Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-17 00:00:00

У жовтні 2024 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ТРИ СУСІДИ 1" (далі по тексту - позивач, ОСББ "ТРИ СУСІДИ 1") звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості зі сплати внесків за утримання будинку та прибудинкової території. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Згідно протоколу № 3 зборів ОСББ "ТРИ СУСІДИ 1" від 03.01.2019 було затверджено кошторис на утримання будинку та його прибудинкової території на рівні 6,95 грн за 1 кв.м. загальної площі квартир та 5,98 грн за 1 кв.м. загальної площі нежитлових приміщень, що перебувають у власності співвласників будинку за 1 календарний місяць. Відповідач споживає надані послуги, однак не здійснює оплату за них в добровільному порядку, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 09.10.2024 складає 21 729,99 грн. На підставі вищевикладеного просить стягнути з відповідача заборгованість та судові витрати. Ухвалою суду від 21.11.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Разом з позовом представником позивача було подано клопотання про витребування доказів з Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" інформацію про зареєстроване право власності та копії правовстановлюючих документів на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11.12.2024 витребувано з Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" інформацію про зареєстроване право власності та копії правовстановлюючих документів на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 27.12.2024 з Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" надійшла інформація про зареєстроване право власності на вказану квартиру. 05.02.2025 від представника позивача надійшло клопотання про зміну адреси відповідача на іншу. Ухвалою суду від 18.02.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено заяву до матеріалів справи, разом з тим при відкритті провадження по справі суд на підставі ч. 6 ст. 187 ЦПК України з`ясував місце реєстрації відповідача. 05.02.2025 від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 18.02.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, клопотання залишено без розгляду та повернуто представнику позивача, в клопотанні відсутнє обґрунтування поважності причини пропуску строку та пропущено стадію для подачі вказаного клопотання. У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав просив задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходило. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що ОСББ "ТРИ СУСІДИ 1"створено загальними зборами співвласників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирих будинків [ADDRESS] відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку". Відповідно до п. 1 розділу 2 Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є належне утримання та використання майна будинку. Відповідно до п. 4 розділу 2 Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є забезпечення належного управління будинком. Згідно протоколу № 3 зборів ОСББ "ТРИ СУСІДИ 1" від 03.01.2019 було затверджено кошторис на утримання будинку та його прибудинкової території на рівні 6,95 грн за 1 кв.м. загальної площі квартир та 5,98 грн за 1 кв.м. загальної площі нежитлових приміщень, що перебувають у власності співвласників будинку за 1 календарний місяць (а. с. 14-16). Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна; співвласники багатоквартирного будинку (далі - співвласники) - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. Згідно з ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», власник квартири зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. При зверненні до суду позивачем пред`явлені вимоги мотивовані тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Для підтвердження даної обставини позивачем було подано клопотання про витребування доказів, а саме копій правовстанолюючих документів на квартиру. Судом було задоволено вказане клопотання та отримано з Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" копію свідоцтва про право власності від 25.10.2004, згідно якого квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а. с. 51). З витягу з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 49). Згідно відповіді № 959475 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію право власності на нерухоме майно за відповідачем не знайдено (а. с. 34). При цьому, за даними електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» відповідач [PERSON] , не значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а. с. 23). Згідно інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 23 зворот). Суд приходить до висновку, що доказів належності квартири [ADDRESS] , на праві власності відповідачу матеріали справи не містять. Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статей 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом статті 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. За замістом статей 51, 175 ЦПК на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень статті 51 ЦПК України та з урахуванням частини п`ятої статті 12 ЦПК України, роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено пунктом 1 частиною першою статті 189 ЦПК та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Відповідно до частин першої, другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. За обставин не надання позивачем належних та допустимих доказів належності відповідачу на праві власності квартири, з утримання якої виник спір, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСББ "ТРИ СУСІДИ 1" до [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати внесків за утримання будинку та прибудинкової території. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходження, забезпеченням доказів. Ухвалою суду від 11.12.2024 суд витребував у Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» інформацію про зареєстроване право власності та копії правовстановлюючих документів на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. 27.12.2024 від Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» на електронну пошту суду разом з витребуваними доказами надійшла квитанція на загальну суму витрат 230,34 грн. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved