Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

13 вересня 2024 року представник ТОВ «ФК «Ейс» адвокат Тараненко А. І. звернувся до Московського районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме заборгованості за кредитним договором № 921980955 від 19 червня 2021 року у розмірі 83490,00\~грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір № 921980955 від 19 червня 2021 року, не надавав своєчасно товариству грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим утворилась зазначена заборгованість. Право вимоги за кредитним договором № 921980955 від\~19 червня 2021 року перейшла від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а у подальшому від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс» згідно умов відповідних договорів факторингів, укладених між цими товариствами. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, встановлено строки для подання заяв по суті справи. 09 жовтня 2024 року до Московського районного суду м. Харкова від [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності. 10 грудня 2024 року до суду надійшли пояснення [PERSON] щодо позовних вимог. У судове засідання сторони не з`явилися, повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини у справі, встановив таке. 19 червня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] за допомогою електронного сервісу, що міститься на сайті www.moneyveo.ua, укладено кредитний договір № 921980955 (далі Договір). За умовами вказаного договору товариство зобов`язалось надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму 22000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцеві відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Кредит надано строком на 30 днів. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 310,25 процентів річних, що становить 0,85 процентів в день від суми кредиту за за кожний день користування ним Дисконтна процентна ставка. На умовах, викладених в п. 1.9.3 договору, до відносин між сторонами застосовуються умови нарахування процентів за ставкою 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним Базова процентна ставка. Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (пункт 4.4.). З копії платіжного доручення від 19 червня 2021 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» здійснено переказ коштів [PERSON] у розмірі 22000,00 грн відповідно до договору № 921980955 від 19 червня 2021 року для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer. Згідно довідки № 07_1/2024 від 06.08.2024, виданої ПАТ КБ «Приватбанк», цим банком було здійснено за дорученням ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» успішний платіж через платіжний сервіс LiqPay на карту [NUMBER] у сумі 22000,00 грн. Також, судом встановлено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 921980955 від 19 червня 2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 152 від 21 вересня 2021 року. 23 лютого 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 23/0224-01, відповідно до умов якого до ТОВ\~«Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 921980955 від 19 червня 2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 23 лютого 2024 року. В подальшому, ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступив ТОВ «ФК «ЕЙС» право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором № 921980955 від 19 червня 2021\~року відповідно до договору факторингу № 17/07/2024 від 17 липня 2024 року. Відповідно до Реєстру боржників від 17 липня 2024 року до Договору факторингу, ТОВ\~«ФК «ЕЙС» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №\~921980955 від 19 червня 2021 року в сумі 83490,00 грн, з яких: 22000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 61490,00 грн прострочені відсотки. Умовами укладених між ТОВ «Манівео швидка фінансова компанія» та ТОВ «Таліон Плюс», а також між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» договорів факторингу було передбачено право фактора розпоряджатись правом вимоги на свій власний розсуд, зокрема, відступати його на користь третіх осіб. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 921980955 від\~19\~червня 2021 року, загальна заборгованість відповідача станом на 21 серпня 2024 року становить 83490 грн, з яких: 22000,00 грн прострочене тіло, 61490,00 грн прострочені відсотки. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1 ст. 633 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній уповноважений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Як вбачається з матеріалів справи, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року боргові зобов`язання за кредитним договором від № 921980955 від 19 червня 2021 року ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору, на час укладення договору відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року. Крім цього, суд звертає увагу, що доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року позивачем не надано. Вбачається також те, що на час укладення договору відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Інформація про [PERSON] як боржника надана у витягу з реєстру прав вимоги № 152 від 21 вересня 2021 року ТОВ «Таліон Плюс», тобто майже через три роки після укладення договору відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Із вказаного слідує, що вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо [PERSON] на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року не було, та сторони не могли передбачити, що 19 червня 2021 року цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем. Отже між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28 листопада 2018 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. За таких підстав суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт переходу до нього права вимоги до відповідача за укладеним договором. Враховуючи, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за Кредитним договором на першому етапі від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора ТОВ «ФК «ЕЙС». Відтак, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання кредиту № 921980955 від 19 червня 2021\~року слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, то на підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed