Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] загинув його батько. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом. За життя батько неодноразово висловлювався про те, що бажає скласти заповіт на свою онуку. Але як з`ясувалося, четвертого серпня 2022 року батько склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Товтин Світланою Вікторівною, зареєстрованого в реєстрі за №839, на користь [PERSON] , відповідачки у справі. На думку позивача, заповіт не відповідає вимогам ст. 203 ЦПК України, заповіт не міг бути підписаний батьком, оскільки батько перебував у зоні бойових дій. Зважаючи на наведене просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт від четвертого серпня 2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Товтин Світланою Вікторівною, зареєстрованого в реєстрі під №839, укладений від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] . Судові витрати стягнути з відповідачки на користь позивача. Представник відповідачки подала відзив. Зазначає, що оспорюваний заповіт від 04.08.2022 року, який особисто був підписаний заповідачем [PERSON] , складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Товтин Світланою Вікторівною, що відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України. Позивачем не надано жодного належного доказу того, який би підтверджував, що складений заповіт не відповідає нормам матеріального права. Позивачем не надано жодного доказу, що оспорюваний правочин вчинений [PERSON] без відповідного його волевиявлення. Відповідачка вважає, що позивачем не наведено належних підстав для визнання недійсним зазначеного заповіту. Крім того, не заслуговують на увагу посилання позивача як на підставу задоволення позову, стосовного того, що заповідач ніби то за життя бажав передати своє майно його онучці, оскільки це не може слугувати безумовною підставою визнання заповіту недійсним. За наведеного просить суд відмовити в задоволенні позову. Були заявлені клопотання про витребування доказів, про доручення письмових доказів, про виклик свідків, про призначення експертизи. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 02.08.2023 року було задоволене клопотання про витребування доказів. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 18.08.2023 року було задоволене клопотання про призначення експертизи. Провадження у справі було зупинене. 19.06.2024 року надійшов висновок експерта. 21.06.2024 року провадження у справі було поновлене. 13.09.2024 року, 03.10.2024 року було заявлене клопотання про залучення до справи [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. 16.09.2024 р. було заявлене клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17.09.2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17.09.2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до справи [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 07.10.2024 року, постановлену протокольно, до участі у справі був залучений [PERSON] як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Однак в жодне з послідуючих судових засідань він не з`явився: 31.10.2024 р., 26.11.2024 р., 11.12.2024 р., 17.01.2025 р., 28.02.2025 р. Позивач позов підтримав. Пояснив суду, що за життя батько неодноразово казав про те, що все своє майно бажає залишити онучці. Він про це висловлювався і до призову на військову службу, і вже під час служби - в телефонних розмовах. Тому вважає, що наявні підстави для задоволення позову. Представник позивача позов підтримав. Пояснив суду, що [PERSON] не міг бути присутнім в м. Рівне та підписати заповіт, оскільки проходив військову службу в лавах ЗСУ. Наказів про його звільнення від служби на 04.08.2022 року немає. Якщо допустити, що він самовільно залишив військову частину щоб поїхати в м. Рівне для складання заповіту, то з цього приводу також має бути відповідне реагування зі сторони командира підрозділу, а такого реагування немає. Тобто заповіт не міг бути підписаний [PERSON] 04.08.2022 року в м. Рівне. Також на користь цього аргументу свідчать неодноразові висловлювання, що [PERSON] бажає залишити своє майно онучці [PERSON] . За наведеного просить суд задоволити позов. Відповідачка позов не визнала. Пояснила суду, що стала проживати з [PERSON] як жінка і чоловік без шлюбу, починаючи з 2019 року. Надалі [PERSON] був призваний до лав ЗСУ. Коли приїхав додому 02.08.2022 року на п`ять днів, то якогось дня поїхав в м. Рівне, а по приїзду показав заповіт, складений на ім`я відповідачки. Перед цим він говорив, що хоче скласти заповіт, але не говорив, на кого саме. Вважає, що немає підстав для задоволення позову. Представник відповідачки позов не визнала та пояснила про обставини, що викладені у відзиві. Додатково зазначила, що позивачем не надано жодного належного доказу того, який би підтверджував, що складений заповіт не відповідає нормам матеріального права. Позивачем не надано жодного доказу, що оспорюваний правочин вчинений [PERSON] без відповідного його волевиявлення. Відповідачка вважає, що позивачем не наведено належних підстав для визнання заповіту недійсним. Про те, що 04.08.2022 року [PERSON] був у нотаріуса та власноручно підписав заповіт, наявний висновок експерта щодо підпису особи, пояснення приватного нотаріуса. Також про те, що [PERSON] не перебував в цей час у зоні бойових дій, наявні відповідні накази. Так, 21.07.2022 року у відповідності до витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] від 21.07.2022 року, солдат [PERSON] приступив в розпорядження командира військової частини в населеному пункті в [ADDRESS] . Відстань від м. Рівного до с. Гущинці у Калинівському районіб Вінницької області становить 299,8 км., відтак орієнтовний час доїзду між вказаними населеними пунктами становить 3 год. 46 хв. Окрім того, для спростування доводів з приводу того, що [PERSON] не міг перебувати в м. Рівному протягом проходження військової служби, оскільки перебував в зоні бойових дій, слід також вказати, що в подальшому у вересні 2022 року спадкодавець знаходився на лікуванні саме в місті Рівному, що підтверджується відповідною карткою від 10.09.2022 року, протоколом обстеження та рентген-знімками, які містять дату відвідування. Зазначені обставини підтверджують ту обставину, що позивач, як син, не володіє обставинами про життя свого батька. За наведеного просить суд відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 07.10.2024 року, постановлену протокольно, до участі у справі був залучений [PERSON] як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Однак, в жодне з послідуючих судових засідань він не з`явився: 31.10.2024 р., 26.11.2024 р., 11.12.2024 р., 17.01.2025 р., 28.02.2025 р. Про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяви чи клопотання від нього не надходили. Правова позиція Верховного Суду у справі № 686/13391/22, постанова від 13.07.2023 року, висловлена про наступне: завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 цієї ж статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України). Як зазначається у Постанові ВП ВС від 12 грудня 2024 року у справі № 990SСGС/20/24, ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). Суд вважає, що такою поведінкою [PERSON] свідчить про те, що він фактично не має інтересу до справи. Неявка [PERSON] в п`яте судове засідання не має слугувати причиною для відкладення розгляду справи. У суді третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Товтин С. пояснила, що добре пам`ятає обставини посвідчення заповіту. Зазвичай, посвідчувати заповіт приходять люди похилого віку, а 04.08.2022 р. до неї звернувся чоловік, одягнений у цивільний одяг, з проханням посвідчити заповіт і, зважаючи на його вік, вона добре запам`ятала ці обставини. Вона встановила особу згідно паспорта, встановила дієздатність, роз`яснила наслідки складання заповіту. Він відповів, що «знає, на кого хоче скласти заповіт». Тоді склали заповіт, надала прочитати заповіт. Цей чоловік прочитав заповіт вголос, пересвідчився чи немає розбіжностей в написанні анкетних даних. Після чого заповіт був підписаний, нотаріус його посвідчила, та зареєструвала у відповідних реєстрах. Зазначає, що нею були дотримані норми законодавства щодо порядку посвідчення заповіту. У подальшому просила справу розглядати без її участі. Заслухавши пояснення сторін, інших учасників процесу, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Обставини, встановлені при розгляді справи, позиція сторін. Позивач є сином [PERSON] , який загинув [INFO] . Згідно до положень ст. 1261 ЦК України позивач [PERSON] належить до спадкоємців першої черги за законом. У відповідності ст.1269 ЦК України та у визначені ст.1270 ЦК України строки він спадщину прийняв, оскільки подав нотаріально посвідчену заяву про прийняття спадщини. 04 серпня 2022 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Товтин Світланою Вікторівною, зареєстрованого в реєстрі за №839, на користь [PERSON] , відповідачки у справі. Як зазначає позивач, даний заповіт не міг бути складений батьком, оскільки за життя [PERSON] висловлював свою волю в присутності родини, що своє майно має заповісти його онучці [PERSON] , доньці старшого сина [PERSON] . Також він не міг особисто 04 серпня 2022 року підписати цей заповіт, оскільки перебував в зоні бойових дій. При розгляді справи свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали суду показання про те, що [PERSON] неодноразово висловлював думку про те, що складе заповіт на ім`я онуки [PERSON] . Як зазначає відповідачка, у серпні 2022 року [PERSON] тиждень був вдома у відпустці. 04 серпня 2022 року [PERSON] був в м. Рівне, а коли повернувся, до показав заповіт, що був посвідчений на її ім`я. Свідок [PERSON] надала суду показання про те, що бачила [PERSON] в серпні 2022 року і він повідомив, що його відпустили додому на тиждень. Потім бачила його восени 2022 року, у нього було поранення, він лікувався. Він говорив, що склав заповіт на ім`я [PERSON] (матері свідка). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Товтин С. пояснила, що добре пам`ятає обставини посвідчення заповіту. При посвідчення заповіту вона дотримувалася визначеного порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно висновку експерта № СЕ-19/118-24/3423-ПЧ від 07.06.2024 року, підпис від імені [PERSON] в Заповіті від 04.08.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Товтин С.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 839, виконаний [PERSON] . Рукописні записи: «Цей заповіт мною прочитано вголос і підписано власноручно ( [PERSON] )» в Заповіті від 04.08.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Товтин С.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 839, виконаний [PERSON] . Підпис від імені [PERSON] у рядку «839» навпроти графи «підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» на 173 сторінці в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Товтин С.В. (справа № 02-33, том 1, розпочато 17.01.2022 по 27.09.2022 на 250 арк.), виконаний [PERSON] . 21.07.2022 року у відповідності до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 21.07.2022 року №195, солдат [PERSON] приступив в розпорядження командира військової частини в населеному пункті в селі Гущинці у Калинівському районі Вінницької області. Відстань від м. Рівного до с. Гущинці у Калинівському районі Вінницької області становить 299,8 км. Позивач не надав суду доказів того, що станом на 04.08.2022 року [PERSON] перебував у зоні бойових дій. Доказування у цій частині зводилося лише до усних пояснень позивача. Положення законодавства, що стосується дій нотаріуса при посвідченні правочину. Згідно ст. 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Згідно ст. 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний, серед іншого, здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; виконувати інші обов`язки, передбачені законом. Згідно п.1 ч.1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо). Стаття 41 Закону України «Про нотаріат» визначає, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, у приміщенні органу місцевого самоврядування, у приміщенні дипломатичного представництва або консульської установи. В окремих випадках, якщо особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також якщо того вимагають особливості вчинюваної нотаріальної дії, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза зазначеними приміщеннями. Згідно постанови КЦС ВС від 06.07.2022 року у справі № 681/196/20, місце нотаріального посвідчення та місце вчинення правочину є сутнісно різноплановими категоріями, що виконують різне змістовне навантаження в правовому регулюванні. Перша встановлена для нотаріусів на рівні імперативної публічно-правової норми. У свою чергу, друга закріплена на рівні диспозитивної, яку має можливість змінювати сторона (сторони) правочину. Правила визначення місця вчинення правочину передбачені статтею 211 є диспозитивними. Місце вчинення правочину встановлюється, за загальним правилом, у правочині стороною (сторонами), і тільки за умови відсутності такої вказівки для його визначення застосовуються положення ЦК України. При цьому воно пов`язується з місцем: вираження волі сторони одностороннього правочину; проживання фізичної або місцезнаходження юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти догові. Стаття 43 Закону України «Про нотаріат» регламентує порядок установлення особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. Не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси, посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншим документом, що посвідчує особу, передбаченим Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", національним паспортом іноземця або документом, що його замінює, посвідченням особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідченням, виданим за місцем роботи фізичної особи. Посвідчення водія, особи моряка, члена екіпажу, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси, посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, також перевіряють дійсність документів за Єдиним державним демографічним реєстром, якщо документи були оформлені із застосуванням засобів цього Реєстру. Нотаріус також має визначити обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, встановити наміри сторін вчиняти правочин стаття 44 Закону України «Про нотаріат». Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону …, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. Згідно статті 45 Закону України «Про нотаріат», при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо заява чи інший документ підписані за відсутності нотаріуса, особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, повинна особисто підтвердити, що документ підписаний нею. Стаття 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Стаття 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Положення законодавства, що стосується правочину, підстав його недійсності. Відповідно до статті 202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Отже ураховуючи правову природу заповіту можна дійти висновку, що основним змістом заповіту є призначення спадкоємця або спадкоємців, а також визначення юридичної долі майна (прав та обов`язків спадкодавця), що виступає об`єктом спадкового наступництва (постанова КЦС ВС від 23.12.2020 у справі № 367/704/16-ц). Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, які визначають загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину відповідно до яких: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам ; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі ; - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. \~ \~ \~ \~Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Висновки суду. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.3, ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: (1) пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; (2) наявність підстав для оспорення правочину; (3) встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Позов був пред`явлений заінтересованою особою. Підстави для оспорення правочину (заповіту) не були встановлені. Порушення прав позивача шляхом складання заповіту [PERSON] на користь відповідачки не було встановлено. При розгляді справи позивач не довів, що 04.08.2022 року [PERSON] перебував у зоні бойових дій, а тому не міг перебувати в м. Рівне, не міг бути присутнім у приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Товтин С. і скласти заповіт, а нотаріус в порушення Закону України «Про нотаріат», ЦК України, неправомірно посвідчила заповіт від імені [PERSON] за його відсутності. Позивач міг би надати суду довідку військової частини про те, що 04.08.2022 року [PERSON] перебував у зоні бойових дій, але така довідка позивачем не була надана. Стандарти доказування не передбачають обов`язку суду вважити доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вирогідним, ніж протилежний. Про це наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 908/1879/17. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Про протилежне заявам позивача свідчать обставини, встановлені при розгляді справи. В матеріалах цивільної справи наявна копія медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] з копією декларації №0001-ТН-96ЕЗА0 [PERSON] . Відповідно до записів картки від 04.08.2022 року, [PERSON] звертався до лікаря зі скаргами щодо болю в попереку, лікарем [PERSON] встановлено діагноз та надані рекомендації для пацієнта. Лікар [PERSON] працює в ПП «Клініка Медок», яка в місті Рівному, вул. Боголюбова Миколи, 5. Заповіт був складений 04.08.2022 року у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення, особисто підписаний заповідачем та посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Товтин Світланою Вікторівною, що відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України. Доказів того, що заповідач не міг самостійно підписати заповіт, не було надано суду. Заповіт був складений особою, яка мала на це права. Заповідач мав повну цивільну дієздатність. У справі наявний висновок експерта № СЕ-19/118-24/3423-ПЧ від 07.06.2024 року, згідно якого підпис від імені [PERSON] в Заповіті від 04.08.2022 року, рукописні записи: «Цей заповіт мною прочитано вголос і підписано власноручно ( [PERSON] )» в цьому заповіті, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Товтин С.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 839, виконаний [PERSON] . Також підпис від імені [PERSON] у рядку «839» навпроти графи «підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» на 173 сторінці в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Товтин С.В. (справа № 02-33, том 1, розпочато 17.01.2022 по 27.09.2022 на 250 арк.), виконаний [PERSON] . Позивач чи представник позивача не навели суду жодних даних, які б свідчили про необґрунтованість вказаного вище висновку експерта, або таких, які б викликали сумніви в їх правильності. Вказаним експертним висновком надано відповіді на всі поставлені перед експертом питання, відповіді чіткі та однозначні, висновок відповідає вимогам належності, достовірності та допустимості. Порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи, не встановлено. Позивачем не надано жодного належного доказу того, який би підтверджував, що складений заповіт не відповідає нормам матеріального права. Позивачем не надано жодного доказу, що оспорюваний правочин вчинений [PERSON] без відповідного волевиявлення, тобто що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Не заслуговують на увагу посилання позивача як на підставу задоволення позову стосовного того, що заповідач ніби то за життя бажав передати своє майно його онучці Меланії, оскільки вони не можуть слугувати безумовною підставою визнання заповіту недійсним. Основним змістом заповіту є призначення спадкоємця або спадкоємців, а також визначення юридичної долі майна. У заповіті [PERSON] призначив спадкоємця, визначив юридичну долю майна. Отже, заповіт за формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача. За наведеного відсутні підстави для задоволення позову. Судові витрати. При ухваленні рішення суд має розподілити судові витрати. За положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд пришов до висновку про відмову в задоволенні позову, то відсутні підстави для стягнення понесених судових витрат з відповідачки на користь позивача. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed