Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.03.2017 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №С11.190.74214, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит на поточні потреби в сумі 17 900 грн. до 11.03.2024. ПАТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором виконало, разом з тим, відповідачка у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконувала, в результаті чого у [PERSON] станом на 19.12.2023 утворилась заборгованість за кредитним договором №С11.190.74214 від 11.03.2017 у сумі 49 330,91 грн., яка складається з: 15 564,79 грн. - заборгованість за основним боргом (тілом кредиту); 33 766,12 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Крім того, 27.03.2018 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №Z02.00606.003807918, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит на поточні потреби в сумі 100 000 грн. строком до 27.03.2023. ПАТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, разом з тим, відповідачка у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у [PERSON] станом на 19.12.2023 утворилась заборгованість за кредитним договором №Z02.00606.003807918 від 27.03.2018 у сумі 173 214,78 грн., яка складається з: 75 574,30 грн. - заборгованість за основним боргом (тілом кредиту); 4 960,48 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 92 680 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. 19.12.2023 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено Договір факторингу №19/12-2023 відповідно до якого до ТОВ «Оптіма Факторинг» перейшло право вимоги за договорами кредиту, у тому числі і за договорами №С11.190.74214 від 11.03.2017, №Z02.00606.003807918 від 27.03.2018 укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу №22/12-2023, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» перейшло право за договорами кредиту, у тому числі і за договорами №С11.190.74214 від 11.03.2017, №Z02.00606.003807918 від 27.03.2018 укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] . З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором №С11.190.74214 від 11.03.2017 у сумі 49 330,91 грн., яка складається з: 15 564,79 грн. - заборгованості за основним боргом (тілом кредиту); 33 766,12 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом, за кредитним договором №Z02.00606.003807918 від 27.03.2018 у сумі 173 214,78 грн., яка складається з: 75 574,30 грн. - заборгованості за основним боргом (тілом кредиту); 4 960,48 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 92 680 грн. - заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями, витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 338,18 грн. та витрати на професійну правничу допомогу - 14 000,00 грн. Ухвалою суду від 02.09.2024 відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Судом в ухвалі зазначено, що відповідач протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі має право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи його заперечень, який повинен відповідати положенням ст. 178 ЦПК України. Відзив на позов до суду не надійшов, у зв`язку з чим суд розглянув справу на підставі наявних у ній документів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 11.03.2017 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду обслуговування кредитної картки №С11.190.74214 (надалі - Кредитний договір). Відповідно п. 3 кредитного договору банк надає клієнту кредит шляхом встановлення кредитної відновлюваної кредитної лінії по рахунку. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн. Ліміт кредитної лінії доступний клієнту на момент укладення угоди 17 900,00 грн. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00 % річних. Крім того, 27.03.2018 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №Z02.00606.003807918. Згідно пункту 1.1. кредитного договору банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 100 000 грн.,а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Відповідно до пункту 1.2 банк надає кредит строком на 60 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування за призначенням. Згідно з пунктом 1.3. договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 1,99% річних від неповернутої суми кредиту. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором (п. 1.4 Договору). На підставі укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] договору, відповідач отримала кредит в розмірі 100 000 грн., що підтверджується випискою з позичкового рахунку відповідача № [NUMBER] .00606.003807918, з якої вбачається, що вказану суму було перераховано на рахунок [NUMBER] . 19.12.2023 між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено Договір факторингу №19/12-2023 відповідно до якого до ТОВ «Оптіма Факторинг» перейшло право за договорами кредиту, у тому числі і за кредитними договорами №С11.190.74214 від 11.03.2017 та №Z02.00606.003807918 від 27.03.2018, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого, до ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» перейшло право за договорами кредиту, у тому числі за договорами №С11.190.74214 від 11.03.2017, №Z02.00606.003807918 від 27.03.2018, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 19.12.2023, який наданий позивачем, розмір заборгованості відповідачкит [PERSON] за кредитним договором №С11.190.74214 від 11.03.2017 становить 49 330,91 грн., яка складається з: 15 564, 79 грн. - заборгованість за основним боргом (тілом кредиту); 33 766,12 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, за кредитним договором №Z02.00606.003807918 від 27.03.2018 становить 173 214,78 грн., яка складається з: 75 574,30 грн. - заборгованість за основним боргом (тілом кредиту); 4 960,48 грн. - заборгованість за нарахованими несплаченими відсотками, 92 680 грн. - заборгованість на нарахованими та несплаченими комісіями. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ст.6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У ході розгляду справи стороною позивача доведено те, що позивач на даний час є законним правонаступником стягувача за укладеними договорами, боржником за якими є відповідачка [PERSON] . Стороною відповідача наданий позивачем розрахунок не спростовано, як і не надано доказів належного виконання договірних зобов`язань та сплати коштів в добровільному порядку. З виписки по рахунку [PERSON] за кредитним договором №С11.190.74214 від 11.03.2017 за період з 11.03.2017 по 19.12.2023 вбачається, що відповідачка активно користувалася кредитними коштами, періодично вносила кошти на погашення кредитної заборгованості, останній платіж нею здійснено 27.02.2020 (а.с.22-34). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, у [PERSON] за кредитним договором №С11.190.74214 від 11.03.2017 станом на 06.06.2024 наявна заборгованість у загальному розмірі 49 330,91, з яких: 15 564,79 грн - заборгованість за основним боргом; 33 766,12 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками (а.с. 35). Судом було встановлено, що відповідачка не належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором та відповідно до умов договору відступлення права вимоги, а також розрахунків заборгованості станом на 19.12.2023 сума боргу [PERSON] перед новим кредитором ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» за кредитним договором №С11.190.74214 від 11.03.2017 становить 49 330,91 грн., яка складається з: 15 564, 79 грн. - заборгованість за основним боргом (тілом кредиту); 33 766,12 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №Z02.00606.003807918 від 27.03.2018, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] суд зазначає наступне. З виписки по рахунку [PERSON] за кредитним договором №Z02.00606.003807918 від 27.03.2018 за період з 27.03.2018 року по 19.12.2023 року встановлено, що відповідачка періодично вносила кошти на погашення кредитної заборгованості, на загальну суму 101 292,74 грн., останній платіж нею здійснено 10.03.2020. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, у відповідачки [PERSON] за кредитним договором №Z02.00606.003807918 від 27.03.2018 станом на 19.12.2023 наявна заборгованість у загальному розмірі 173 214,78 грн, з яких: 75 574,30 грн - заборгованість за основним боргом; 4 960,48 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 92 680 грн. прострочена плата за обслуговування кредиту. Отже, заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку та довідкою - розрахунком заборгованості станом на 19.12.2023 року. З урахуванням встановленого, суд вважає, що [PERSON] взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк, кошти не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням у розмірі 75 574,30 грн та відсотками у розмірі 4 960,48 грн. Разом з тим, при визначенні остаточної суми грошових коштів, що підлягає стягненню з [PERSON] на погашення заборгованості суд враховує таке. Позивач також просив стягнути з відповідачки заборгованість за простроченою платою за обслуговування кредиту у розмірі 92 680 грн. Оскільки, відповідно до умов кредитного договору від 27.03.2018, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, зроблено наступний правовий висновок: «10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Пунктом 1.4 кредитного договору №Z02.00606.003807918 від 27.03.2018 [PERSON] встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Розмір плати за обслуговування кредиту визначений у пункті 1.6 кредитного договору №Z02.00606.003807918 від 27.03.2018 (у графіку щомісячних платежів) та змінюється залежно від погашення кредиту: перший платіж за обслуговування кредиту становить 3520 грн., останній - 1 750 грн. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. При цьому одночасно пунктом 3.2.4. кредитного договору визначено, що позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися позичальнику за законом. Зміст пункту 3.2.4. кредитного договору контекстуально дублює положення пункту 1.4 кредитного договору в розрізі послуг щодо надання інформації за кредитом (розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості, тощо), але в пункті 3.2.4. кредитного договору безоплатно, а в пункті 1.4 кредитного договору - з оплатою наданих послуг. Фактично на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць послуги з надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, мають оплатний характер, що суперечить як змісту пункту 3.2.4. кредитного договору, так і вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між [PERSON] та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Тому, положення укладеного між сторонами кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. В зв`язку з вищезазначеним вимога позивача про стягнення заборгованості за простроченою платою за обслуговування кредиту у розмірі 92 680 грн. задоволенню не підлягає. Пунктом 4 паспорту споживчого кредиту передбачено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,65 % середньомісячно від початкової суми кредиту, загальний розмір якої, згідно додатку до Паспорта споживчого кредиту - Графіку щомісячних платежів за кредитним договором, п. 6.1 кредитного договору за весь термін кредитування становить 158 100 грн. Згідно статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно абзацу 2 частини п`ятої статті 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно із пунктом 5 паспорту споживчого кредиту до договору встановлено, що сума щомісячного платежу позичальника становить 4402,29 грн., крім останнього, який складає 4437,82 грн. та складається з платежу на погашення суми кредиту, платежу за користування кредитом та плати за обслуговування кредитом. Загальна сума процентів за користування кредитом за весь термін кредитування становить 6 072,93 грн. Загальний розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості за весь термін кредитування встановлено 158 100 грн. Отже, з урахуванням нікчемності умови кредитного договору про внесення плати за обслуговування кредитної заборгованості загальну вартість кредиту слід визначити у розмірі 106 072,93 грн.(100 000 грн. + 6 072,93 грн.) Як уже було встановлено раніше, згідно з випискою по рахунку, позичальниця внесла платежі на загальну суму 101 292,74 грн. Частина вказаних грошових коштів позивачем нараховувались на стягнення заборгованості по комісії за наданим кредитом. Тобто, з урахуванням здійснених [PERSON] платежів на загальну суму 101 292,74 грн, прострочена заборгованість за кредитним договором підлягає перерахунку. Відповідно до статті 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. За наведених обставин, оскільки положення кредитного договору в частині сплати відповідачем суми комісії за надання кредиту є нікчемними, зараховані позивачем в рахунок погашення комісії за надання кредиту, мають бути зараховані на погашення процентів та основної заборгованості, що відповідає положенню статті 534 ЦК України. Оскільки, судом встановлено, що розмір заборгованості [PERSON] за тілом кредиту та відсотками становить 106 072,93 грн., відповідачкою сплачено 101 292,74 грн., з якої в першу чергу зараховується на погашення процентів (101 292,74 - 6 072,93 = 95 219,81), а залишок у розмірі 95 219,81 грн. на погашення основної заборгованості (100 000-95 219,81 =), отже на користь позивача підлягає стягненню залишок заборгованості за простроченим боргом кредитного договору №Z02.00606.003807918 від 27.03.2018 у розмірі 4 780,19 грн. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вбачає необхідним позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №С11.190.74214 від 11.03.2017 у розмірі 49 330,91 грн., яка складається з: 15 564, 79 грн. - заборгованість за основним боргом (тілом кредиту); 33 766,12 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, заборгованість за кредитним договором №Z02.00606.003807918 від 27.03.2018 у розмірі 4 780,19 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом. Відповідно до чч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 28.09.2021 між позивачем та адвокатським об`єднанням «ПРАВОВИЙ ДІАЛОГ» укладено договір про надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача до суду надано: договір про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021 укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал» та Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог», відповідно до п. 3.1, якого сторони погодили, що клієнт сплачує на користь Об`єднання винагороду за підготовку та подання однієї позовної заяви згідно реєстру боржників 2000 грн. Додатковою угодою № 11 від 23.05.2024 до даного договору сторони п. 3.1 Договору доповнили підпунктом 3.1.9, відповідно до якого за Договором про надання правової допомоги, що полягає у вчиненні Об`єднанням дій, передбачених п.1.1.1. цього Договору за реєстром згідно Акту №19 від 23.05.2024 приймання реєстру боржників, клієнт сплачує на користь Об`єднання винагороду у розмірі 7 000 грн. за підготовку та подання однієї позовної заяви згідно реєстру боржників. Відповідно до акту №19 прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором №28092021-1 від 28.09.2021 про надання правової допомоги кількість переданих боржників 26, зокрема відповідачка [PERSON] вказана двічі, як боржник за двома кредитними договорами. Як зазначено в акті № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 12.06.2024, відповідно до п. 3.1.9 Договору клієнт сплачує на користь Об`єднання в розмірі 7000 грн. за підготовку та подання однієї позовної заяви. Відповідно до п. 2 цього акту Об`єднанням, зокрема підготовлено проект позовних заяв до суду в кількості 26 справ відповідно до реєстру боржників, відповідачка [PERSON] є боржником за двома кредитними договорами, розмір винагороди визначено по 7 000 грн., як за підготовлені до суду дві позовні заяви на суму 14 000 грн. Послуги за договором №28092021-1 від 28.09.2021 про надання правової допомоги, відповідно до Акту приймання-передачі №1 від 12.06.2024 у тому числі за надання правової допомоги у вказаній справі були оплачені позивачем, що підтверджується платіжною інструкцією № 760 від 13.06.2024. Відповідачка [PERSON] хоч і є боржником за двома кредитними договорами, однак заборгованість за цими договорами, позивач просить стягнути в межах однієї позовної заяви, поданої до суду. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова КГС ВС від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17 та постанова Верховного Суду від 30.01.2023 №910/7032/17). Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд в постанові від 07.02.2022 у справі № 910/20792/20. Враховуючи вищезазначене, оскільки позивачем подано до суду одну позовну заяву про стягнення з [PERSON] заборгованості за двома кредитними договорами, суд вважає документально підтвердженими витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн., тобто за подання до суду однієї позовної заяви, як і узгоджено між ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал» та Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог» Додатковою угодою № 11 від 23.05.2024. Суд вважає таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї категорії справ та з метою уникнення можливості неправомірного збагачення позивача за рахунок відповідача. Оскільки, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал» було задоволено частково на 24,3% від пред`явлених позовних вимог, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 1 701 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги задоволені на 24,3%, то і сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача складає 811,17 грн.

Outcome: partial