Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Заярна\~М.А., звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] .\~Ще при житті, а саме 22.08.2008 [PERSON] склав заповіт, за змістом якого все належне йому на час смерті майно він заповідав [PERSON] . Позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до Запорізької районної державної нотаріальної контори, в зв`язку з чим була відкрита спадкова справа. Осіб, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині немає. При оформленні прав на спадкове майно нотаріусом встановлено, що спадковий житловий будинок не був при житті зареєстрований на спадкодавця, в зв`язку з чим 24.10.2024 державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцовою Л.М. винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому позивач вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області 14.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 05.12.2024 клопотання представника позивача адвоката Заярної М.А. про витребування доказів задоволено. З Запорізької районної державної нотаріальної контори витребувано копію спадкової справи у відношенні [PERSON] , померлого [INFO] . 24.12.2024 на адресу суду з Запорізької районної державної нотаріальної контори на виконання ухвали суду надійшла копія спадкової справи у відношенні [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 29.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Заярна М.А. до суду не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись своєчасно та належним чином. Заперечень проти винесення заочного рішення не надходило. Представник відповідача\~територіальної громади в особі Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області до суду не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. Жодних заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з приписами\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 28.08.2008 Степненською сільською радою Запорізького району Запорізької області (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі, у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до матеріалів спадкової справи № 84/2009, відкритої 18.02.2009 Запорізькою районною державною нотаріальною конторою вбачається, що спадщину, відкриту після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , за заповітом прийняла його донька [PERSON] , про що нею складено заяву, зареєстровану 18.02.2009 за № 212 (а.с.\~41). Спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку, нотаріусом не встановлено. В матеріалах копії спадкової справи, наданої Запорізькою районною державною нотаріальною конторою Запорізької області, міститься заповіт від 22.08.2008, посвідчений секретарем Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області 22.08.2008, зареєстрований в реєстрі за № 491, відповідно до якого [PERSON] зробив заповідальне розпорядження: все його майно, що буде йому належати на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що він за законом матиме право, заповів дочці [PERSON] (а.с. 46). Згідно з положеннями\~ ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. На теперішній час заповіт від 22.08.2008, складений спадкодавцем [PERSON] , є дійсним, не змінений та не відмінений, ніким не оспорений. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно зі\~ ст. 68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за заповітом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 р. 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до вимог\~ ст. 49 Закону України «Про нотаріат», у разі неподання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову. Відповідно до копії Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцової Л.М. вих. №\~1323/02-31 від 24.10.2024 року, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 11). Причиною для відмови у вчиненні вищевказаної нотаріальної дії стало те, що документи, потрібні для вчинення нотаріальної дії, надані не були. Відповідно до п. 23\~ Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст.\~ 1216,\~ 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи. Згідно з ч. 1\~ ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі\~ ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як встановлено положеннями ст.ст.\~ 1269,\~ 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1\~ статті 1297 ЦК України \~встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається: «При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5\~ Прикінцевих та перехідних положень ЦК . Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок». Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящихся, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Тобто, записи у погосподарських книгах визначались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до виписки з погосподарського обліку вих. № 1053 від 04.10.2024, відповідно до запису погосподарського обліку Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області, житловий будинок, який обліковується за [PERSON] , який помер [INFO] , має наступну адресу:\~ [ADDRESS] . За вище вказаною адресою обліковується земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розміром 0,20 га (а.с. 12). Згідно з довідкою Виконавчого комітету Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області на день смерті разом з померлим [PERSON] були зареєстровані: співмешканка [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , пасинок [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] (а.с. 66б). За змістом інформації Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» № 6962 від 02.10.2024, в матеріалах інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , правовстановлюючі документи не містяться (а.с. 13). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №\~405216633 від 25.11.2024, відомості щодо житлового будинку за адресою:\~\~ [ADDRESS] , у реєстрах відсутні (а.с. 28). Відповідно до\~ ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, яка була чинною до 07.07.1994, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання\~ постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 № 105 \~у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі\~ наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. З аналізу положень\~ Конституції України \~та\~ Цивільного кодексу України \~вбачається, що не потребує введення в експлуатацію нерухоме майно, збудоване до 05.08.1992, при набутті права власності на такі об`єкти. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до технічного паспорту, складеного 30.09.2024 ФОП [PERSON] за адресою: [ADDRESS] розташовані наступні будівлі та споруди: житловий будинок літ. «А» загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м., прибудова літ. «а», літня кухня літ. «Б», прибудова літ. «б», сарай літ. «В», сарай літ «в», сарай літ. «Г», вбиральня літ. «Д», сарай літ. «Е», душ літ. «Ж», навіс літ. «З», погріб з шийкою літ. «пг», паркан №1, ворота № 2, водопровід № 3, які збудовані в період з 1954-1991 роках, самовільних побудов немає (а.с. 14-16). Таким чином, з урахуванням факту побудови будинку спадкодавцем у 1954-1991 роках, що підтверджується технічним паспортом на будинок, та відповідно до приписів листа ВССУ від 16.05.2013, суд вважає, що за позивачкою може бути визнане право власності на цей будинок в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ст.\~ 25,\~ 30,\~ 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Згідно\~ ст. 392 ЦК України \~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23\~ постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» \~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до\~ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до\~ ст. 182 ЦК України \~та Закону України «Про державну реєстрації по справі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об`єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно\~це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст.\~ 3 , ст.\~ 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов`язковою. Право власності, при цьому, виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено право позивачки на спадщину, відкриту після смерті матері та неможливість оформити це право у відповідності до чинного законодавства у нотаріальному порядку через відсутність у неї відповідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд не стягує судові витрати з відповідача на користь позивача, оскільки у позовній заяві позивач просила судовий збір з відповідача не стягувати На підставі викладеного,

Outcome: approved