Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів за минулий період. В обґрунтування позову зазначено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2015 року. [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] . Позивач зазначає, що відносини між сторонами були розірвані у 2018 році, у зв`язку тим, що відповідач проявляв до неї агресію та застосовував насильство. Крім того, [INFO] вона народила від відповідача доньку, яку записала на своє прізвище, відносно якої відповідач також не виконує батьківські обов`язки. 07.05.2019 позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] , однак судом було відмовлено їй у видачі судового наказу. Вказану відмову суду у видачі судового наказу відповідач розцінив ніби він і не має платити аліменти на утримання доньки. 22.10.2024 вона звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] , який було задоволено судом. Разом з тим, з травня 2019 року по жовтень 2024 року відповідач ніякої грошової підтримки для дитини не надавав, відтак вона вирішила звернутись до суду із вказаним позовом. Також, у позові позивач зазначила, що відповідач ухиляється від обов`язку утримувати свою доньку. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням змінити своє ставлення до доньки та надавати матеріальну допомогу, однак всі прохання залишились поза увагою. Наразі донька проживає разом із позивачем на знаходиться на її утриманні. Вона має дуже скрутне матеріальне становище, дитина навчається у школі на змішаному навчанні, і фінансова підтримка вкрай важлива для гармонійного розвитку дитини. Посилаючись на вказані вище обставини, а також на положення ст. 194 СК України, позивач [PERSON] просила суд стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , за минулий період з 07.05.2019 по 22.10.2024 у сумі 171\~311,00 грн. Ухвалою судді від 04.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 26.02.2025. 26.02.2024 на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, у якому він просив позов [PERSON] залишити без задоволення та стягнути з позивача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 15\~000 грн. В обґрунтування відзиву зазначив, що копію ухвали про відкриття провадження він отримав 14.02.2025. Позовні вимоги [PERSON] відповідач вважає протиправними та неаргументованими, а всі обставини, викладені у позові, не відповідають дійсності. Зазначив, що у період з 2015 по 2018 роки він перебував у фактичних шлюбних відносинах з позивачем. [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] . [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , але позивач у свідоцтві про народження доньки не вказала його батьком. Він позбавлений можливості подати до органу РАЦС спільну заяву про визнання батьківства відносно доньки [PERSON] , оскільки позивач чинить йому перешкоди, однак вважає себе батьком дитини. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2024 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.09.2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Станом на 12.02.2025 він не має заборгованості зі сплати аліментів перед позивачем. З часу народження доньок він виконує свої батьківські обов`язки, спілкується із ними, надає їм матеріальну допомогу. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона вживала заходів щодо стягнення з відповідача аліментів, а також, що відповідач ухилявся від їх сплати, в розумінні ч. 2 ст. 191 СК України. Відповідачу не відомо про факт звернення позивача у 2019 році із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] , та він не отримував ухвали суду про відмову у видачі судового наказу. У судовому засіданні позивач [PERSON] зазначила, що час для ознайомлення із відзивом на позовну заяву їй не потрібен, і вона не буде подавати відповідь на відзив, просила справу розглянути у цьому судовому засіданні. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач не спілкується з дітьми та не надає матеріальну допомогу на їх утримання. Лише у 2023 році він подарував дітям ноутбуки для навчання у школі. Представник відповідача адвокат Мельнікова А.А. проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що відповідач спілкується із дітьми, допомагає їм матеріально та підтримує теплі відносини. Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , яке видане 22.09.2016 Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Згідно витягів з Реєстру територіальної громади від 29.01.2024 позивач [PERSON] та дитина [PERSON] зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] , а згідно довідок від 12.10.2022 №2323-5002223484 та від 01.09.2022 №2323-7501259783 [PERSON] та дитина [PERSON] взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки дитини з багатодітної сім`ї від 10.04.2024 №640, яка видана Департаментом соціального захисту населення ЗМР, [PERSON] , відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» є дитиною з багатодітної сім`ї та має право на пільги, перелік яких зазначено у довідці. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] , яке видане 07.09.2018 Управлінням соціального захисту населення ЗМР по Вознесенівському району, позивач [PERSON] має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей та є матір`ю трьох дітей. Відповідно до довідки №152 від 04.11.2024, яка видана директором гімназії №78 ЗМР, [PERSON] навчається у 2-а класі гімназії №78 ЗМР. Гімназія працює в режимі змішаного навчання. 07.05.2019 [PERSON] зверталась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , справа №335/4918/19, провадження 2-н/335/247/2019. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2019 [PERSON] відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із тим, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника. Також,\~у вказаній\~ухвалі судді\~заявнику роз`яснено,\~що згідно ч.\~2\~ст.\~161\~ЦПК України, заявник має право звернутися до суду з вказаними в заяві вимогами в спрощеному позовному провадженні. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2024 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.09.2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який складено Комунарським ВДВС у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 12.02.2025 у [PERSON] відсутня заборгованість по аліментам, а навпаки аліменти сплачуються у більшому розмірі, ніж нараховано державним виконавцем. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із\~ч.\~1\~ст.\~81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У вказаній позовній заяві позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] за минулий період, з 07.05.2019 (день подання позивачем до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів) по 22.10.2024 (день ухвалення судом рішення про стягнення аліментів), у сумі 171 311,00 грн., оскільки, як зазначає позивач, у цей період відповідач ухилявся від батьківського обов`язку утримувати свою доньку. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у відзиві зазначив, що від сплати аліментів він ніколи не ухилявся, а навпаки приймає участь у вихованні дітей, спілкуванні з ними та забезпеченні їх потреб. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду саме від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави дійти висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести обставини вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від обов`язку утримувати дитину. Верховий Суд у постановах від 19.12.2019 у справі №635/6268/18; від 27.01.2020 у справі №672/198/19; від 29.01.2020 у справі №756/14483/18, неодноразово звертав увагу, що ухилення від сплати аліментів - це винна, протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вживав заходів щодо одержання аліментів з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Аналогічну правову позицію викладено й у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 по справі № 215/5867/17, згідно якої ч. 2 ст.\~191\~СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, які би підтверджували, що [PERSON] вживала заходів для одержання аліментів із відповідача у період з 07.05.2019 по до моменту звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, 16.09.2024, та доказів ухилення [PERSON] від надання матеріальної допомоги на утримання дитини. До матеріалів справи не долучено жодного доказу, який би доводив, що [PERSON] зверталась із офіційним зверненням до [PERSON] з вимогою про надання їй аліментів на утримання дитини, а він відмовив їй у цьому. Із матеріалів справи судом встановлено, що після звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а саме з 07.05.2019, позивач будь-яких заходів для одержання аліментів на утримання дитини не вживала. Самі по собі посилання позивача на те, що у період з 07.05.2019 по 22.10.2024 вона самостійно утримувала дитину, не є підставою для стягнення з відповідача аліментів за минулий час. Посилання позивача на те, що у 2019 році вона зверталась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки із ухвали судді встановлено, що позивачу було відмовлено у видачі судового наказу через відсутність відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача. При цьому, відмова судді у видачі судового наказу не пов`язана з винною поведінкою відповідача, і їй було роз`яснено право на звернення до суду з цими вимогами в порядку позовного провадження. Тим більше, як вбачається зі змісту судового рішення від 22.10.2024, [PERSON] визнав позов [PERSON] , проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини не заперечував. Після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, відповідач його належним чином виконує, та сплачує аліменти, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якої відповідач заборгованості не має, навпаки, щомісячно сплачує аліменти у значно більшому розмірі, ніж державним виконавцем розраховано щомісячний платіж. Інші доводи позивача та відповідача, зокрема з приводу того, що вони також є батьками доньки [PERSON] , однак відповідач не вказаний як батько дитини, а також доводи з приводу їх особистих відносин, не стосуються суті спору між сторонами, який перебуває на розгляді суду, та, у свою чергу, не спростовують висновків суду й встановлених судом фактичних обставин у вказаній справі, та не можуть впливати на законність даного судового рішення. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню, оскільки вжиття заходів щодо отримання аліментів з відповідача, та дій останнього, направлених на ухилення від їх сплати, не підтверджено позивачем належними, допустимими і достатніми доказами. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а у задоволенні позовних вимог відмовлено, питання щодо стягнення судового збору у справі судом не вирішується.

Outcome: dismissed