Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, про визнання особи такою, що немає права на спадкування. Обгрунтовуючи заяву посилається на те, що Позивач [PERSON] , [INFO] на початку 2017 року познайомився із громадянкого [PERSON] , [INFO] . Знайомство відбулося під час відвідування ними одного заходу. Між ними виникла симпатія та вони вирішили продовжити знайомство та спілкування один із одним. Так, в подальшому, Позивач [PERSON] та [PERSON] почали спілкування на фоні спільних інтересів, разом проводили час. Згодом, так як [PERSON] та [PERSON] часом на 2017 рік були одинокі, між ними склалися відносини як чоловіка та жінки. Починаючи із літа 2017 року вони стали проживати разом, вести стильне господарство, у квартирі, належній [PERSON] , що розташована за адресою: [ADDRESS] . Звертає увагу суду, що вказана квартира належала [PERSON] та її рідній сестрі [PERSON] у рівних частках. по частки, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 20.12.2011 року Коваленко О.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Сестра [PERSON] , [PERSON] , померла [INFO] , а [PERSON] залишилася єдиним власником та користувачем вказаної квартири. За вказаною адресою було також зареєстроване місце проживання [PERSON] . Позивач [PERSON] та [PERSON] мали спільний бюджет, разом купували продукти харчування, готували їжу, утримували житло, разом проводили спільний час, і за усіх наявних ознак їх спільне проживання мало усі ознаки подружжя. Таким чином, Позивач та [PERSON] проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство, та фактично їх відносини мали усі ознаки подружжя, але шлюб вони за спільною згодою не укладали, так як не вбачали у цьому потреби, бо вважали, що у цьому віці це не потрібно, а офіційний шлюб та пов`язані із цим формальності це більш для молодих. Відносини між ними при цьому завжди були усталені, дружні, тому вони і планували проживати так разом надалі. Однак, [INFO] сталася трагічна подія - [PERSON] померла. Позивач перед смертю доглядав [PERSON] , надавав усю необхідну допомогу. Що стосується поховання [PERSON] , то Позивач не мав змоги зробити поховання, так як йому компетентними державними органами було відмовлено у видачі її тіла по причині недоведеності на той час родинних відносин або ж факту проживання однією сім`єю із померлою. По цій же причині Позивач не зміг отримати свідоцтво про смерть [PERSON] . Зазначені обставини зможуть підтвердити описані вище свідки [PERSON] та [PERSON] . Так як після смерті [PERSON] в неї не залишилося нікого із рідних, Позивач, вважаючи себе єдиним спадкоємцем померлої, звернувся до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , та було заведено спадкову справу № 72374610, на підтвердження чого нотаріусом було видано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №76799738 від 30.04.2024 року, що вбачається із копій даного Витягу. При цьому, державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданником І.В. було повідомлено про неможливість видачі Позивачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки на думку нотаріуса Позивач пропустив строк для прийняття спадщини та також необхідно підтвердити свої родинні відносини із померлою, що вбачається із копії листа нотаріуса описаного вище змісті за вих. № 2289/02.14 від 16.08.2024 року. При цьому, так як факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, у т.ч. для мети спадкування після смерті один після одного, може бути встановлений лише у судовому порядку, у зв`язку із чим Позивач і звертається до суду із даною позовною заявою. Що стосується заявлених позовних вимог саме до Відповідача [PERSON] , то звертає увагу суду на наступні обставини. Як виявилося, на спадщину після смерті [PERSON] , окрім Позивача, претендує також [PERSON] , що також подав заяву про прийняття спадщини, мотивуючи це родинними відносинами із померлою та правом на спадкування за законом у певній черзі. Про вказану обставину Позивачу стало відомо від державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданником І.В., що веде відповідну спадкову справу, та цим же нотаріусом було рекомендовано вирішити із вказаною особою питання щодо спадщини. Під час розмови із [PERSON] , останній повідомив, що він дійсно вважає себе спадкоємцем після смерті [PERSON] , таким чином, [PERSON] нарівні із Позивачем претендує на спадщину після померлої [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2024 дану справу передано на розгляд головуючому-судді Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2024 позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 19.11.2024 року на адресу суду від представника позивача на виконання ухвали суду від 28.10.2024 надійшла нова редакція позовної заяви. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.11.2024 відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження, призначено її підготовчий розгляд та витребувано по справі докази. 19.12.2024 на адресу суду надійшла витребувана судом завірена копія спадкової справи до майна померлого [INFO] гр. [PERSON] . Ухвалами Деснянського районного суду м. Києва від 20.01.2025 року та від 13.02.2025 року клопотання представника позивача - адвоката Ліндаєва О.С. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено. Ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання 20.01.2025 суд ухвалив закрити підготовче засідання і призначити справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав викладені обставини у позові та просив задовольнити його повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відзиву на позов не надсилав. Третя особа в судове засідання не з"явилася, в своїй заяві просить проводити розгляд справи без її участі. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи на підставі наявних в ній доказів без участі відповідача, що належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача та пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як зазначив у судовому засіданні представник позивача з літа 2017 року позивач та [PERSON] почали проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вести спільне господарство у квартирі належній [PERSON] , що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належала [PERSON] та її рідній сестрі [PERSON] у рівних частках. по частки, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 20.12.2011 року Коваленко О.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, що вбачається із копії Договору купівлі-продажу квартири від 20.12.201 року та копії Витягу про державну ресстрацію прав, виданого кгі «Київське міське бюро технічної інвентаризації та ресстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» від 27.12.2011 року. Сестра [PERSON] , [PERSON] , померла [INFO] , а [PERSON] залишилася единим власником та користувачем вказаної квартири. За вказаною адресою було також зареєстроване місце проживання [PERSON] , що вбачається у т.ч. із копії її паспорту й відмітки про реєстрацію місця проживання за вказаною вище адресою. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00044771913 від 30.04.2024 р. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Так як після смерті [PERSON] , Позивач, вважаючи себе єдиним спадкоємцем померлої, звернувся до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , та було заведено спадкову справу № 72374610, на підтвердження чого нотаріусом було видано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 76799738 від 30.04.2024 року, що вбачається із копії даного Витягу. При цьому, державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданником І.В. було повідомлено про неможливість видачі Позивачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки на думку нотаріуса Позивач пропустив строк для прийняття спадщини та також необхідно підтвердити свої родинні відносини із померлою, що вбачається із копії листа нотаріуса описаного вище змісті за вих. № 2289/02.14 від 16.08.2024 року. Позивач [PERSON] та [PERSON] мали спільний бюджет, разом купували продукти харчування, готували їжу, утримували житло, разом проводили спільний час, і за усіх наявних ознак їх спільне проживання мало усі ознаки подружжя. Факт існування зазначених вище обставин спільного проживання Позивача та [PERSON] та характеру відносин між ними підтверджується у т.ч. наступними доказами: У квартирі, належній [PERSON] , вона та Позивач разом робили ремонтні роботи із метою належного облаштування квартири та створення більш зручних умов для проживання них обох, що у свою чергу вбачається із копій товарних чеків на придбання будівельних та інших матеріалів та виробів у квартиру, на 31400 та 21600 грн. відповідно, а також коній записів про хід ремонтних робіт та витрати на ремонт, які зроблені власноруч Позивачем та [PERSON] . Проведення ремонтних робіт у квартирі [PERSON] здійснювалося у приватному порядку гр. [PERSON] , який спілкувався із Позивачем та [PERSON] із приводу усіх питань, що стосуються ремонту, придбання матеріалів на здійснення робіт, отримував гроші від них обох на придбання необхідних матеріалів та за свої послуги. У квартирі, належній [PERSON] за адресою [ADDRESS] , Позивач та [PERSON] разом сплачували комунальні послуги. Так як власницями квартири до 11.01.2021 року була [PERSON] та її сестра [PERSON] , а після смерті сестри відповідно [PERSON] особисто, а також саме на [PERSON] , та в частині певних послуг на [PERSON] був оформлений особовий рахунок щодо вказаної квартири, то сплата комунальних послуг відбувалася хоча і за спільні [PERSON] та Позивача кошти, але все ж таки від імені [PERSON] . Із метою отримання соціальної допомоги від держави на оплату комунальних послуг у квартирі - житлової субсидії, Позивач та [PERSON] подавали спільно заповнену заяву про призначення житлової субсидії та декларацію про доходи і витрати. Позивач та [PERSON] разом відвідували лікувальні заклади, проходили відповідні медичні огляди, а тому у Позивача наявні документи щодо відповідних медичних оглядів [PERSON] , для прикладу, надаються копії рецепту на окуляри на ім`я [PERSON] та довідки про огляд [PERSON] у КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району м. Києва із переліком призначених ліків. Саме у Позивача наявні оригінали документів на квартиру [PERSON] (описаних вище Договору купівлі-продажу квартири від 20.12.2011 року та Витягу про державну реєстрацію прав від 27.12.2011 року, також технічного паспорту від 01.06.2010 року), а також паспорту [PERSON] . Саме у Позивача наявні комплекти ключів від вхідних дверей у квартиру [PERSON] . Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (стаття 1223 ЦК України). Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За змістом пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з ч.ч.1,3 ст.1268 ЦК України спадкоємець для вступу у права на спадкування має прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Аналіз наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові компоненти: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки». Постійне проживання позивача однією сім`єю з [PERSON] з 2017 року по день смерті останньої також підтвердили в судовому засіданні допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , пояснив, що десь у 2017-2018 році робив ремонт у квартирі [PERSON] і [PERSON] , клеїв обої, займався сантехнікою. Разом із Долинним купували будматеріали для ремонту, а замовляв їх сам Долинний, дружина давала кошти. Коли завершив ремонт, то [PERSON] та [PERSON] були задоволені його роботою. Квартира знаходилась у Святошинському районі, точну адресу не пам`ятає, але біля будинку знаходився стадіон, школа та бібліотека. Свідок [PERSON] проживаючий за адресою: [ADDRESS] , зазначив, що працював разом із Долинним у 2014-2015 р.р. на будівництві. У 2017-2018 р. був у них в гостях, його частували. Також зазначив, що квартира знаходилась за адресою: [ADDRESS] , старий будинок, дві кімнати. [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, кожен із них займався своєю роботою, і зараз він навідується до [PERSON] в гості. Свідок [PERSON] проживаючий за адресою: [ADDRESS] , у судовому засіданні підтвердив, що з 2015 року працював разом із [PERSON] на будівництві. З 2017-2018 року він почав проживати з [PERSON] . Зазначив, що був у них в гостях. Може сказати, що вони були ввічливими людьми, у них вдома все було охайно, [PERSON] та [PERSON] жили як чоловік та дружина. Після смерті дружини [PERSON] залишився проживати в квартирі [ADDRESS] . Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ч.ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається із матеріалів спадкової справи направлених до суду завідувачем Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Н.О. Русіною. позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини після померлої цивільної жінки. Згідно відповіді вих №.2289/2-14 від 16.08.2024 року Державним нотаріусом Майданник І.В. на заяву [PERSON] від 16.08.2024 року роз`яснено, що видати йому свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] немає можливості, оскільки він пропустив встановленний законом термін для прийняття спадщини, а також потрібно підтвердити його родинні відносини з померлою. Крім того до приватного нотаріуса КМНО Майданник І,В. 22.04.2024 звернувся відповідач [PERSON] із заявою про те, що приймає спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] . Відповідач по суті справи жодним чином не надав своїх пояснень. Належним чином оцінивши надані докази та встановивши обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, зокрема, що з 2017 року позивач та [PERSON] по день смерті останньої мешкали разом, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, їм були притаманні взаємовідносини членів сім`ї, суд дійшов висновку про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] разом із [PERSON] з літа 2017 року по день смерті останньої - [INFO] . З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про визнання Відповідача [PERSON] , [INFO] таким, що не має права на спадкування за законом після [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] , у першій черзі спадкування. Законодавець передбачає усунення спадкоємця від права на спадкування, підстави якого визначаються не згідно з волею спадкодавця-заповідача, а чітко вказуються в законі (ст.1224 ЦК України). Особи, які не мають права на спадкування, це особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя (не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом); особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині; батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини (не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом); одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду (якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу); за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Позивачем не надано суду доказів того, що відповідач у справі не має права на спадкування після смерті [PERSON] з наведених вище обставин, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial