Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява. Зі змісту позовної заяви вбачається, що структурним підрозділом Київського обласного центру зайнятості Вишгородською районною філією 25.09.2019 року було зареєстровано [PERSON] як таку, що шукає роботу. На підставі заяви [PERSON] їй було надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю. З 02.10.2019 року [PERSON] як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу від 6 до 10 років було призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю у розмірі 60% від середньої заробітної плати. У ході обміну інформацією було отримано дані від ПФУ про виконання [PERSON] робіт (надання послуг) за угодою цивільно-правового характеру з 01.10.2019 року для ПАТ «Страхова компанія «Уніка», про що [PERSON] не повідомила службу зайнятості. Службою зайнятості було проведено перевірку достовірності даних та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, якою встановлено, що перебуваючи на обліку в службі зайнятості як безробітна [PERSON] з 01.10.2019 року надавала послуги (виконувала роботи) для ПАТ «Страхова компанія «Уніка», про що роботодавцем до контролюючих органів подавалась відповідна звітність. 27.12.2019 року реєстрацію [PERSON] та виплату допомоги по безробіттю було припинено у зв`язку з встановленням факту виконання нею оплачуваної роботи (надання послуг). За період з 02.10.2019 року по 27.12.2019 року [PERSON] було нараховано та сплачено 12\~585 грн. 83 коп. допомоги по безробіттю. Наказом директора Вишгородської районної філії № 55-ОД від 27.12.2019 року [PERSON] зобов`язано повернути виплачену допомогу по безробіттю за період з 02.10.2019 року по 27.12.2019 року у розмірі 12\~585 грн. 83 коп. Протягом 2019-2020 років [PERSON] добровільно повернула 4695 грн. 28 коп. незаконно отриманої допомоги по безробіттю, протягом 2021-2024 років 3\~800 грн. 00 коп. Станом на 17.12.2024 року сума боргу становить 4\~090 грн. 55 коп., яка добровільно [PERSON] не повернута. У зв`язку з цим Київський центр зайнятості просив стягнути з [PERSON] залишок незаконно отриманої допомоги по безробіттю та вирішити питання про розподіл судових витрат. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 21.01.2025 року провадження у справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, шляхом подачі заяв по суті справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Представником позивача заявлено клопотання, в якому висловлено прохання щодо проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, а також надано згоду на ухвалення заочного рішення суду. На момент ухвалення судового рішення від сторони позивача будь-яких інших заяв, клопотань не надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце судових засідань [PERSON] повідомлявся шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за її зареєстрованою адресою проживання, а також шляхом направлення SMS-повідомлення про виклик до суду на її номер телефону, що вказаний у матеріалах справи. Як вбачається з наявного у матеріалах справи зворотного поштового повідомлення, копію ухвали суду від 21.01.2025 року разом з копією позовної заяви та додатками до неї, судовою повісткою про виклик до суду було особисто вручено [PERSON] за зареєстрованою адресою проживання. Таким чином, відповідач [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про проведення судового розгляду за відсутності представника позивача, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що позивачем було висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, оскільки [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надала, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є інші юридичні факти. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Тобто, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» одним з видів забезпечення за цим Законом є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про зайнятість населення», зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою. Як передбачено п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Відповідно до ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні мають право на безоплатне одержання від територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції; матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону; збереження права на виплату допомоги по безробіттю на період участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру (тривалістю до 180 днів, зокрема у разі заміщення тимчасово відсутнього працівника) у розмірах, встановлених до укладення ними строкового трудового договору на участь у таких роботах; оскарження, у тому числі до суду, дій або бездіяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб, що призвели до порушення прав щодо зайнятості особи. Як передбачено п. 2 ч. 2 та ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону. Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. У п. 1, 9, 12 частини 1 статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі зайнятості особи, встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг), крім виконання оплачуваних робіт під час проходження зареєстрованим безробітним виробничого навчання та виробничої практики на підприємстві, в установі, організації, індивідуального навчання на робочому місці (на виробництві) або стажування, участі у громадських роботах або інших роботах тимчасового характеру, виконання оплачуваної роботи, пов`язаної з організацією підготовки та проведення виборів Президента України, народних депутатів України, місцевих виборів, призову на строкову військову або альтернативну (невійськову) службу. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі припинення реєстрації безробітного відповідно до статті 45 Закону України "Про зайнятість населення". Згідно з ч. 3 ст. 36 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Судом встановлено, що 25.09.2019 року [PERSON] звернулася до Вишгородської районної філії Київського обласного центру зайнятості із заявами про надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю. 02.10.2019 року [PERSON] була ознайомлена із пам`яткою про права та обов`язки зареєстрованих безробітних, про що свідчить її підпис, та 02.10.2019 року було складено індивідуальний план працевлаштування безробітного. Як вбачається з наданої інформації Вишгородської філії Київського обласного центру зайнятості [PERSON] надано статус безробітного з 25.09.2019 року та з 02.10.2019 року призначено допомогу по безробіттю з урахуванням страхового стажу від 6 до 10 років у розмірі 60% середньої заробітної плати залежно від тривалості безробіття. 27.12.2019 року реєстрацію [PERSON] як безробітного та виплату допомоги по безробіттю було припинено у зв`язку з встановленням факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг). Згідно відомостей ПФУ про періоди зайнятості [PERSON] з 01.10.2019 року по 01.10.2019 року виконувала роботи за договором цивільно-правового характеру, що був укладений з ПАТ «Страхова компанія «Уніка». З 18.11.2019 року [PERSON] також виконувала роботи за договором цивільно-правового характеру, що був укладений з ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», а з 18.12.2019 року була найманим працівником вказаного підприємства. За весь цей період [PERSON] отримувала дохід, у тому числі заробітну плату. За період з 02.10.2019 року по 27.12.2019 року [PERSON] також було нараховано та сплачено 12\~585 грн. 83 коп. допомоги по безробіттю, що підтверджується витягом з ПК безробітного про суму нарахованого матеріального забезпечення. Відповідно до акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 86 від 27.12.2019 року, складеного Вишгородською районною філією Київського обласного центру зайнятості, встановлено, що згідно наявних даних [PERSON] перебувала у відносинах цивільно-правового характеру (надавала послуги) з ПАТ «Страхова компанія «Уніка» з 01.10.2019 року по 01.10.2019 року. Отже, судом встановлено, що відповідач з 02.10.2019 року перебувала у цивільно-правових та трудових відносинах, отримувала дохід (заробітну плату). Разом з тим, перебуваючи на обліку в Вишгородській районній філії Київського обласного центру зайнятості, [PERSON] не повідомила Вишгородську районну філію Київського обласного центру зайнятості про вищезазначені обставини забезпечення себе роботою та працевлаштування, що є порушенням вимог частини 2 статті 36 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», якою передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Таким чином, оскільки [PERSON] не повідомила Вишгородську районну філію Київського обласного центру зайнятості про те, що з 02.10.2019 року перебувала у цивільно-правових та трудових відносинах, отримувала дохід (заробітну плату), то нею було незаконно отримано допомогу по безробіттю яка була нарахована за період з 02.10.2019 року по 27.12.2019 року на загальну суму у розмірі 12\~585 грн. 83 коп. Наказом Вишгородської районної філії Київського обласного центру зайнятості № 55-ОД від 27.12.2019 року було вирішено питання про стягнення з [PERSON] незаконно отриманої допомоги у період перебування на обліку безробітного в сумі 12\~585 грн. 83 коп. З відомостей ПК про повернення виплат допомоги по безробіттю судом встановлено, що [PERSON] здійснила часткове добровільне повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 8\~495 грн. 28 коп. Залишок заборгованості становить 4\~090 грн. 55 коп. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Таким чином, позивачем доведено недобросовісність відповідача в отриманні допомоги по безробіттю за період з 02.10.2019 року по 27.12.2019 року у сумі 12\~585 грн. 83 коп., оскільки в порушення вимог ч. 2 ст. 36 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» відповідач не повідомила службу зайнятості про забезпечення себе роботою на підставі цивільно-правових угод та офіційне працевлаштування. За таких обставин, відповідач без законних на те підстав отримала допомогу по безробіттю в розмірі 12\~585 грн. 83 коп. за період з 02.10.2019 року по 27.12.2019 року, 8\~495 грн. 28 коп. з якої добровільно повернула. Залишок незаконно отриманої допомоги по безробіттю, що підлягає поверненню, становить 4\~090 грн. 55 коп. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви (3028 грн. 00 коп.) Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи необхідність повного задоволення позовних вимог, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved