Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Відповідно до договору дарування ТОВ "РЕЛАНДАІНВЕСТ" належить 2/3 частки нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Вказана нежитлова будівля розташована на земельній ділянці з кадастровим номером: 1211000000:05:101:0024, що також знаходиться у користуванні позивача. Іншим співвласником нерухомого майна, а саме 1/3 його частки є відповідач [PERSON] . Між сторонами склалася ситуація, яка позбавляє співвласників можливості спільно використовувати єдиний об`єкт нерухомості без його поділу (виділу частки) в натурі. Після оформлення права власності на зазначену частку нежитлової будівлі, позивач дізнався про значні обмеження своїх прав як власника нерухомого майна щодо володіння та користування даним майном, що є у спільній частковій власності, в тому числі при здійсненні правовідносин з державними органами, підприємствами, що надають комунальні послуги, при здійсненні будівельних робіт, тому має намір здійснити виділ в натурі своєї частки з об`єкта нерухомого майна. Сторонами не досягнуто згоди щодо способу поділу нерухомого майна. За заявою позивача судовим експертом Бихно М.В. було проведено будівельно-технічну експертизу. За висновками експерта, відповідно до вимог нормативно-правових норм у галузі будівництва розділити об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , відповідно до часток співвласників 2/3 та 1/3 технічно можливо. Виділ частки вважається можливим якщо за результатами виділу в частинах приміщень, що виділяються співвласнику є можливість влаштування ізольованого та забезпеченою окремим виходом на прилеглу земельну ділянку, приміщення. Також експерт зауважує, що для експлуатації приміщень у нежитловій будівлі необхідно виконати будівельні роботи, для всіх співвласників, тому доцільно виконати поділ об`єкту нерухомого майна на цій стадії до виконання будівельних робіт, для можливості ізолювання в подальшому кожному із співвласників своєї частини приміщень. Експертом запропоновано 2 варіанти поділу об`єкту нерухомого майна. Позивач просить суд здійснити виділ його частки відповідно до поділу за І варіантом поділу об`єкту нерухомого майна, який запропонований судовим експертом. Вважає, що у разі задоволення позовних вимог Позивача майнові інтересі іншого співвласника не порушуються. Процесуальні дії у справі. 30.08.2024 позовна заява надійшла до суду. 09.09.2024 судом отримана інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. 10.09.2024 позовна заява залишена без руху. 03.10.2024 судом отримана заява про усунення недоліків. 15.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 28.11.2024 підготовче провадження закрито. Справа призначена до судового розгляду по суті. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлена в установленому порядку, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, але про причини неявки не повідомила, правом надання відзиву не скористалась, ніяких клопотань від неї не надходило. В зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами, та проголошує про ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст.ст.280-282 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом. ТОВ "РЕЛАНДАІНВЕСТ" на підставі договору дарування, серія та номер: 214, виданий 18.01.2024, видавник приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Русавська Т.В. на праві спільної часткової власності належить 2/3 частки нежитлової будівлі, загальною площею 895,50 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана нежитлова будівля розташована на земельній ділянці з кадастровим номером: 1211000000:05:101:0024, що також знаходиться у користуванні ТОВ "РЕЛАНДАІНВЕСТ" на підставі вищезазначеного договору дарування від 18.01.2024. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу ВРР №554218, ВРР № 554219, 12.04.2012, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Папуча М.О., зареєстрованого в реєстрі за №303, належить 1/3 частка нежитлової будівлі, загальною площею 895,50 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 20 червня 2024 Судовим експертом Бихно М.В. складено висновок експерта з питань будівельно-технічної експертизи № 45-24, відповідно до висновків якого експертом встановлено, що приміщення нежитлової будівлі, загальною площею 895,5 кв.м. знаходяться у незадовільному стані, експлуатація елементів будівлі можлива лише при усові проведення їх ремонту та запропоновано 2 варіанти поділу об`єкту нерухомості (а.с. 117-146). Доказів на підтвердження щодо неправильності (недопустимості) зазначеного висновку експерта відповідачем не надано. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із здійснення права власності співвласниками щодо спільного майна. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з частинами першою та другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна. Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 367, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ (виділ частки) будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників, хоча порядок користування будинком підлягає врахуванню при поділі будинку. Указані висновки сформовані Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 161/3260/20 (провадження № 61-5330св23). Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. Після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 445/442/16-ц (провадження № 61-13434св19) зроблено висновок, що «допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу». При цьому суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 викладено правовий висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки із майна, що є у спільній частковій власності, правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце не виділ, а поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Застосований спосіб захисту прав позивача відповідає зазначеним вище положенням ЦК України та є ефективним, оскільки співвласник майна, що перебуває у спільній часткові власності трьох осіб, має право як на виділ своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності (стаття 364 ЦК України), так і на її поділ (стаття 367 ЦК України). Кожен з цих способів передбачає виділення співвласнику в натурі відокремленої частини майна, яка відповідає розміру його частки у праві власності. Правовий режим спільної власності має враховувати інтереси усіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Зазначення у судовому рішенні, яким позивачу виділено частину спірного будинку, також частини цього будинку, яка залишається (виділяється) відповідачці, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, таким, як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Такий підхід відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 462/1585/16-ц, від 08 березня 2023 року у справі № 559/1923/17. У постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 2114/2-3819/11 та від 29 червня 2022 року у справі № 466/3008/17 зазначено про необхідність забезпечення дійсного вирішення у дієвий спосіб спору, що виник та існує між сторонами та існування якого позбавляє їх можливості спільно використовувати єдиний об`єкт нерухомості без його поділу (виділу частки) в натурі. У постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 570/5726/14-ц (провадження № 61-10912св20) Верховний Суд зазначив, що, вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд апеляційної інстанції не врахував, що згідно з висновком експерта поділ спірного будинку можливий лише за умов виконання певних робіт з переобладнання та перепланування будинку. Верховний Суд зробив висновок про те, що у разі не зазначення дії, які треба виконати з метою належного поділу спірного будинку, захист прав та інтересів як позивача, так і відповідача не буде практичним та ефективним, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про ухвалення додаткового рішення, в якому конкретизував перелік робіт з переобладнання та перепланування будинку, які потрібно виконати кожній стороні для виділення їм окремих приміщень та які узгоджуються з висновком судової експертизи. Суд касаційної інстанції виснував, що додаткове рішення не змінило зміст рішення місцевого суду, ухваленого по суті заявлених у справі вимог, оскільки воно лише конкретизувало дії, які потрібно виконати сторонам для реалізації ефективного захисту порушеного права. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 липня 2022 року у справі № 560/1432/17 (провадження № 61-15403св21) зазначив, що «у справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що для поділу спірного будинку згідно з варіантом № 2 висновку експерта від 31 травня 2018 року № Е-01/18 потрібно здійснити відповідні ремонтно-будівельні роботи, які не передбачають втручання у несучі конструкції будинку чи інженерні мережі, відтак, не потребують отримання дозвільних документів, що дають право на виконання робіт з переобладнання та перепланування. Апеляційний суд, погодившись з висновком суду першої інстанції про можливість здійснити виділ частки спірного майна в натурі, звернув увагу на те, що в рішенні суду першої інстанції не зазначено чіткого переліку дій, які потрібно виконати кожній стороні з метою належного поділу спірного будинку, оскільки поділ спірного будинку можливий лише за умов виконання певних робіт з переобладнання та перепланування будинку. З метою надання ефективного захисту прав та інтересів сторін у справі суд апеляційної інстанції зробив висновок про зміну рішення суду першої інстанції та конкретизацію переліку робіт з переобладнання та перепланування будинку і надвірної будівлі сараю, які треба виконати позивачу та відповідачу для виділення їм окремих приміщень відповідно до висновку додаткової судової інженерно-технічної експертизи. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 569/10421/17 (провадження № 61-17364св19) та від 23 вересня 2020 року у справі № 570/5726/14-ц (провадження № 61-10912св20). Згідно висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 344/8200/14-ц (провадження № 14-302цс19), оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної власності припиняється, тому при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, підведену систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.3, 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатися лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що, дійшовши висновку про можливість виділення належної позивачу частки у виді приміщень першого поверху будинку, апеляційний суд не звернув уваги на ці обставини, не перевірив та в рішенні не зазначив, чи ті приміщення є ізольованими від приміщень інших співвласників, чи мають окремий вихід, чи підключені системи водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто чи складають окремий об`єкт нерухомого майна, чи є потрібним переобладнання будинку. Згідно висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 654/2080/17 (провадження № 61-3792св19), від 27 січня 2021 року у справі № 361/2430/18 (провадження № 61-12338св20), від 10 лютого 2021 року у справі № 450/2167/16-ц (провадження № 61-9894св19), від 24 листопада 2021 року у справі № 243/5056/20 (провадження № 61-14037св21), при поділі нерухомого майна в натурі в разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення суду повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання. Отримання відповідних документів на переобладнання та перепланування будинку потрібне лише у випадку втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, в іншому випадку дозвільна документація не є необхідною. Також у постанові від 24 листопада 2021 року у справі № 243/5056/20 (провадження № 61-14037св21) Верховний Суд виснував, що суди попередніх інстанцій правильно взяли до уваги, що до ухвалення судом першої інстанції рішення у справі позивач не надав документів (будівельний паспорт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт), які б підтверджували, що будівельні роботи з переобладнання та перепланування у спірному житловому будинку, які потрібно провести для виділу частки з будинку в натурі, відповідають містобудівній документації на місцевому рівні, детальним планам територій, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. У постанові від 25 січня 2023 року у справі № 552/3061/20 (провадження № 61-6539св22), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що «що у другому варіанті висновку додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи зроблено застереження, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 виконувати переобладнання можливо після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт Державній архітектурно-будівельній інспекції або її територіальному органу за місцезнаходженням об`єкта будівництва, що є заміною дозволу виконавчого комітету місцевої ради. Переобладнання можливо проводити за будівельним паспортом, розробленим організацією, яка має ліцензію на проведення такого виду робіт. Отже, експерт, наголосивши на необхідності отримання дозвільних документів, фактично підтвердив, що переобладнання передбачає втручання в несучі конструкції будинку та інженерні системи загального користування, а відтак вимагає отримання дозволів на таке переобладнання. У справі, що переглядається, сторони не надали до судів першої чи апеляційної інстанцій відповідних документів, виданих компетентними органами державної влади. Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про поділ спільного будинку за варіантом, який передбачає його переобладнання, не мав можливості встановити, чи будуть надані уповноваженими органами відповідні дозволи. Тож, ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд не врахував висновків Верховного Суду, наведених заявником у касаційній скарзі, та залишив поза увагою те, що інші варіанти поділу будинку за висновком експерта від 06 квітня 2021 року № 2 не потребують здійснення переобладнання». Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що між сторонами існує тривалий спір щодо поділу належного їм на праві спільної часткової власності нерухомого майна, а позивач, пред`являючи вимоги про виділ належної йому частки у праві власності на спірне нежитлове приміщення, що з урахуванням кількості власників приміщення свідчить про його фактичний поділ, з урахуванням технічної можливості переобладнання приміщення, встановленого на підставі висновку судової будівельно-технічної № 45-24 від 20 червня 2024 року, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог. Щодо розподілу судових витрат. Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду у розмірі 3 028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved