Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

У червні 2023 року позивач [PERSON] в особі свого представника звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила відступити від рівності часток подружжя та визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 2/3 частини двокімнатної квартири загальною площею 44,6 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; право власності на 2/3 частини транспортного засобу «PEUGEOT 206 SW», номер шасі (VIN) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року; стягнути з [PERSON] на свою користь 98\~980,00 грн грошову компенсацію вартості 2/3 частин у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб «PEUGEOT 206 SW», номер шасі (VIN) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року; визнати за [PERSON] у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/3 частини двокімнатної квартири загальною площею 44,6 кв.м. (житлова площа 31,6 кв.м), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частини транспортного засобу PEUGEOT 206 SW, номер шасі (VIN) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року. В подальшому, 26.08.2024, від представника позивача за первісним позовом надійшла заява, якою позивачем зменшено розмір позовних вимог зокрема з урахуванням висновка експерта №1078 за результатами проведення товарознавчої експертизи та просила визнати за [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS] його особистою приватною власністю; визнати за [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS] її особистою приватною власністю; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 42\~155,77 грн, як грошову компенсацію вартості 1/2 частин у праві спільної власності на транспортний засіб «Peugeot 206 SW» номер шасі (VIN) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 10.11.2012 зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з повномасштабною війною позивачка з дочкою була вимушена виїхати за межі території України для збереження життя та здоров`я дочки. Станом на день подачі позовної заяви позивач з дочкою перебуває у м. Кірхентеллінсфурт Німеччина. За час перебування подружжя у шлюбі 13.08.2020 було придбано двокімнатну квартиру загальною площею 44,6 кв. м (житлова площа 31,6 кв. м), яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру [ADDRESS] ?В зареєстровано за [PERSON] 10.02.2022 придбано транспортний засіб PEUGEOT 206 SW, номер шасі (VIN) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року. Право власності на квартиру [ADDRESS] , автомобіль Peugeot 206 SW номер шасі (VIN) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року зареєстровано за [PERSON] . У 2021 році у квартирі було проведено ремонтні роботи з вставлення натяжних стель в коридорі та кухні, ініціатором яких була [PERSON] та які фінансувались з її заробітної плати. Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна вартість двокімнатної квартири, загальною площею 44,6 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] становить 1\~144\~135,00 грн. Відповідно до висновку експерта №32В за результатами транспортної товарознавчої експертизи середня ринкова вартість автомобіля марки «PEUGEOT 206 SW», номер шасі (VIN) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року виготовлення, на дату 25.05.2023 складає 148 470,00 грн. \~ \~ \~ \~Позивач зазначає, що з моменту одруження [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, увесь побут забезпечувала [PERSON] . Відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні дитини, а також жодного разу не поцікавився чи вистачає його дружині грошових коштів для утримання їх спільної дитини, не говорячи вже про переказ грошових коштів, внаслідок чого [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів. При ознайомленні з матеріалами справи №643/2226/23 (про розірвання шлюбу) представником [PERSON] адвокатом Микитюком В.О. було виявлено, що 07.03.2023 [PERSON] було знято з реєстрації з місця її постійного проживання за адресою [ADDRESS] . Тобто, поки [PERSON] разом із дочкою вимушено перебувають у Німеччині, чоловік [PERSON] без відома знімає її з реєстрації, а потім подає позовну заяву про розірвання шлюбу. 03.07.2023 від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , в якій він просить визнати 3/5 частини квартири [ADDRESS] його особистою приватною власністю; поділити спільне сумісне майно подружжя: визнати за ним право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя; визнати за ним право власності на автомобіль «PEUGEOT-206» номерний знак [NUMBER] зі стягненням з нього грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля у сумі 32\~300,00 на користь [PERSON] . В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначає про те, що 10.11.2012 між ним та [PERSON] зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Квартира за адресою: [ADDRESS] придбана в період шлюбу з [PERSON] . Проте всю квартиру не можна вважати об`єктом спільного майна подружжя. Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладено ним з продавцем квартири 13.08.2020. Квартира придбана за 723\~776,00 грн. Ця сума складалася з наступного: 441\~571,20 грн кошти, які належали особисто [PERSON] від продажу 12.08.2020 однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала йому на праві особистої приватної власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова. Вказана сума складає 3/5 частини від загальної вартості всієї квартири. Інша частина коштів у сумі 285\~204,80 грн були спільними коштами з [PERSON] . Вказана сума складає 2/5 частин від загальної вартості всієї вартості квартири. Тому в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя повинно бути визнано право власності на 1/5 частину квартири за кожним. [PERSON] просить відступити від рівності часток подружжя в спільному сумісному майні, проти чого він категорично заперечує. Позивач не навела жодної обставини, яка мала б істотне значення для збільшення частки в спільному сумісному майні. Крім того, [PERSON] просить стягнути на її користь компенсацію вартості 2/3 частин спірного автомобіля в сумі 98\~980,00 грн. Ринкова вартість автомобіля станом на 17.08.2023 складає 96\~178,74 грн. 1/2 частина автомобіля складає 48\~089,37 грн, яку він згоден виплатити позивачці як грошову компенсацію. Зазначає, що не згодний з оцінкою майна, оскільки вона була виконання без огляду автомобіля та квартири. Ціну позову ним визначено згідно з вартістю спірного майна, яка зазначена в договорах купівлі-продажу цього майна. В подальшому, 27.08.2024, від позивача за зустрічною позовною заявою [PERSON] надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить визнати 3/5 частини квартири [ADDRESS] його особистою приватною власністю; поділити спільне сумісне майно подружжя: визнати за ним право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя; визнати за ним право власності на автомобіль «PEUGEOT-206» номерний знак [NUMBER] з припиненням права спільної сумісної власності подружжя на автомобіль з виплатою [PERSON] грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля у сумі 42\~156,00 грн. До заяви додав квитанцію на підтвердження внесення на депозитний рахунок суду грошової компенсації [PERSON] за 1/2 автомобіля. 20.11.2023 від представника позивача за первісним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить зустрічний позов задовольнити частково та визнати за [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS] його особистою приватною власністю; визнати за [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS] її особистою приватною власністю; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 74\~235,00 грн грошову компенсацію вартості 1/2 частин у праві спільної власності на транспортний засіб «Peugeot 206 SW» номер шасі (VIN) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року. В обґрунтування відзиву на зустрічну позовну заяву зазначає, що не погоджується з тим, що тільки 2/5 квартири [ADDRESS] є спільним майном та ділиться між сторонами в рівних частках між [PERSON] та [PERSON] по 1/5 частини. Під час укладення договору купівлі-продажу жодної домовленості між подружжям щодо відступлення від рівних часток у спірній квартирі не було, жодної розмови про те, що частка [PERSON] становить 3/5 частини спірної квартири не велось. Спірна квартира була придбана у шлюбі для проживання подружжя разом із дитиною, при укладенні договору купівлі-продажу жодної домовленості про нерівність часток подружжя у праві власності на квартиру не було. Після придбання квартири, в ній робився ремонт за кошти [PERSON] , батьками позивачки куплялися меблі в квартиру, а тому жодної думки про те, що дана квартира не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя у неї не виникало. Вважають, що доводи позивача [PERSON] за зустрічним позовом про те, що дійсна вартість автомобіля встановлюється договором купівлі-продажу (64\~600,00 грн) є помилковими. 04.12.2023 від позивача за зустрічним позовом [PERSON] надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій зазначає про то, що підтримує свої позовні вимоги, не погоджується з позицією [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в рівних частках. Зазначає, що при купівлі спірної квартири, попереднім власником зроблений ремонт, тому потреби в ремонті спірної квартири не було. Тільки згодом було зроблено ремонт в коридорі. Крім того, попередній власник відповідно до п. 3.8 договору купівлі-продажу, залишив в квартирі холодильник, тумбу під телевізор, шафу-купе в кімнаті, ліжко, всі кухонні меблі, витяжку, інші меблі було перевезено з квартири, яку він продав. Потреби у придбанні будь-яких меблів у них не було. Посилаючись на постанову Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», постанову Верховного Суду №711/2302/18 від 22.01.2020, зазначає, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, зазначає, що відповідачку за зустрічним позовом зняв з реєстрації в квартирі, щоб на неї не нараховувалась плата за комунальні послуги, оскільки вона не мешкає в цій квартирі. Утворилася значна заборгованість за комунальні послуги, і цю заборгованість він погашав самостійно без допомоги [PERSON] , дочка залишається бути зареєстрованою в спірній квартирі. 11.12.2023 від представника позивачки за первісним позовом надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначає про те, що спірна квартира набута в період шлюбу, тому відповідно до ст. 60 СК України вона є об`єктом спільної сумісної власності. Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що 3/5 частин спірної квартири придбано за особисті кошти [PERSON] не підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами. Він не надав належних і допустимих доказів сплати 3/5 частини вартості спірної квартири власними коштами, отриманими від продажу квартири, що належала йому на праві особистої власності. Наявність у [PERSON] грошових коштів від продажу квартири, яка належала йому на праві особистої приватної власності, не підтверджує той факт, що саме всі ці кошти були витрачені на придбання спірної квартири та у розмірі, що перевищує розмір коштів, які надані [PERSON] , внаслідок чого ним не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. 15.10.2024 від представника позивача [PERSON] надійшли додаткові пояснення, в яких зазначили, що в п.5.5 договору купівлі квартири зазначено, що цей договір укладається за згодою дружини покупця [PERSON] , про що в справах нотаріуса, який посвідчує цей договір, є відповідна заява. Представник позивача стверджує, що наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність. Ухвалою судді від 13.06.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03.11.2023 прийнято до провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 16.01.2024 призначено автотоварознавчу експертизу. Проведення експертизи доручено експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Боркаріуса». 24.04.2024 справа повернулася до суду з висновком експерта. Ухвалою суду від 25.04.2024 поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 28.10.2024 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 11.02.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі. Представник позивача у судовому засіданні підтримав первісний позов, зустрічний позов в частині поділу квартири не визнав, в частині поділу автомобіля визнав. В обґрунтування своєї позиції представник зазначив, що квартиру придбано в шлюбі. Жодного доказу, що відповідачем на придбання квартири було витрачено саме кошти з продажу його квартири не має. Факт покупки квартири підтверджено договором, п.5.5 містить згоду позивачки, заяви про особисті кошти відповідача не надходило. Представник відповідача у судовому засіданні первісний позов визнала частково в частині автомобіля, в іншій частині позов не визнала; зустрічний позов підтримала, повідомила, що вартість 1/2 автомобіля внесено на депозитний рахунок. Представник відповідача пояснила, що шлюб між сторонами укладено 10.11.2012, дитина народилася [INFO] , на час укладення шлюбу відповідачка по зустрічному позову не працювала, три роки була у відпустці по догляду за дитиною. У серпні 2020 року позивач за зустрічним позовом продав власну квартиру, на наступний день була придбана квартира, що є предметом розгляду. Кошти отримані від продажу квартири є особистою власністю позивача, а тому 3/5 придбаної квартири належать йому на праві приватної особистої власності. Щодо зазначення у договорі згоди іншого з подружжя (п.5.5 договору), така форма є обов`язковою, яку посвідчує нотаріус. Позивачем не надано доказів, що кошти від продажу особистої квартири відповідача були витрачені на інше майно. Також позивач [PERSON] не надала доказів, що вона мала власні кошти на придбання квартири та що у подружжя були кошти на спільну квартиру. Суд, вислухавши доводи представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив такі обставини. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10.11.2012 (т. 1 а.с.39). У сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 17.04.2013 (т.1 а.с.28). Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 20.08.2020 по 07.03.2023 (т. 1 а.с.32). 17.07.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про наміри укласти договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який повинен бути укладений не пізніше 18:00 15.08.2020 (т. 1 а.с.119). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12.08.2020, укладеного між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем, зареєстрованого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погребняк Н. В., зареєстровано в реєстрі за №2252, продавець передав у приватну власність, а покупець прийняв у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с.118). Квартира належить продавцю на підставі рішення суду, серія та номер: справа №2-6920/11, виданий 01.12.2011, видавник: Московський районний суд м. Харкова (п.2 договору). Продаж здійснено за 441\~571,20 грн (п.3 договору). Предмет договору належить продавцю на праві приватної особистої власності (п. 6 договору). 27.07.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про наміри укласти договір купівлі-продажу квартири знаходиться за адресою: [ADDRESS] у строк до 15.08.2020 (т. 1 а.с.120). Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 13.08.2020, укладеного між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Журба О. Л., зареєстровано в реєстрі за №796, продавець передав у власність [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с.116-117). Продаж квартири вчинено за 723\~776,00 грн (п.3.1 договору). Відповідно до п. 5.5 договору договір укладається за згодою дружини покупця, [PERSON] , про що в справах нотаріуса, який посвідчує цей договір, є відповідна заява. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №331234758 від 04.05.2023 право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу №796 від 13.08.2020 зареєстровано за [PERSON] (т. 1 а.с.31). Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна виконаного ФОП [PERSON] ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 02.06.2023 становить 1\~144\~135,00 грн (Т. 1 а.с.9-26). 08.02.2022 між [PERSON] та ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» укладено договір №OLTR?204727 купівлі-продажу транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Peugeot 206 SW» ідентифікаційний номер [NUMBER] (т. 1 а.с.121) за 64\~600,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № OLTR?204727/2022 від 08.02.2022 (Т. 1 а.с.122). Згідно з відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області №31/20-1674 від 12.05.2023 [PERSON] на праві власності належить, зокрема автомобіль марки Peugeot 206 1360 (2006), кузов [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року (т. 1 а.с.45). Відповідно до висновку експерта №1078 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 12.04.2024, виконаної на підставі ухвали суду від 16.01.2024 про призначення експертизи, ринкова вартість автомобіля Peugeot 206, державний номер [NUMBER] , 2006 року випуску становить 84\~311,55 грн (т. 2 а.с.2-7). За таких обставин, суд не бере до уваги висновок експерта №32В від 01.06.2023 виконаного ФОП [PERSON] , яким визначено середню ринкову вартість автомобіля марки Peugeot 206 SW, номер шасі (VIN) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року, станом на 25.05.2023 - 148\~470,00 грн (т. 1 а.с.33-35); звіт №17/08/2023Р про оцінку транспортного засобу Peugeot 206 державний номер [NUMBER] виконаний ФОП [PERSON] від 17.08.2023, яким ринкова вартість автомобіля марки Peugeot 206 SW номер шасі (VIN) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] станом на 17.08.2023 визначена у сумі 96\~178,74 грн (т. 1 а.с.83), як спростовані висновком судової експертизи. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до\~п.\~2,\~п.\~3\~ч.\~1\~ ст.\~57\~СК України\~особистою приватною\~власністю дружини,\~чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~65\~СК України\~для укладення\~одним із\~подружжя договорів,\~які потребують\~нотаріального посвідчення\~і (або)\~державної реєстрації,\~а також\~договорів стосовно\~цінного майна,\~згода другого\~з подружжя\~має бути\~подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Таку згоду на купівлю квартири, що є предметом поділу між колишнім подружжям, позивач надавала, що підтверджується змістом договору купівлі - продажу квартири. Сторони погодилися з вартістю автомобіля, визначеною судовим експертом, та з урахуванням цієї вартості автомобіля, сформулювали свої позовні вимоги та погодилися: позивач отримати компенсацію у розмірі 1/2 автомобіля, що є предметом спільної власності подружжя, а відповідач сплатити таку компенсацію. Відповідач у відповідності до приписів ч. 2 ст. 365 ЦК України, заявляючи вимогу про припинення права позивача на частку у спільному майна (транспортний засіб), вніс попередньо вартість частки майна на депозитний рахунок суду, що підтверджується копією квитанції №3438 від 23.08.2024 на суму 42\~156 грн (т. 2 а.с.75). Отже, суд задовольняє: вимоги позивача за первісним позовом в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 42\~155,77 грн, як грошову компенсацію вартості 1/2 частин у праві спільної власності на транспортний засіб «Peugeot 206 SW» номер шасі (VIN) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року; вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання за ним права власності на автомобіль «PEUGEOT-206» номерний знак [NUMBER] з припиненням права спільної сумісної власності подружжя на автомобіль з виплатою [PERSON] грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля у сумі 42\~156,00 грн. Що стосується поділу між сторонами квартири за адресою: [ADDRESS] , суд встановив таке. Дійсно квартира придбана під час перебування сторонами в шлюбі та містить ознаки спільного майна подружжя. Водночас відповідач надав суду підтвердження того, що 12.08.2020 він продав нерухоме майно, яке є його особистою приватною власністю за 441\~571,20 грн, та на наступний день 13.08.2020 придбав квартиру за 723\~776,00 грн. Позивач, заперечуючи обставину придбання квартири частково за кошти, які є особистою приватною власністю відповідача, на спростування внесення в спільне майно особистих коштів чоловіка в сумі 441\~571,20 грн, що складає 3/5 від вартості придбаної квартири, не надає жодного доказу, який би підтверджував наявність у подружжя коштів, яких би вистачило на купівлю квартири, та який би спростував те, що відповідач кошти від продажу власної квартири витратив не на придбання квартири, що є предметом поділу. Так, сторонами суду не надано документів, які б свідчили про отримання під час перебування в шлюбі ними доходів (заробітні плати, доходи від підприємницької діяльності тощо), достатніх для купівлі квартири. Крім того, позивачем не підтверджено достатніми доказами, що відповідач [PERSON] витратив кошти від продажу квартири, що належала йому на праві особистої приватної власності на будь-які інші цілі (купівлю іншого майна, лікування, подарував іншим особам тощо). Більше того, позивач навіть не посилалася на те, що відповідачем кошти від продажу його нерухомого майна були витрачені не на купівлю квартири. Аргумент позивача про вкладення її коштів у ремонт квартири, купівлю батьками позивачки меблі в квартиру не впливають на вирішення питання про поділ майна подружжя. Разом з\~тим,\~ положеннями\~ст.\~70\~СК України\~передбачені підстави\~для відступлення\~від засад\~рівності часток\~подружжя.\~Встановлено,\~що при\~вирішенні спору\~про поділ\~майна суд\~може відступити\~від засади\~рівності часток\~подружжя за\~обставин,\~що мають\~істотне значення,\~зокрема якщо\~один із\~них не\~дбав про\~матеріальне забезпечення\~сім`ї,\~ухилявся від\~участі в\~утриманні дитини\~(дітей),\~приховав,\~знищив чи\~пошкодив спільне\~майно,\~витрачав його\~на шкоду\~інтересам сім`ї\~(ч.\~2). За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч. 3). Посилаючись на відступ від засад рівності часток подружжя, позивач зазначає, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, жодним чином не приймає участі у вихованні дитини, а також жодного разу не поцікавився чи вистачає його дружині грошових коштів для утримання їх спільної дитини. Доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надано, клопотання про допит свідків позивачем не заявлено. Тому суд вважає, що позивачем підстави для відступу від рівності часток у спільному майні подружжя не доведені. Таким чином, з урахуванням приписів ч. 7 ст. 57 СК України, укладення договору купівлі спірної квартири на наступний день після продажу квартири відповідача, суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачем у придбання квартири вкладено його особисті кошти, отримані від продажу квартири, що належала йому на праві особистої власності, ці кошти складають 3/5 частки від вартості придбаної квартири, то ці 3/5 частки спірної квартири є особистою\~приватною власністю відповідача [PERSON] , тому зустрічний позов в цій частині підлягає задоволенню. 2/5 часток спірної квартири є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між подружжям у рівних частках, тобто визнається за позивачем та відповідачем право власності на спірну квартиру по 1/5 частки квартири за кожним. Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та задоволення в повному обсязі зустрічного договору [PERSON] в частині поділу квартири: визнає 3/5 частки спірної квартири особистою приватною\~власністю відповідача [PERSON] ; в порядку поділу 2/5 часток спірної квартири, які є спільним сумісним майном подружжя, визнає за [PERSON] право власності на 1/5 частку квартири, за [PERSON] 1/5 частку квартири. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України, тобто судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог (первісний позов), з позивача в повному обсязі (зустрічний позов). Крім того, суд відповідно до положень ч. 2 ст. 176 ЦПК України вважає за потрібне достягнути з позивача недоплачений при зверненні із зустрічним позовом відповідачем судовий збір в сумі 3303,54 грн на користь держави, оскільки вартість нерухомого майна (квартири) була обрахована ним не на момент пред`явлення позову, при цьому позивачем надано оцінку квартири станом на момент пред`явлення позову, а тому саме вона враховується судом для розрахунку судового збору.

Outcome: partial