Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-20 00:00:00

У листопаді 2024 року до Київського районного суду м.\~Одеси з позов звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі також позивач, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»), поданим в його інтересах представником Городніщевою Єлизаветою Олегівною, до [PERSON] (далі також відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором №\~4033485 від 05.10.2023 у розмірі 132\~012\~грн, з яких: 19\~300 грн за тілом кредиту, 89\~552 грн за процентами, нарахованими первісним кредитором, 23\~160 грн за процентами, нарахованими фактором, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 10\~000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі вказаного кредитного договору відповідачу первісним кредитором надано кредит в сумі 19\~300 грн. У подальшому право вимоги за вказаним кредитним договором на підставі договору факторингу передано позивачу. Оскільки відповідачем не виконано обов`язок з повернення тіла кредиту та процентів за користування ним, товариство звернулося з цим позовом до суду. Ухвалою суду від 21.11.2024 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач, належним чином повідомлений, відзив до суду не направив. Відтак суд уважає за можливе здійснити судовий розгляд за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Судом установлено, що 05.10.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір №\~4033485 в електронній формі шляхом його підпису електронним одноразовим ідентифікатором на суму 19\~300 грн, на умовах зворотності та платності, на строк 360 днів, з диференційованою денною процентною ставкою в залежності від належного викання умов договору 1% (звичайна), 2% в день (у разі прострочення оплати). Надання кредиту відповідачу здійснювалося шляхом перерахування коштів на його платіжну картку, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 31.05.2024 та відповіддю АТ «Універсал Банк» від 16.12.2024. Далі, 24.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактор) укладено договір факторингу №\~24/05/2024 відповідно до якого клієнт передає, а фактор приймає права вимоги до боржників, перелік яких зазначено в реєстрі (п.\~1.1. договору). Права вимоги переходять до фактора з моменту підписання акту приймання-передачі прав вимоги згідно реєстру боржників та здійснення оплати клієнту в повному обсязі (п.\~1.2. договору ). Факт передачі реєстру боржників (без долучення самого реєстру) підтверджено актом приймання-передачі №\~24/05/2024 від 24.05.2024 до договору факторингу №\~24/05/2024 від 24.05.2024. Указані договір факторингу та акт приймання-передачі реєстру боржників до нього підписані сторонами, а їх підписи скріплені печатками підприємств. Водночас, до матеріалів справи долучено витяг з реєстру боржників відносно [PERSON] , який передбачає підписи обох сторін договору факторингу №\~24/05/2024 від 24.05.2024 та місце для печатки. Натомість, долучений до позовної заяви витяг не містить підписів та печаток уповноважених осіб. Мотиви прийнятого рішення. Так, основними засадами (принципами) судочинства, визначеними ч.\~3 ст.\~2 ЦПК України є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність судового розгляду справи. Відповідно до ч.\~1-4 ст.\~12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Виходячи з принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.\~1, 2 ст.\~13 ЦПК України). З аналізу викладених вище правових норм та обставин, установлених на підставі наданих позивачем доказів, випливає, що між відповідачем та первісним кредитором був укладений кредитний договір в електронній формі. У подальшому, на підставі договору факторингу та акту приймання-передачі реєстру боржників, право вимоги за кредитним договором передано позивачу. Договір факторингу та акт приймання-передачі реєстру боржників укладений між сторонами в письмовій формі, має підписи сторін, скріплені печатками підприємств. З цього приводу суд зазначає, що факт надання/отримання кредиту, оплати за кредитом, період нарахування та сплати процентів, неустойки, комісій тощо є предметом доказування у справах цієї категорії. У разі передачі права вимоги від клієнта до фактора, окрім іншого, підлягають доказуванню обставини фактичної передачі права вимоги позивачу відносно відповідача, та підтвердження цього факту належними доказами. Як установлено судом, представником позивача до матеріалів справи долучено витяг з реєстру боржників відносно відповідача, який передбачає підписи обох сторін договору факторингу та скріплення їх печатками підприємств. Натомість, до матеріалів справи долучений чистий бланк цього витягу, завірений представником позивача. Доказів того, що вказаний витяг підписаний в письмовій або електронній формі, до суду не надано. Відтак указаний доказ є недопустимим. Як наслідок, позивачем не доведено факт передачі клієнтом позивачеві права вимоги до відповідача у цій справі Голобродської О.М., Відповідно до ч.\~1,\~3 ст.\~89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Outcome: dismissed