Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Позивач ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (далі по тексту - ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду з вказаним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 23.01.2015 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] укладено кредитний договір № 26259019550620, на підставі якого відповідачу було видано кредитну картку з кредитним лімітом в розмірі 3000,00 грн., який пізніше було збільшено до 55 400,00 грн. 19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесан Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ», яке є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». Як зазначає позивач, у зв`язку із порушенням умов сплати кредиту відповідачем станом на 30.04.2024 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 94 517,25 грн., з яких: 55 351,13 грн. - заборгованість за кредитом; 39 166,12 грн. - заборгованість по процентам. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість у сумі 94517,25 грн., а також судові витрати по справі в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Скрипки О.І. від 28.06.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явився, причини неявки суду не повідомив. В матеріалах справи містяться клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині тіла кредиту. Проти вимог про стягнення відсотків заперечував, вважаючи стягнення відсотків в період воєнних дій безпідставним. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 23.01.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 26259019550620, відповідно до якого відповідач отримав кредитну карту із кредитним лімітом у розмірі 3000,00 грн., який згодом було збільшено до 55 400,00 грн. 19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилось шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ». Судом встановлено, що банк виконав свої зобов`язання і надав відповідачу кредитні кошти. Однак, відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором і допустив заборгованість з повернення кредиту та процентів. Станом на 30.04.2024 року внаслідок невиконання своїх зобов`язань за кредитним договором у відповідача утворилась заборгованість в загальному розмірі 94 517,25 грн., з яких: 55 351,13 грн. - заборгованість за кредитом; 39 166,12 грн. - заборгованість по процентам. 01.05.2024 року позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу про виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, однак добровільно заборгованість відповідачем не погашена. Відповідно до ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно ст.ст. 509 ч.1, 526 ч.1, 527 ч.1, 530 ч.1, 610 ч.1, 612 ч.1 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору, позивач просив задовольнити його вимоги. Відповідач позовні вимоги в частині заборгованості за тілом кредиту визнав. З урахуванням наявних доказів у справі, визнання відповідачем позову в частині основної заборгованості, суд приходить до висновку обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 55 351,13 грн. Що ж стосується заперечення відповідача проти стягнення з нього відсотків, то наданий позивачем розрахунок заборгованості сумнівів не викликає, а зауваження відповідача носять загальний, неконкретизований характер, окрім посилань на безпідставність стягнення відсотків на час війни. Суд враховує, що 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан, який продовжувався Указами Президента України і діє по цей час. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання( невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також Законом № 2120-ІХ від 15.03.2022 року внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до п.6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. З урахуванням наведеного, враховуючи, що наданий розрахунок процентів відповідає умовам кредитного договору та чинному законодавству, а укладений між сторонами договір не є договором про споживчий кредит, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і в цій частині. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а тому стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 94 517,25 грн., з яких: 55 351,13 грн. - заборгованість за кредитом; 39 166,12 грн. - заборгованість по процентам. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved