Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі в землях колективної власності АПАК «Оранта» Новоборівської селищної ради, яке успадковане [PERSON] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилась спадщина, що складається з права на земельну частку (пай) в землях колективної власності АПАК «Оранта» Новоборівської селищної ради Житомирського району Житомирської області. Проте, відсутні відомості про видачу сертифіката на земельну частку (пай) та державного акта на право власності на земельну ділянку. Спадщина після смерті [PERSON] прийнята його дружиною [PERSON] , яка померла [INFO] , однак вона не оформила належним чином право на земельну частку (пай). Позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON] . Звернувшись до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) в землях колективної власності АПАК «Оранта», оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21 січня 2025 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. 23.01.2025 від Новоборівської селищної ради Житомирського району надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника. Зазначено, що позовні вимоги відповідач визнає. Ухвалою суду від 10.02.2025 відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову у цивільній справі, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та представник відповідача не з`явились, сторонами заявлено клопотання про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , про що свідчить копія запису акта про шлюб №19 від 10.1946 року та копія довідки Державного архіву Житомирської області від 17.12.2024 (а.сп.19). [INFO] помер [PERSON] , відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.сп.8). На день смерті [PERSON] проживав разом з дружиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] фактично прийняла спадщину після померлого [PERSON] шляхом управління і володіння спадковим майном, а саме: розпорядження особистими речами спадкодавця, обробляла земельну ділянку, вчиняла ремонт у будинку. Зазначене підтверджується довідками Новоборівської селищної ради від 17.09.2024 та 18.09.2024 (а.сп.22). Згідно з інформацією, яка надана Черняхівською державною конторою 22.12.2023, відсутні відомості про заведення спадкової справи після смерті [PERSON] , відповідно до алфавітних книг спадкових справ за 1996-2004 роки (а.сп. 21). [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.сп.23). [PERSON] була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] (довідки Новоборівської селищної ради від 10.01.2019 а.сп.24). 24.11.2023 приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіною Н.Д. заведено спадкову справу №166/2023 щодо майна спадкодавця [PERSON] (а. сп. 26). Згідно з листом приватного нотаріусу Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіної Н.Д. від 12.01.2024 [PERSON] прийняв спадщину щодо майна спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , відповідно до рішення Володарсько-Волинського районного суду від 28.09.2023 у справі №276/1593/23 (а.сп. 25). Крім того, факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 11.12.2023 №1391 та №1392 (а.сп. 27-28). Статтею 15\~Цивільного кодексу\~України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі\~ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 5\~ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.\~\~ Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до вимог\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Згідно пунктів 1, 4, 5\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~(в редакції 2003 року) цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.\~\~\~\~\~\~ Відповідно до п.1\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7\~роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Таким чином, оскільки на час смерті спадкодавця: [PERSON] , який помер [INFO] , діяв Цивільний Кодекс УРСР\~(в редакції 1963 року), то судом при вирішенні частини даного спору, застосовуються його відповідні положення. Відповідно до\~статті 525 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в\~статті 21 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.\~\~ Статтею\~529\~ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Статтею 534\~ЦК УРСР\~визначенокожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) дній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців а законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном та проживала разом з ним за однією адресою, а тому прийняла спадщину, з огляду на положення ст.\~529,\~530 ЦК УРСР\~в редакції 1963 року. У свою чергу, [PERSON] прийняв спадщину щодо майна спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , відповідно до рішення Володарсько-Волинського районного суду від 28.09.2023 у справі №276/1593/23. 12 січня 2024 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіною Н.Д. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) в землях колективної власності АПАК «Оранта», у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа (лист - а.сп. 7). На запит приватного нотаріуса 12.08.2024 відділом №1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Житомирській області повідомлено, що відповідно до списку громадян, власників сертифікатів на земельну частку (пай) АПАК «Оранта» с.Кропивня з присвоєними кадастровими номерами, який входить до складу наявної у відділі №1 «Проектно-технічної документації із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), та складання державних актів, на право власності на земельні ділянки громадянам, із земель колективної власності реформованого АПАК «Оранта» Кропивнянської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області», розробленої ДП «Поліськгеодезкартографія» в 2004 році, зазначено, що за № 211 значиться [PERSON] . Вказане також підтверджується копією відповідного списку (а. сп. 9-11). Також у відповіді на запит вказано, що відповідно до записів у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалися Володарсько-Волинською райдержадміністрацією по Кропивнянській сільській раді відсутній запис щодо реєстрації сертифіката на право на земельну частку (пай) гр. [PERSON] . Відповідно до наявних у відділі №1 Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, відомості щодо реєстрації державного акта на право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кропивнянської сільської ради за гр. [PERSON] , відсутні. 10.01.2005 розпорядженням голови Володарсько-Волинської районної державної адміністрації №11 затверджено протокол зборів власників земельних часток (паїв) реформованого АПАК «Оранта» Кропивнянської сільської ради про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі (копія розпорядження - а.сп. 12). Згідно з копією архівної довідки, виданої 15.02.2024 архівною установою Хорошівської селищної ради, в документах, переданих на зберігання відсутні дані щодо АПАК «Оранта», тому підтвердити стаж роботи по [PERSON] неможливо (а.сп.14). Згідно з частиною першою, другою\~статті 2 Закону України від 05 червня 2003 року №899-IV«Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до\~Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно зі статтями\~22,\~23 ЗК України\~(в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Під час вирішення спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин\~Земельного кодексу України,Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) в разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Разом з тим, на підтвердження вказаних обставин, позивачем суду не надано доказів, які б свідчили, що [PERSON] працював в АПАК «Оранта» та був членом цього підприємства. Крім того, в матеріалах справи відсутня копії відповідного державного акта на право колективної власності на землю та списку до цього державного акта, які б могли підтвердити, що [PERSON] був включений в цей список та мав право на земельну частку (пай). Що стосується інформації, наданої відділом №1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, то суд враховує, що відомості про [PERSON] надано приватному нотаріусу на основі списку громадян, власників сертифікатів на земельну частку (пай) АПАК «Оранта» с.Кропивня з присвоєними кадастровими номерами, який входить до складу наявної у відділі №1 «Проектно-технічної документації із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), та складання державних актів, на право власності на земельні ділянки громадянам, із земель колективної власності реформованого АПАК «Оранта» Кропивнянської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області», розробленої ДП «Поліськгеодезкартографія» в 2004 році. Разом з цим, інформації щодо державного акта на право колективної власності на землю та списку до цього державного акта не надано. У свою чергу, відповідно до копії списку громадян, власників сертифікатів на земельну частку (пай) АПАК «Оранта», за № 211 значиться [PERSON] з відміткою «помер», а відомості про номер сертифікату на земельну частку (пай), кадастровий номер відсутні. Крім цього, врахування підлягає й той факт, що «Проектно-технічна документація із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), та складання державних актів, на право власності на земельні ділянки громадянам, із земель колективної власності реформованого АПАК «Оранта» Кропивнянської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області» була розроблена ДП «Поліськгеодезкартографія» у 2004 році, тоді як [PERSON] помер у 1996 році. Відповідно до ч. 1\~ст. 25 ЦК України\~здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну првоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті ( ч. 4\~ст. 25 ЦК України). З огляду на наведене, відсутні докази того, що [PERSON] за життя був включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами наявність права на земельну частку (пай) в землях колективної власності АПАК «Оранта» Новоборівської селищної ради Житомирського району Житомирської області. З урахування викладеного вище, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed