Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17.09.2016 року. Позовна заява обгрунтована тим, що 17.09.2016 року між Акціонерним товариством "Альфа-Банк" та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії; мета кредиту для особистих потреб, ліміт кредитної лінії 200 000 грн. процента ставка 26 % річних, тип процентної ставки фіксований. Банк за вказаним договором надав кошти відповідачу, який не виконав свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 34 813, 22 грн. 20.09.2021 року АТ "Альфа-Банк" та ТОВ "ФК" Еліт Фінанс" уклали договір факторингу, за умовами якого останнє отримало право вимоги, зокрема до відповідача за кредитним договором від 21 лютого 2018 року. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09.12.2024 року відкрито провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, зазначила, що станом на день переуступки прав вимоги іншому кредитору сума заборгованості була меншою, також не погодилася з розміром витрат на правничу допомогу. Суд, заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2016 [PERSON] особисто підписала оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, ліміт кредитної лінії запропоновано 200 000 грн. процентна ставка за користування кредитною лінією 26% річних, тип процентної ставки фіксована. Окрім того, [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту, яким передбачено умови надання кредитних коштів. В судовому засіданні відповідач підтвердила, що дійсно підписала оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та паспорт споживчого кредиту й отримала в банку платіжну картку таа користувалася кредитними коштами. За інформацією з виписки по рахунку за кредитною карткою [PERSON] 19.09.2016 її кредитний ліміт збільшено до 1000 грн., 04.04.2017 до 2100 грн., 18.06.2018 до 3000 грн., 02.09.2018 встановлено новий кредитний ліміт 1500 грн., 19.11.2028 змінено кредитний ліміт до 1500 грн., 24.02.2019 кредитний ліміт збільшено до 3800 грн., 09.06.2020 змінено кредитний ліміт до 3600 грн. Виписка по особовому рахунку також підтверджує факт користування відповідачем кредитними коштами та часткове погашення заборгованості. 20.09.2021 відбулося згортання активу у зв`язку з продажем згідно з договором факторингу від 20 вересня 2021 року, укладеним з ТОВ "ФК" Еліт Фінанс". Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 17.09.2016 розмір заборгованості [PERSON] станом на 20.09.2021 становить 34 813,22 грн., з яких: 30 623,06 грн. прострочене тіло кредиту; 6,86 грн. неустойка (штраф); 3 968,33 грн. відсотки за користування кредитом; 214, 97 грн. овердрафт. 20.09.2021 між АТ "Альфа-Банк" та ТОВ "ФК" Еліт Фінанс" укладено договір факторингу, за умовами якого останнє отримало право вимоги, зокрема за кредитним договором від 17.09.2016, укладеним з [PERSON] . Відповідач в судовому засіданні розмір заборгованості не спростувала, контррозрахунок не надала. Твердження про те, що сума заборгованості станом на час укладення договору переуступки права вимоги була меншою будь-якими доказами не підтвердила. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У частині першій статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми договорів, а саме: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом невстановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з частиною першою статті 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За правилами статей 526, 610, 611, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи, що АТ "Альфа Банк" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, вимога про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 34 813,22 грн., на користь ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс", яке набуло права вимоги до відповідача за цим договором, підлягає задоволенню. Щодо витрат на правову допомогу відповідач в судовому засіданні розмір, заявлений позивачем до стягнення, заперечувала, та просила суд його зменшити, посилаючись на нескладність даного спору та завищення позивачем таких витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючі, що позовні вимоги задоволені судом в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028 грн., який позивач сплатив при подачі позову до суду. Крім того, частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій ст. 137 ЦПК України. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Вбачається зі справи, що позивач на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 200 грн. долучив до матеріалів справи платіжну інструкцію від 01.10.2024 N4939, договір про надання правничої допомоги N 03-07/24 від 03.07.2024, акт приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024. Суд, ураховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також враховуючи заперечення відповідача щодо розміру таких витрат, приходить до висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача 3 000 грн.

Outcome: approved