Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що фактично складає 1253 грн. на місяць, до 1/4 частини щомісячного доходу (заробітку) відповідача. Позовні вимоги про збільшення розміру аліментів обґрунтовує покращенням матеріального становища відповідача, який на даний час є військовослужбовцем Національної Гвардії України, проходить військову службу у військовій частині № [NUMBER] , отримує щомісячне грошове забезпечення та спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки у більшому розмірі. Позивач позбавлена можливості самостійно належним чином забезпечити малолітню дитину матеріально. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Мартинюк Ю.М. не з`явились, від представника позивача до суду надійшла заява, в якій позовні вимоги позивача він підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, провівши розгляд цивільної справи у їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився; про причини неявки суд не повідомив; про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та у встановленому порядку. 27 грудня 2024 року на адресу суду поштовим звязком від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заявленого до нього позову не визнав, вказавши про безпідставність позовних вимог позивача та недоведеність нею підстав для збільшення розміру аліментів. Вказав, зокрема, що позивач не надала доказів про покращення його матеріального стану. Натомість суттєво змінився його сімейний стан 26 жовтня 2024 року він уклав шлюб з [PERSON] , яка ніде не працює, перебуває на його матеріальному забезпеченні. Крім цього, він винаймає житло в м.Одеса, тому не має змоги сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж визначено судовим наказом від 10 січня 2024 року. Крім того, відповідач зазначає, що з моменту їх розлучення він не усувається від допомоги у вихованні та утриманні дитини не тільки матеріально, а й здійснює самостійно купівлю необхідних речей для належного розвитку дитини. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши, проаналізувавши та оцінивши письмові докази, надані сторонами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували між собою у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 2018 року. Ця обставина підтверджується копією рішення Кодимського районного суду Одеської області від 07 вересня 2022 року, що набрало законної сили 03.11.2022 року, та яким шлюб між сторонами був розірваний (а.с.8-9). Ця обставина в розумінні ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Від цього шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії № [NUMBER] від 07 лютого 2019 року (а.с.4). 10 січня 2024 року Кодимський районний суд Одеської області видав судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5). Дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків [PERSON] протягом 4 кварталу 2023 року та першого кварталу 2024 року отримувала дохід в сумі 860 грн., на місяць соціальної допомоги на дитину. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини другої статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, згідно наказу Кодимського районного суду Одеської області від 10 січня 2024 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , стягуються аліменти на утримання доньки Ксенії, розмір яких є мінімальним. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частини третьої\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів\~на утримання\~дитини,\~визначений судовим\~рішенням, не вважається незмінним, про що, зокрема, вказував і Верховний Суд у постанові від 16 червня 2021 року в справі N 643/11949/19. Зокрема, згідно зі\~статтею 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У зв`язку із погіршенням матеріального стану стягувача аліментів, покращенням матеріального становища платника аліментів, а також з інших, передбачених законом підстав, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може являти собою зміну способу їх присудження, зокрема зміну розміру аліментів, визначених у певній твердій грошовій сумі, на аліменти у частці від заробітку (доходу) платника аліментів чи навпаки. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей, зокрема стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі». Так, стаття 182 СК України\~визначає обставини, які враховуються судом при визначення розміру аліментів. Згідно із частиною першою цієї статті, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої\~статті 182 СК України\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини.\~ Крім того, відповідно до частини четвертої\~статті 273 ЦПК України\~якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Судом встановлено, що на день прийняття судом наказу про стягнення аліментів [INFO] - малолітня донька сторін [PERSON] досягла віку 5 років, натомість на даний час їй виповнилось вже 6 років. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум, яким відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» є вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, для дітей віком до 6 років встановлено у розмірі 2563 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3196 гривень. Отже, визначенням на законодавчому рівні прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 років у більшому розмірі ніж прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років, свідчить про збільшення матеріальних потреб дитини у належному утриманні внаслідок самого лише досягнення 6-річного віку. Відповідно, таке збільшення потреб дитини свідчить про погіршення матеріального становища позивача, яка при незмінності розміру свого сукупного доходу, згідно із вищенаведеними положеннями закону має збільшити витрати на утримання дитини щонайменше до рівня прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом також встановлено та не спростовано відповідачем, що на даний час він являється військовослужбовцем Національної гвардії України, отримує стабільне щомісячне грошове забезпечення, яке є достатнім для належного утримання малолітньої доньки у розмірі, більшому ніж визначено судовим наказом від 10 січня 2024 року, який згідно із цим судовим наказом з 01 січня 2025 року складає 1598 грн., тобто 50 % прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років (3096 х 50%). Окрім цього, отримання відповідачем стабільного доходу у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця відповідно до положень статті 183 СК України є підставою для зміни способу стягнення аліментів з фіксованих 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на частину (частку) від його доходу (заробітку). Зазначене вище належить до обставин, які підлягають врахуванню судом при визначенні розміру аліментів на утримання дитини (впливають на такий розмір) і, вочевидь, зміна цих обставин є підставою для зміни раніше визначеного розміру (способу стягнення) аліментів. Таким чином, суд, враховуючи призначення та мету аліментів на утримання дитини, виходячи із системного аналізу вищенаведених положень Конвенції про права дитини,\~Конституції України,\~СК України,\~ЦПК України,\~Закону України "Про охорону дитинства", надаючи відповідь на основне правове питання у розглядуваній справі чи є підстави для зміни розміру аліментів, дійшов висновку, що збільшення потреб дитини у належному утриманні призвело до погіршення матеріального становища позивача, а також наявність у відповідача стабільного доходу (заробітку) є підставою для зміни раніше визначеного судом розміру аліментів на утримання малолітньої дитини сторін з фіксованих 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на частину (частку) від доходу (заробітку) відповідача, оскільки раніше визначений розмір аліментів не забезпечує гармонійного розвитку дитини. При цьому, не заслуговують на увагу покликання відповідача на зміну його сімейного стану внаслідок укладення ним нового шлюбу та, як наслідок, необхідність забезпечення дружини, яка ніде не працює, оскільки відповідачем не надано жодних доказів, що його дружина у новому шлюбі є непрацездатною, позбавлена можливості працювати та перебуває на його утриманні як непрацездатна особа. Зокрема, до такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20. Крім цього, у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 зазначається, що зміна сімейного стану платника аліментів, навіть якщо таке дійсно має місце, не є обставиною, яка впливає на розмір аліментів. Варто також наголосити, що факт відсутності у батька можливості надавати дитині відповідного розміру утримання, на що покликається відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Така обставина не звільняє батьків від обов`язку щодо належного утримання дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20). Крім того, посилання відповідача на ту обставину, що він додатково забезпечує дитину необхідними речами, крім матеріального забезпечення, не може звільняти його від обовязку по сплаті аліментів на утримання дитини у встановленому законом розмірі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Отже, у зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача.

Outcome: approved