Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом до\~\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні мотивовано тим, що відповідно до укладеного електронного договору № 869646 про надання споживчого кредиту від 08.07.2023 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «Селфі Кредит», відповідач отримав кредит в сумі 5 000 грн. 00 коп., загальним строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом. У зв`язку з невиконанням узятих на себе зобов`язань, перед первісним кредитором утворилась заборгованість в сумі 27 880 грн., яку ТОВ «Селфі Кредит» за договором факторингу № 01022024-1 від 01.02.2024 року відступило для ТОВ Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Право вимоги на указану суму за договором № 869646 позивач набув 01.02.2024 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань у встановленому договором порядку та строки, станом на день звернення до суду [PERSON] має заборгованість в сумі 27 880 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 13.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 10.02.2025 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача, в якому він просив задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечив. Розгляд справи просив проводити у відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] , повторно в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою та адресою, вказаною у позовній заяві. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Так, відповідно до укладеного електронного договору № 869646 про надання споживчого кредиту від 08.07.2023 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Селфі Кредит», відповідач отримав кредит в сумі 5 000 грн. 00 коп. загальним строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом.( п.1.3, п.1.4 кредитного договору). Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку на карту позичальника № [NUMBER] , емітовану банком України. Пунктом 1.5.1. Кредитного договору встановлено, що стандартна процентна ставка складає 2,2 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. цього договору. Згідно п. 1.7 - 1.8 Кредитного договору орієнтовна реальна річна процента ставка на дату укладення договору становить 141849.48% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору складає 44 600 грн. Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору, заборгованість за тілом кредиту та відсотками у встановлений строк не погасив. Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 01.02.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір факторингу № 01022024-1, відповідно до якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру (в тому числі за кредитним договором № 869646, укладеним з [PERSON] ), в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Таким чином ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є правонаступником позикодавця ТОВ «Селфі Кредит» за Кредитним договором №869646 від 08.07.2023 року укладеним з [PERSON] . Згідно з Детальним розрахунком заборгованості за Кредитним договором №869646 від 08.07.2023 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» становить в сумі 27 880 грн. 00 коп., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 5 000 грн. 00 коп.; заборгованість за відсотками - 22 880 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, адреса електронної пошти), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, ним до суду не надано. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договору та отримання кредитних коштів, до суду не надано. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачеві відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості. З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених у справі обставин, суд вважає, що відповідач, отримавши обумовлену у кредитному договорі суму, належним чином не виконав взяті на себе кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підтверджується письмовими доказами та підлягає стягненню з позичальника на користь позивача. Відповідач відзив з відповідними доказами із запереченнями проти позову та в спростування доводів позивача до суду не подав. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати в розмірі сплаченого судового збору 2 422 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved