Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] ; встановити опіку над малолітнім [PERSON] , 2021 р.н., та призначити позивача його опікуном, посилаючись на те, що батько дитини - [PERSON] , який є сином позивач, помер [INFO] , відповідачка є матір`ю дитини, однак ухиляється від виконання батьківських обов`язків та спілкування із дитиною, залишає своє місце проживання і перекладає обов`язки щодо виховання дитини на бабусю, зловживає спиртними напоями, місце її мешкання непридатне для проживання дитини, сміття з будинку не виноситься тижнями, скрізь наявні пляшки з-під алкогольних напоїв, фінансово дитину не забезпечує, про її побут не дбає, веде аморальний спосіб життя, що в свою чергу негативно впливає на психологічний стан дитини. Наказом Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 19.07.2023 за № 043 малолітнього [PERSON] , 2001 р.н., було взято на облік як дитину, що перебуває у складних життєвих обставинах і яка залишилась без батьківського піклування, дитину влаштовано до сім`ї бабусі - позивача у справі. В свою чергу, позивач створила належні умови для проживання свого онука, виховання дитини проводить в любові та повазі, прививає їй культурні та духовні цінності, що є фундаментом для подальшого зростання та підготовки до дорослого життя, 13.07.2023 Службою проводилось інспектування матеріально-побутових умов сім`ї позивача [PERSON] , за результатами якого складено відповідний акт, в якому зафіксовано, що умови проживання дитини задовільні, дитина забезпечена необхідним одягом, продуктами харчування, приладдям для навчання. 26.07.2023 Службою у справах дітей по Шевченківському району складено висновок щодо доцільності призначення позивача [PERSON] опікуном над малолітнім [PERSON] , 2001 р.н. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.09.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.06.2024 року закрито підготовче судове засідання по справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Рябінін С.В. підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Кочнєва Л.В. у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог [PERSON] , вважали їх безпідставними та необґрунтованими. Додатково відповідач [PERSON] надала суду свої письмові пояснення, з яких вбачається, що вона мешкала в неповній сім`ї, її батьки після її народження розійшлись, із матір`ю та зведеним братом були неприязні відносини. У 2019 році вона познайомилась із [PERSON] , вони зустрічались та через деякий час одружились. Проживати із її матір`ю чи матір`ю чоловіка - позивачкою у справі вони не могли, а тому винайняли квартиру. Згодом відповідач завагітніла, цю новину позивач [PERSON] сприйняла негативно, однак після народження сина часто відвідувала їх у орендованій квартирі, жодних нарікань щодо догляду за дитиною чи стану житлового приміщення позивач не виказувала. З початком повномасштабного вторгнення [PERSON] - чоловіка було призвано до лав армії, шлюбні стосунки почали погіршуватися, вони часто сварились, коли чоловік приходив додому, вона почала помічати, що чоловік має наркотичну залежність, він підіймав на неї руку, а тому вона вирішила розвестися, на що чоловік повів себе дуже агресивно, чим налякав її. Згодом військову частину, де служив чоловік, було переведено до м. Бахмут, і позивачка відвідувала їх із сином в орендованій квартирі, однак про антисанітарні умови та неналежний догляд за маленькою дитиною нічого не говорила. З початку травня 2023 року чоловік перестав телефонувати відповідачці і згодом вона дізналась про його загибель, на впізнання тіла до м. Дніпра їздила його мати [PERSON] , оскільки відповідач не могла залишити дитину, всі її рідні виїхали за межі міста. Після смерті чоловіка відповідач не мала змоги оплачувати оренду квартири та звернулась із проханням до її матері пожити в належному останній житловому будинку, тобто за місцем реєстрації відповідача, на що мати дала згоду. В середині червня 2023 року відповідачу зателефонували та повідомили про можливість отримання компенсації після загибелі чоловіка, для чого було необхідно зібрати документи та подати до Шевченківського РТЦК, на компенсації також мали право батьки загиблого. Відповідач [PERSON] зібрала усі необхідні документи та подала до Шевченківського РТЦК. Наприкінці червня 2023 року мати відповідача почала вимагати звільнити будинок, однак йти із маленькою дитиною було нікуди, тому відповідач відмовилась. 05.07.2023 відповідач із дитиною вийшли на прогулянку, а коли повернулись, вона побачила свого зведеного брата та його знайомих, які відібрали в неї дитину, а брат вимагав звільнити будинок, потім відповідач дізналась, що дитину віддали [PERSON] після від`їзду брата відповідач зайшла до будинку і побачила, що всі її речі та речі дитини розкидані, на підлозі були порожні пляшки із-під алкогольних напоїв, холодильник був відкритий, з нього були витягнуті усі продукти. Відповідач викликала поліцію, працівники якої прийняли заяву, однак до будинку не заходили. Оскільки мати і брат вимагали звільнити будинок, відповідач зібрала свої речі та речі дитини та пішла, залишивши ключі під килимком. З того часу ані мати, ані брат відповідачці не телефонували. Відповідач зв`язалась із позивачкою, яка повідомила що дитину не віддасть, а орган опіки оформлює документи для передачі дитини до дитячого будинку та запропонувала, щоб відповідач оформила заяви щодо позбавлення батьківських прав, а вона оформить опікунство над дитиною і дитину не передадуть до дитячого будинку. 19.07.2023 у нотаріуса була оформлена відповідна заява, того ж дня дитину було поставлено на облік, однак ця заява не відповідала волевиявленню відповідачки, була підписана під впливом обману з боку позивача [PERSON] . А вже 26.07.2023 органом опіки було надано висновок про доцільність встановлення опіки на малолітнім [PERSON] , 2021 р.н., підставою для якого стала нотаріально оформлена заява відповідача про позбавлення її батьківських прав. В кінці серпня 2023 року відповідач виїхала до м. Конотоп, офіційно працевлаштувалась, однак постійно телефонувала позивачу, цікавилась дитиною, кілька разів з дозволу позивача бачилась із дитиною, коли приїжджала до м. Харкова. 13.09.2023 відповідач зареєструвала шлюб, змінивши прізвище. Також позивач повідомила, що відповідачу необхідно оформити нотаріальну заяву на відмову від компенсації після загибелі чоловіка, оскільки після позбавлення батьківських прав вона втрачає право на компенсацію. Дану заява відповідач також підписала. Лише згодом відповідач дізналась про наявність даного позову на розгляді суду, оскільки за місцем реєстрації не мешкає. Відповідач вважає, що надані суду фотографії стану житлового будинку були зроблені саме 05.07.2023 її братом в той день, коли він забрав в неї дитину, і саме він міг привести будинок у такий неналежний стан. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради подала заяву про розгляд справи без її участі, висновок виконавчого комітету служби у справах дітей підтримала. Суд, заслухавши пояснення учасників, процесу, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Так, статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Частинами 1-2, 4 ст. 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 року у справі № 211/559/16-ц). Відповідно до положень ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно положень ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. При цьому, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Також необхідно зважувати на те, що позбавлення батьківських прав щодо дитини та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Судом встановлено, 16 квітня 2021 року [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб із [PERSON] , [INFO] , про що Новобаварським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зроблено відповідний актовий запис № 82, прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Малолітній [PERSON] народився [INFO] , про що 03.07.2021 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено відповідний актовий запис № 1843; батьками дитини зазначено [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено відповідний актовий запис № 6560 (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). 13 вересня 2023 року відповідач [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , змінивши своє прізвище на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Згідно наказу Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради від 19.07.2023 за № 043 взято на облік малолітнього [PERSON] , [INFO] , з підстав проживання в сім`ї, у якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків, малолітнього влаштовано до сім`ї бабусі [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . 26.07.2023 Службою у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради складено висновок про доцільність встановлення опіки над малолітнім [PERSON] , [INFO] , та призначення її бабусю [PERSON] її опікуном. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Департаментом служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради складено висновок від 03.04.2024 за № 150 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , та призначення [PERSON] . З надано висновку вбачається, що підставою при прийняття рішення про доцільність позбавлення матері батьківських прав щодо її малолітньої дитини стали відомості, що викладені позивачем [PERSON] у її позові до суду, відомості із заяви відповідача про її згоду на позбавлення батьківських прав та інформація від ЮП ВП ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області від 06.07.2023 щодо встановлення факту неналежного виконання батьківських обов`язків, яка отримана в результаті звернення самої відповідачки до органів поліції з приводу того, що в неї брат забрав її дитину, однак протокол відносно відповідача [PERSON] було складено, 02.10.2023 судом ухвалено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді попередження. Суд критично оцінює даний висновок органу опіки, оскільки наведені в ньому відомості були отримані зі слів позивача [PERSON] , посилання на акти обстеження житлових умов відповідача на підтвердження незадовільного стану будинку та неналежного догляду за дитиною відсутні, дані про особу відповідача не запитувалась, її сімейний стан не досліджувався. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не змогли ані довести, ані спростувати інформацію щодо неналежного виконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов`язків. Допитана свідок [PERSON] повідомила, що є родичкою відповідача, відомості про неналежне виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків їй не відомі. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках і лише при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дітей та стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. При цьому суд вважає, що сам факт звернення [PERSON] до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, може бути достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання матері змінити ставлення до виховання сина, піклування про його фізичний і духовний розвиток. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed