Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

[INFO] народився [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №262 від 22.06.2022 Індустріальним ВРАЦС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Матір`ю дитини є громадянка України [PERSON] , а батьком громадянин України [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі перебували в період з 18.07.2020 по 16.07.2024. (шлюб розірвано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2024 у справі №202/6615/24). Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-ІІІ від 26.04.2001р. встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з принципом шостим Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З копії довідки про місце проживання особи судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , де, як встановлено у судовому засіданні, зареєстрований і його син [PERSON] . На момент розгляду справи вони спільно мешкають у квартирі за місцем проживання. Відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає та не зареєстрована, що також підтверджується показаннями свідків та актом обстеження умов проживання. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 23.05.2024 умови проживання дитини добрі. В квартирі зроблений сучасний ремонт, облаштована новими меблями, сучасною побутовою технікою. У [PERSON] окрема кімната, ліжко для сну, багато іграшок, розвиваючі ігри та книжки. Багато одягу і взуття за сезоном. За адресою обстеження проживають син [PERSON] , [INFO] та батько [PERSON] , [INFO] . За даною адресою зареєстрована, також, баба [PERSON] , [INFO] , однак, фактично, вона проживає окремо. За даними ДМС [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але пояснила суду, що фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно Довідки від 08.05.2024р. виданої ФОП [PERSON] позивач оплачував послуги по фізичному розвитку у басейні (м. Дніпро, вул. Виконкомівська, 24) в період з 31 січня по 04 грудня 2023 року для свого сина [PERSON] та приймав активну участь у заняттях. Батько відповідально ставився до виконання завдань тренера та показував результативну взаємодію із сином. Вказані обставини також знайшли своє підтвердження у відеофайлі, який наданий позивачем у якості доказу, та оглянутий судом у судовому засіданні, і з якого судом встановлено, що [PERSON] дійсно разом із сином відвідував зайняття з плавання та допомагав сину опанувати навички з плавання, тобто опікується про розвиток дитини. Крім того, відповідно до довідки сімейного лікаря КНП «Дніпровського центру первинної медико-санітарної допомоги №3» ДМР батько [PERSON] виконує усі рекомендації лікарів по догляду за дитиною, постійно стежить за здоров`ям дитини, звертається з дитиною в медичний центр. В той же час, сімейний лікар не бачила [PERSON] (мати дитини), вона не зверталась за медичною допомогою в інтересах [PERSON] . З декларації №001-5664-98АО від 28.05.2024 судом встановлено, що саме позивач [PERSON] , опікуючись про стан здоров`я дитини, вибрав лікаря, який надає первинну медичну допомогу, та підписав декларацію як законний представник пацієнта [PERSON] . [PERSON] зазначений як довірена особа пацієнта. З характеристики [PERSON] з місця роботи випливає, що з 08.02.2012 він офіційно працює у ФОП [PERSON] де виявив себе дисциплінований працівником, сумлінно виконуючим свої обов`язки. Даних щодо працевлаштування відповідачки судом не встановлено. Суду не надано доказів, що в період з січня 2023 року по теперішній час [PERSON] зверталася до управління - служби у справах дітей про встановлення порядку участі у вихованні сина. Крім того, судом перевірена інформація щодо виїзду за кордон [PERSON] та встановлено, що в період з 01.06.2022 по 13.08.2024 вона територію України не залишала, і об`єктивно мала можливість приймати участь у житті сина. З показань допитаних у судовому засіданні свідків судом встановлено, що [PERSON] , після припинення стосунків з [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов`язками, життям сина не цікавиться взагалі, не дбає про його виховання, здоров`я, навчання, розвиток моральних якостей. Відтак, суд приходить до висновку, що між матір`ю та сином фактично відсутній емоційний та психологічний зв`язок протягом майже 2 років. Показання свідків суд визнає правдивими та послідовними, а також такими, що узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. Відповідач [PERSON] у своїх поясненнях не спростувала та не надала суду будь-яких доказів на спростування показань свідків. Ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватися про дитину та наявність вини батьків, що належить до обов`язкових умов позбавлення батьківських прав. Вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] суд повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, зокрема ставлення відповідача до дитини як до її народження так і після, приходить до висновку, що зазначені вище фактори поведінки, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме та систематичне ухилення відповідача від виховання сина і нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про її винну поведінку щодо дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 16.10.2024 позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її малолітнього сина є доцільним. Вказаний висновок належним чином мотивований. Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки орган опіки та піклування взяв до уваги надані позивачем довідки, обстежив житлово-побутові умови малолітнього, вжив заходів щодо встановлення усіх обставин, які мають значення для вирішення питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Тобто, висновок є таким, що узгоджується з встановленими судом обставинами справи. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.\~ У даній справі суду не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що є можливість змінити поведінку матері по відношенню до дитини у кращу сторону. Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відтак, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність обґрунтованих підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її малолітнього сина, і такій захід буде відповідати найкращим інтересам дитини, а відтак вказані позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо стягнення аліментів Згідно ч.2 ст.166\~СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.1 ст.8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Судом встановлено, що спільна дитина колишнього подружжя [PERSON] мешкає разом з батьком, але між сторонами не досягнуто домовленості відносно утримання дитини у добровільному порядку, а відтак, вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Предметом даного спору є стягнення аліментів на утримання малолітньої дитина, а тому суд скористався наданим йому ч.2 ст.13 ЦПК України правом та самостійно, через підсистему «Електронний суд», з метою захисту прав малолітньої дитини, зробив запит та отримав відповідь №922705 від 25.11.2024 з ДРФО про джерела та суми доходів, отриманих відповідачем [PERSON] за період з І кварталу 2023 по 4 квартал 2024. З вказаної відповіді судом встановлено, що [PERSON] весь вказаний період не була офіційно працевлаштованою, заробітну плату не отримувала. З доходів мала лише соціальну виплату у сумі 860,00 грн. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитині відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Outcome: approved