Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-02 00:00:00

І. Стислий виклад позиції та вимоги позивача Позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Константинова О.Г. звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Торгово-промислова група «ДКМК» про припинення трудових відносин. В обґрунтування вимог зазначив, що він, будучі пенсіонером, 18.10.2018 був прийнятий на роботу до відповідача начальником дільниці наказом №14 та дотепер перебуває в трудових відносинах з підприємством. З жовтня 2018 року по грудень 2021 року відповідач здійснював відповідні виплати щодо нього як застрахованої особи, а у 2022 році сплата єдиного соціального внеску не відбувалася. 23.09.2024 він надіслав на поштову адресу підприємства заяву про звільнення за власним бажанням з 24.09.2024, 13.10.2024 заява була надіслана ним повторно. Однак ці листи були йому повернуті, заяви не розглянуті, і до цього часу наказ про звільнення не виданий та відомості щодо трудових відносин в особистому кабінеті на веб-порталі Пенсійного фонду України не змінені. 22.10.2024 він як внутрішньо переміщена особа звернувся до Київського міського центру зайнятості та у заяві просив відповідно до положень ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» припинити трудовий договір у односторонньому порядку. Листом центру від 19.11.2024 повідомлене про відсутність правових підстав щодо припинення трудового договору в односторонньому порядку через те, що позивач є пенсіонером. Оскільки він здійсним всі передбачені законодавством дії для розірвання трудових відносин, вважає себе таким, що не працює у відповідача, він змушений звернутися до суду з цим позовом, оскільки немає іншого способу припинити трудові відносини між сторонами. Просив суд визнати припиненими трудові відносини мі ним та ТОВ «Торгово-промислова група «ДКМК» у зв`язку з його звільненням з посади начальника дільниці за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України з 24.09.2024. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи В судове засідання сторони не з`явилися, будучі повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Від сторін надійшли клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі 23.12.2024 ухвалою суду відкрите спрощене позовне провадження у даній справі та призначений її судовий розгляд у відкритому судовому засіданні о 10-00 22.01.2025, відповідачеві запропоновано подати суду відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив у разі його надходження. Відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було, також до суду не надходило клопотань про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 27.05.2008 є пенсіонером за віком (а.с.6), з 04.08.2022 він є внутрішньо переміщеною особою та наразі його фактичним місцем проживання є [ADDRESS] (а.с.7). 18.10.2018 [PERSON] прийнятий на роботу до ТОВ «Торгово-промислова група ДКМК» на посаду начальника дільниці на підставі наказу №14 та до цього часу він фактично перебуває в трудових відносинах з ТОВ «Торгово-промислова група ДКМК», що виходить з відомостей про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб щодо нього, сформованих засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України 25.11.2024 (а.с.9). Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу за формами ОК-5 та ОК-7 щодо [PERSON] ТОВ «Торгово-промислова група «ДКМК» з жовтня 2018 року по грудень 2021 року здійснювало сплату страхових внесків щодо позивача (а.с.11-13). 23.09.2024 [PERSON] спрямував ТОВ «Торгово-промислова група «ДКМК» заяву про звільнення з посади начальника дільниці за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) з 24.09.2024, яка була повернула відділенням поштового зв`язку за закінченням строку зберігання (а.с.14-17). З відповіді Київського міського центру зайнятості №04-1-2167/10-13-24 від 19.11.2024, наданої на звернення [PERSON] , вбачається, що правові підстави для припинення трудового договору в односторонньому між ним та відповідачем відсутні, оскільки він є пенсіонером (а.с.18). Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 09.12.2024 юридичною адресою ТОВ «Торгово-промислова група «ДКМК» є м. Дніпро, вул. Європейська, 15 (а.с.23). V. Оцінка суду Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. За положеннями ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Конституційний суд України в рішеннях від 07.07.2004 №14-рп/2004, від 16.10.2007 №8-рп/2007 та від 29.01.2008 №2-рп/2008 зазначив, що визначене ст.43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися - то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Пунктом четвертим частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. В даній справі позивач скерував відповідачеві заяву про його звільнення з 24.09.2024, яка датована 2309.2024. Відповідно до ст.4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника, він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві. [PERSON] не надано суду доказів того, що ТОВ «Торгово-промислова група «ДКМК» розташоване або було розташоване у районах ведення бойових дій. Разом тим, в позовній заяві позивач посилається на наявність рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.05.2024 у справі №607/10949/23 з однаковим з цією справою предметом розгляду. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, згідно з рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.05.2024 у справі №607/10949/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/119768544), яке набрало законної сили 18.07.2024, у цій справі встановлений факт припинення трудових відносин фізичної особи ТОВ «Торгово-промислова група «ДКМК». Цим рішенням встановлене, що наказом директора ТОВ «Торгово-промислова група ДКМК» Прохорова М.В. №31 від 01.03.2022 «Про введення простою, надання відпусток без збереження заробітної плати», внаслідок знищення офісу ТОВ «ТПГ «ДКМК», яке розташоване за адресою: м. Маріуполь, вул. Граверна, буд.1, та знищення місця здійснення підприємницької діяльності - промислові виробництва ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь», введено ТОВ «ТПГ «ДКМК» в стан простою з 01.03.2022. Співробітникам ТОВ «ТПГ «ДКМК» надано відпустку без збереження заробітної плати на весь час простою. Також судом констатоване те, що у ТОВ «Торгово-промислова група ДКМК» відсутня можливість припинити трудовий договір із працівником, оскільки головний офіс ТОВ «Торгово-промислова група ДКМК», у якому знаходились усі документи підприємства, був повністю знищений внаслідок ворожої атаки з боку РФ. Повертаючись до справи, що розглядається, суд, беручі до уваги всі встановлені в ній обставини, доходить висновку, що положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись за таких обставин нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Статтею 22 КЗпП України передбачено заборону будь-якого прямого або непрямого обмеження прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору. Оскільки в даному випадку відповідач, незалежно від поважності причин, не виконав вимоги трудового законодавства та не здійснив будь-яких дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення позивача, суд констатує порушення права [PERSON] на припинення трудових відносин. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати припиненими трудові відносини внаслідок розірвання трудового договору між позивачем та відповідачем у зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади начальника дільниці за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України з 24.09.2024. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при пред`явленні позову сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн. Оскільки судом вимоги позивача задовольняються повністю, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто судовий збір в зазначеному розмірі. На підставі викладеного та

Outcome: approved