення\~недоліків,\~які не\~можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. При розгляді справи судом встановлено, що в січні 2024 року [PERSON] зробив замовлення товару (меблів) у фізичної особи-підприємця [PERSON] . Фактично між сторонами було укладено договір купівлі-продажу товару (меблів), відповідно до якого покупець [PERSON] мав прийняти та оплатити грошові кошти за товар, а продавець ФОП [PERSON] зобов`язався поставити та передати у власність позивача меблі. У якості попередньої оплати за вказане замовлення, 12.01.2024 позивач [PERSON] здійснив переказ грошових коштів в розмірі 9200,00 грн., на рахунок ФОП [PERSON] № [NUMBER] в АТ Універсал банк з призначенням платежу Оплата за меблі, що підтверджується доданою до позовної заяви квитанцією АТ Укрсиббанк № 162696542. 14 березня 2024 року позивачу було доставлено замовлений товар (меблі) неналежної якості. Зокрема, позивачем в присутності кур`єра [PERSON] було розпаковано і перевірено доставлений товар. Так, після відкриття пакування позивачем [PERSON] виявлено на меблях виробничі дефекти та загалом незадовільний стан товару, що було зафіксовано на фото/відео та складено заяву про відмову від отримання товару неналежної якості за декларацією № 1950075387. Таким чином, відповідачем не виконано умови договору купівлі-продажу, меблі належної якості не доставлені, а грошові кошти в розмірі 9200,00 грн. незаконно привласнені. 18.04.2024 представником позивача [PERSON] - адвокатом Горбенко А.О. засобами Укрпошти було направлено лист-вимогу ФОП [PERSON] з вимогою повернути на протязі семи днів з дня отримання даного листа суму попередньої оплати за договором купівлі-продажу в розмірі 9200,00 грн., однак дана вимога залишилась без задоволення. Так, на фото та відео, які додано до позовної заяви зафіксовано, що меблі були доставлені зі значними недоліками, які неможливо було усунути. Суд зазначає, що зазначені позивачем обставини, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, щодо поставки меблів неналежної якості, та є істотним порушенням відповідачем умов Договору купівлі-продажу товару. Відповідач дані докази не спростував. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому, відповідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно положень ст. 693 ЦК України, якщо договором\~встановлений обов`язок\~покупця частково\~або повністю\~оплатити товар\~до його\~передання продавцем\~(попередня\~оплата),\~покупець повинен\~здійснити оплату\~в строк,\~встановлений договором\~купівлі-продажу,\~а якщо\~такий строк\~не встановлений\~договором,\~-\~у строк,\~визначений відповідно\~до статті\~530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням найманого працівника. Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справи суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Таким чином, у зв`язку з істотним порушенням відповідачем - ФОП [PERSON] , договору купівлі-продажу за яким позивачем було сплачено кошти на користь відповідача в розмірі 9200,00 грн., що є збитками позивача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн., суд вирішив наступне. Згідно з п.п. 5, 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно зі ст.\~22\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідні обставини встановлюються судом на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Встановивши, що невиконанням взятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу меблів, життя позивача було перенасичене негативними емоціями та психічними переживаннями, які призвели до позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, які він міг би реалізувати не витрачаючи часу на захист своїх порушених прав у судовому порядку, суд робить висновок, що позивачу дійсно була завдана моральна шкода. З урахуванням конкретних обставин справи, глибини заподіяної моральної шкоди, характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач, вимог розумності та справедливості, суд вбачає підстави для відшкодування позивачу від Фізичної особи-підприємця [PERSON] моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн. Відповідно до вимог частин першої, другої, п`ятої статті 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved