Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

У липні 2024 року представник позивача Біла Т.А. звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач [PERSON] зареєстрований та є споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS] . 24.10.2020 року під час технічної перевірки стану електричних приладів обліку та електроустановок за адресою: [ADDRESS] , було виявлено розкрадання електричної енергії, про що складено акт про порушення № Дн 001836, відповідно до якого було виявлено порушення у вигляді розкрадання електричної енергії. Про виявлене порушення складено відповідний акт № Дн 001836, який розглядався на засіданні комісії 01.12.2022 року, за наслідками чого прийнято рішення про нарахування вартості необлікованої електричної енергії на суму 35 111,11 грн. Відповідач з виявленим порушенням погодився та звернувся до позивача із заявою про розстрочення сплати боргу. 22.02.2023 року між АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» та [PERSON] був укладений договір про реструктуризацію заборгованості з вартості не облікованої електричної енергії по акту про порушення правил роздрібного ринку електричної енергії № 120001043315 на період з 01.03.2023 року по 01.03.2024 року. Відповідач сплатив 3 500 грн., визнав порушення ним Правил роздрібного ринку електричної енергії, тому згідно вищевказаного договору про реструктуризацію, сума розстрочення склала 31 611,11 грн. Проте відповідач порушив умови зазначеного договору та не виконав його у повному обсязі. Станом на 20.06.2024 року не сплаченою за договором залишилась сума у розмірі 12 450 грн., тобто відповідач порушив графік розстрочення суми заборгованості, не виконував умови договору про реструктуризацію заборгованості та порушив строки сплати заборгованості за графіком, що зумовило звернення АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» до суду із відповідним позовом. Враховуючи викладене, представник позивача просить стягнути із відповідача на користь позивача зазначену суму заборгованості, судові витрати по справі у розмірі 3 028 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4 800 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.10.2024 року прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження. Представник позивача Біла Т.А. надала до суду заяву у якій просила розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Також просила долучити до матеріалів справи докази понесення витрат на правову допомогу. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак конверт повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», про причини своєї неявки суду не повідомив, відзив не подав, будь-яких заяв від нього не надходило. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Суд, враховуючи ту обставину, що сторонам по справі були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідачів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є споживачем послуг позивача з постачання електричної енергії, які надаються за адресою: [ADDRESS] , Відносини між позивачем та відповідачем регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312 зі змінами і доповненнями, внесеними постановами НКРЕКП та ст. 714 ЦК України. 22.02.2023 року, на підставі заяви [PERSON] (а.с. 9), між АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» та [PERSON] був укладений договір про реструктуризацію заборгованості з вартості не облікованої електричної енергії по акту про порушення правил роздрібного ринку електричної енергії № 120001043315, згідно якого відповідач зобов`язався погасити суму заборгованості у розмірі 31 611,11 грн. в період з 01.03.2023 року по 01.03.2024 року, поетапно згідно з Графіком погашення заборгованості, що є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 10, 11). Як зазначено позивачем у позові та не спростовано відповідачем, станом на 20.06.2024 року відповідачем не у повному обсязі погашено заборгованість за вказаним договором, тобто відповідач порушив графік розстрочення суми заборгованості, не виконував умови договору про реструктуризацію заборгованості та порушив строки сплати заборгованості за графіком, залишок заборгованості складає 12 450 грн. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частина 2 ст. 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач свої зобов`язання за договором № 120001043315 про реструктуризацію заборгованості з вартості необлікованої електричної енергії по акту про порушення Правил роздрібного ринку електричною енергією від 22.02.2023 року належним чином не виконав, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, відзиву та жодних доказів на спростування вимог позивача, а також заперечень щодо розрахунку, наданого позивачем до суду не надав, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за вищевказаним договором у розмірі 12 450 грн. При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Представник позивача просила суд стягнути із відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 4 800 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини 1 статті 133 ЦПК України). Згідно із ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження понесення витрат на правову допомогу було надано всі необхідні документи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що представником позивача надано належні та допустимі докази понесення позивачем витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне стягнути у рівних частках із відповідачів на користь позивача судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді, у розмірі 4 800 грн. Окрім того, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3 028 грн. (а.с. 4) необхідно стягнути у рівних частках із відповідачів по справі у зв`язку із задоволенням позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved