Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

Заявники [PERSON] (далі також заявник-1) та [PERSON] (далі також заявник-2) звернулися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Заяву мотивують тим, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про власності № [NUMBER] від 26 листопада 1996 року, виданого Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження (наказу) від 26 листопада 1996 року №863. Відповідно до вищевказаного свідоцтва, окрім заявників співвласником квартири зазначено [PERSON] . Однак, під час видачі даного свідоцтва були допущені помилки, зокрема в імені заявника 1 вказано « [PERSON] », замість « [PERSON] » та по батькові заявника 2 вказано « [PERSON] », замість « [PERSON] ». 30.11.2024 вони звернулись до державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації квартири в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, однак отримали рішення про відмову у проведенні реєстрацій дій №76431655 від 04.12.2024 через наявні розбіжності у імені та по батькові заявників, що перешкоджає їм володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Встановлення факту належності їм в інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, вони не мають змоги. Тому вони змушені звертатись з даною заявою до суду захистом свого права та інтересу. Просять заяву задоволити. Ухвалою суду від 06.02.2025 у справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд справи за участю учасників справи. Заявники у судовому засіданні заяву підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним у заяві. Просять заяву задоволити. Заінтересована особа - [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала та вказала, що заявникам та їй на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про власності № [NUMBER] від 26 листопада 1996 року, виданого Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження (наказу) від 26 листопада 1996 року №863, однак у такому свідоцтві наявні розбіжності в імені та по батькові заявників. Просить заяву задоволити. Представник заінтересованої особи - Львівської міської ради у судовому засіданні не заперечила проти заявленої заяви. При вирішенні такої покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, з таких підстав. У судовому засіданні установлено, що згідно копії свідоцтва про власності № [NUMBER] \~від 26\~листопада 1996\~рокупідтверджується, що [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З копій паспорту громадянина України [NUMBER] , що був виданий Франківським РВ УМВС України у Львівській області від 18.12.1997, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера та пенсійного посвідчення серія [NUMBER] від 26.02.2019, ім`я заявника-1значиться як « [PERSON] ». З копій паспорту громадянина України [NUMBER] , що був виданий Франківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області від 09.10.2006, свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 25.09.1985 та пенсійного посвідчення серія [NUMBER] від 08.10.2024, по батькові заявник-2 значиться як « [PERSON] ». Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб[NUMBER] від 15.07.2006, що між заявником та [PERSON] укладено шлюб, після реєстрації якого заявник-2змінила прізвище на « [PERSON] ». За таких обставин, суд вважає, що у вищевказаному правовстановлюючому документі було невірно зазначено ім`я заявника-1 та по батькові заявника-2, що призводить до неточності у визначенні власників такого правовстановлюючого документу. Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.\~293\~ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини 2 статті 293\~ЦПК України\~передбачено суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1\~ст.\~315\~ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як зазначено у постанові Верховного Суду № 320/948/18 від 10.04.2019 року у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Суд враховує роз`яснення, викладені у п. 12\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», за змістом якого при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Також суд приймає до уваги роз`яснення, викладені у листі Верховного Суду України 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де зазначено, що громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до ч. 1\~ст. 28 ЦК України, фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Встановити факт належності свідоцтва про право власності на квартиру у інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, заявники не мають змоги. Задоволення заяви має юридичне значення для заявників. Окрім цього, встановлення даного юридичного факту в достатній мірі захистить інтереси заявників та відповідатиме завданням цивільного судочинства, визначеним у ст.2 ЦПК України. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявниками та підтверджених документами. Проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності суд приходить до переконання, що обставини на які покликається заявники у заяві знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому вимоги, викладені у заяві підлягають до задоволення. Згідно ч. 7\~ст. 294 ЦПК України\~при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved