Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

адвокат Шульженко Д.Ю. в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення нею повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04 вересня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського РУЮ м. Донецька в книзі реєстрації було зроблено відповідний актовий запис № 437. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . 08 серпня 2012 року рішенням Калінінського районного суду міста Донецьк Донецької області у справі № 0522/4105/2012 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що зроблено актовий запис № 437. Питання щодо місця проживання дитини та стягнення аліментів на її утримання судом не вирішувалось. 01 грудня 2012 року [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку зареєструвала новий шлюб з [PERSON] , про що було зроблено відповідний актовий запис № 600, та змінила прізвище на [PERSON] . 27 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського РУЮ м. Донецьк в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис № 859. У зв`язку з цим [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей донька [PERSON] та син [PERSON] , [INFO] . З початку військової агресії з боку рф у 2014 році спільна дитина сторін [PERSON] фактично проживала зі своїм батьком у [ADDRESS] . Після початку воєнних дій та запровадження воєнного стану у лютому 2022 року позивач разом з дружиною та дітьми були вимушені виїхати у Німеччину. Так, у цій країні вся родина має дозвіл на проживання та проживали за адресою: [ADDRESS] , де для неї існують всі належні умови проживання. [PERSON] ходить до школи, має друзів, забезпечена всіма необхідними особистими речами, має окрему кімнату. Поряд з цим зазначає, що з 2014 року відповідач проживає на тимчасово окупованій території. З цього часу вона бачилась з донькою в середньому один раз на рік. А з початку повномасштабного вторгнення рф у лютому 2022 року і до цього часу спілкування матері з донькою припинилось зовсім. Саме батько повністю утримує доньку, забезпечуючи її всім необхідним для нормального життя та розвитку. Абсолютно всі витрати на харчування, одяг, навчання, медичне обслуговування позивач як батько покриває виключно за власний рахунок. Мати жодну матеріальну допомогу дитині не надає, не бере ніякої участі у вихованні та утриманні дитини. Окрім відсутності фінансової підтримки, відповідач зовсім не цікавиться життям доньки, а саме не спілкується з дитиною, не знає про її успіхи чи труднощі в школі, не підтримує її морально та не бере будь-якої іншої участі у її вихованні. Фактично усі обов`язки щодо виховання, забезпечення та піклування про доньку батько виконує самостійно, в той час як роль рідної матері в житті дитини повністю відсутня. З огляду на вищевикладене просить позов задовольнити. Ухвалою судді Перечинського районного суду від 27 грудня 2024 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом представника [PERSON] - адвоката Шульженка Дениса Юрійовича до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - орган опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, її розгляд постановлено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, а також залучено орган опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області до участі у даній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, який зобов`язано виконати вимоги ч. 5 ст. 19 СК України. Ухвалою суду від 17 січня 2025 року підготовче провадження у даній цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечив. Одночасно зазначив, що з 2014 року донька [PERSON] проживає з ним, його дружиною та дітьми, тоді як відповідач залишилась на окупованій території, а наразі проживає у Краснодарі. За період проживання дитини з ним він постійно намагався утримати зв`язок матері з донькою, однак відповідач бачила її максимально один раз на рік. Він розумів, що з моменту вторгнення рф на Україну мати не зможе приїхати і провідати дитину, тому влітку 2024 року запропонував [PERSON] провести разом з донькою хоча б місяць у Стамбулі (Туреччина), щоб не розірвати зв`язок між ними, проте відповідач відмовилася. У телефонному режимі він повідомив відповідача про звернення до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав, однак навіть це ніяким чином не вплинуло на її ставлення до виконання батьківських обов`язків. Представник позивача - адвокат Шульженко Д.Ю. у судовому засіданні також просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та звернув увагу на те, що йому відома практика Верховного Суду у разі, якщо відповідач заперечує проти позбавлення батьківських прав, тобто бажає спілкуватися з дитиною та утримувати таку. Однак у даній справі ситуація є відмінною. Так, позивач не чинить перешкод відповідачу як матері дитини, а навпаки - всіляко намагається навести контакт між ними, однак мати повністю ухилилася від виконання батьківських обов`язків. До того ж, позбавлення матері батьківських прав не позбавляє її можливості у майбутньому, у разі вчинення активних дій, поновити такі права. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила, відзив не подала, а тому суд зі зголи позивача та його представника ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280-282 ЦПК України. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області як третьої особи [PERSON] не заперечила проти задоволенні позовних вимог, при цьому посилаючись на висновок органу опіки та піклування Перечинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав матері відносно дитини, затверджений рішенням виконавчого комітету цієї ж міської ради від 16 січня 2025 року № 7 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування Перечинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав матері відносно дитини». Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від якого у них [INFO] народилася донька [PERSON] (а. с. 27). Рішенням Калінінського районного суду міста Донецька Донецької області від 08 серпня 2012 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено - шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 04 вересня 2004 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського РУЮ м. Донецька, про що в книзі реєстрації було зроблено відповідний актовий запис № 437 розірвано; прізвище позивача [PERSON] , [INFO] , залишено без змін (а. с. 28-30). Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Першого грудня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 600 (а. с. 31). Також суд встановив, що 27 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 859 (а. с. 32). Від даного шлюбу у них [INFO] народилися донька [PERSON] та син [PERSON] (а. с. 33, 34). Згідно Договорів безоплатної оренди квартири від 15 червня 2017 року та 15 червня 2020 року, у період з 20 червня 2017 року по 20 червня 2023 року позивач [PERSON] орендує для проживання разом з дружиною [PERSON] , [INFO] , донькою [PERSON] , [INFO] , донькою [PERSON] та сином [PERSON] , [INFO] , квартиру [ADDRESS] (а. с. 44-46, 47-49). З характеристики № ВЗ-0006 від 06 лютого 2023 року, наданої ОСББ «Анни Ахматової 22», вбачається, зокрема, що [PERSON] , [INFO] , зі своєю сім`єю: дружиною [PERSON] і трьома дітьми - доньками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та сином [PERSON] , [INFO] , з 2017 року проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 69). Згідно характеристики Середнього загальноосвітнього закладу «Слов`янська гімназія» Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 32/02-02 від 16 лютого 2023 року, [PERSON] з 2021 року навчається у вказаному закладі з 2021 року (а. с. 43). Як видно з характеристики ГО «Дитячо-юнацький клуб спортивного танцю «Ольтіма» № 1/2023 від 09 січня 2023 року, [PERSON] є членом спортивного бального танцю « [PERSON] » з 2015 року. Батько [PERSON] , [INFO] , та мачуха [PERSON] , [INFO] , приділяють належну увагу вихованню доньки (а. с. 42). Крім цього, встановлено, що позивач [PERSON] разом з дружиною [PERSON] та дітьми [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] має дозвіл на проживання у Німеччині, де проживають за адресою: [NUMBER] Nurnberg Zirkelschmiedsgasse 28 (а. с. 41, 50-64). Як вбачається з довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 23 грудня 2024 року № 2110-7002180733 та від 26 грудня 2024 року № 2110-7002180749, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , фактично проживають у [ADDRESS] (а. с. 92, 93). З акту обстеження умов проживання від 23 грудня 2024 року вбачається, що на підставі письмової заяви [PERSON] від 26 листопада 2024 року з метою обстеження житлово-побутових умов начальником служби ССД [PERSON] , головним спеціалістом ССД [PERSON] та інспектором сектору ювенальної превенції [PERSON] проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , де проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [INFO] (батько дитини), та [PERSON] , [INFO] . Житло розміщене на 1 поверсі двоповерхового будинку та складається з двох кімнат. Умови проживання задовільні. Для дитини створено усі умови для повноцінного виховання та розвитку (а. с. 113-114). Крім цього суд встановив, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої доньки [PERSON] , що підтверджується висновком органу опіки та піклування Перечинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав матері відносно дитини, затвердженим рішенням виконавчого комітету цієї ж міської ради від 16 січня 2025 року № 7 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування Перечинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав матері відносно дитини», в резолютивній частині якого уповноважений орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , місце обліку як внутрішньо переміщеної особи: [ADDRESS] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] (а. с. 123-128). Із висновку органу опіки та піклування також вбачається, що з матір`ю дитини [PERSON] - [PERSON] службою у справах дітей Перечинської міської ради вдалося вийти на зв`язок через пропрієтарний месенджер WhatsApp, де остання заперечувала проти позбавлення її батьківських прав та повідомила, що на момент розмови знаходиться на території суб`єкту рф, а сам в Краснодарському краю. Мати дитини влаштувала своє особисте життя, про що свідчить свідоцтво про шлюб видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьк від 01 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу прізвище жінки [PERSON] ). [PERSON] надав до служби у справах дітей Перечинської міської ради довідку від ТОВ «ТВОЄ РІДНЕ МІСТО» від 22 листопада 2024 року №101/2024 про те, що він дійсно працює в даному товаристві і на даний момент займає посаду менеджера з маркетингу та має офіційний дохід за період з 27 вересня по 22 листопада 2024 року, який складає 16 300,00 грн. На запит служби у справах дітей Перечинської міської ради 03 грудня 2024 року № 453/19-11 щодо обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації була надана відповідь та акт обстеження умов проживання № 165 від 09 грудня 2024 року, де встановлено, що за цією адресою розташований хостел в нежитловому приміщенні на території церкви «Служба пробудження», який є власністю церкви. Спеціалістами служби було проведено бесіду з комендантом хостела [PERSON] , яка працює там з 2018 року, де під час бесіди з останньою з`ясовано, що про громадянку [PERSON] їй нічого не відомо і за даною адресою проживає інша особа [PERSON] , [INFO] . 23 грудня 2024 року начальником служби у справах дітей Перечинської міської ради Рашкі Г.А., головним спеціалістом служби у справах дітей Перечинської міської ради [PERSON], інспектором сектору ювенальної превенції [PERSON] було складено акт обстеження умов проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де встановлено, що батько разом з дочкою проживають за вказаною адресою фактично, для дитини створено всі належні умови для нормального виховання та розвитку. Наявні всі комунальні зручності, меблі та побутова техніка. З дитиною у присутності батька проведено бесіду, де з її слів, остання спілкувалася з матір`ю півтори роки тому на день народження. Дитина підтвердила той факт, що мати не цікавиться її розвитком та вихованням, не бачиться з нею, фінансово не утримує її. В Німеччині [PERSON] вчиться на німецькій мові, має хороші успіхи в навчанні, має друзів. Так, відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», заява № 41615/07, п. 135; рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року у справі «M.S. v. Ukraine», заява № 2091/13, п. 77). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», заява № 10383/09, п. 100). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 155 цього Кодексу батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18 (провадження № 61-19550св19), від 24 грудня 2020 року у справі № 676/3740/19 (провадження № 61-8098св20), від 28 липня 2021 року у справі №225/134/20 (провадження № 61-18248св20), від 12 серпня 2021 року у справі №263/401/20 (провадження № 61-8118св21). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Як роз`яснено в п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Таким чином, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої доньки, тому суд, виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . При цьому, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи те, що позов щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягає задоволенню, суд приходить до висновку, що з такої також слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, враховуючи наведене, вимоги ч. 1 ст. 182 СК України, а також те, що достовірних відомостей про заробіток (дохід) відповідача у суду немає, тому виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за можливим визначити розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved