Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», від імені та в інтересах якого, на підставі довіреності, діє представник Грибанов Д.В., звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 51388,95 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 30 січня 2022 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 29080-01/2022 шляхом його підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки, про що свідчить п. 7 вказаного Кредитного договору, проте, свої зобов`язання за кредитним договором відповідачка порушила, внаслідок чого в неї перед ТОВ «ФК\~«ІНВЕСТРУМ» виникла заборгованість.\~13.01.2023\~між ТОВ\~«ФК «ІНВЕСТРУМ»\~та ТОВ\~«ФК «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~укладено Договір\~факторингу №\~13012023,\~за умовами\~якого ТОВ\~«ФК «ІНВЕСТРУМ»\~передає (відступає)\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» за\~плату належні\~йому права\~вимоги,\~а ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~приймає таке\~право вимоги\~до боржників,\~вказаними у\~Реєстрі боржників\~відповідно до\~умов п.п.\~1.1.,\~1.2\~відповідного Договору\~факторингу.\~Так,\~відповідно до\~Реєстру боржників\~до Договору\~факторингу №13012023\~від 13.01.2023\~року ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~набуло права\~грошової вимоги\~до [PERSON] \~в сумі\~15130,00\~грн,\~з яких:\~5000,00\~грн.\~-\~сума заборгованості\~за основною\~сумою боргу;\~10130,00\~грн.\~-\~сума заборгованості\~за відсотками;\~0,00\~грн.\~-\~сума заборгованості\~за пенею. Крім того, 20 лютого 2022 року [PERSON] уклала із ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» Кредитний договір №2962651 від 20 лютого 2022 р. У відповідності до п.п. 1.1. Кредитного договору, укладання Кредитного договору здійснюється сторонами за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту, через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході клієнта в Особистий кабінет шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. Підписанням Кредитного договору Відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (п.п. 9.9. Кредитного договору), які розміщені на веб-сайті, повністю приймаючи умови Кредитного Договору, Відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил. 17.05.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу №17052023 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основног0^Р зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №1, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників від 17.05.2023 до Договору факторингу № 17052023 від 17.05.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 36258,95 грн., з яких: - 7000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 29258,95 грн. - сума заборгованості за процентами. З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 17.05.2023 Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 2962651 в розмірі 36258,95 грн. 09 серпня 2023 року на адресу суду надійшла інформація отримана в порядку ч. 6\~ст. 187 ЦПК України\~з Реєстру територіальної громади м. Харкова та Єдиного державного демографічного реєстру. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.08.2023 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням\~Фрунзенського районного\~суду м.\~Харкова від\~23.01.2024 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. 26.02.2024 [PERSON] , в особі адвоката Смірнова А.А. звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 23.01.2024 р. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Фрунзенського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~05.03.2024 заяву про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.01.2024 року скасовано. 10.04.2024\~від [PERSON] ,\~в особі\~адвоката Смірнова\~А.А.\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~згідно якого\~сторона відповідача\~просила відмовити\~в задоволенні\~позовних вимог\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» до\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~за кредитним\~договором у\~справі №645/4003/23\~в повному\~обсязі.\~В обґрунтування\~зазначили,\~що відповідач\~ніяких кредитних\~договорів не\~укладала і\~коштів не\~утримувала,\~разом з\~тим з\~її карткового\~рахунку шахрайським\~способом викрадено\~5000\~та 7000\~відповідно.\~Враховуючи наявність\~сумнівів у\~добросовісному здійсненні\~учасниками справи\~їхніх обов`язків\~щодо належності\~і допустимості\~доказів у\~даній справі,\~відповідач просить\~витребувати у\~позивача оригінали:\~кредитних договорів\~від 30\~січня 2022\~року №\~29080-01/2022\~та від\~20\~лютого 2022\~р.№\~2962651Ю,\~договорів факторингу\~№ 13012023\~від 13.01.2023\~року,\~від 17.05.2023\~року №\~17052023,\~а також\~повідомлення про\~відступлення права\~вимоги. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач просить стягнути з відповідача проценти за договорами про надання фінансового кредиту від 30 січня 2022 року № 29080-01/2022 та від 20 лютого 2022 р. № 2962651 за період, який виходить за межі строку кредитування, що суперечить ст. 1048 Цивільного кодексу України та правовій позиції висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18, від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України, натомість настає відповідальність боржника обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, то сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд. Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16. Як слідує з умов кредитного договору, сторони погодили термін кредитування строком на 30 днів. Водночас, як слідує з наданого позивачем розрахунку заборгованості по Кредитному договору, відповідачу були нараховані відсотки за період поза межами строку кредитування. При цьому, в позовній заяві ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не посилається саме на положення частини 2 статті 625 ЦК України та не вказує на те, що наявна у відповідачки заборгованість за відсотками, нарахованими поза межами строку кредитування, кваліфікується саме як три проценти річних (чи інший їх розмір, встановлений договором) від простроченої суми грошового зобов`язання (тіла кредиту). Вимоги про стягнення коштів за ст. 625 ЦК України позивачем не заявлялись, а тому відсутні підстави для стягнення коштів, нарахованих відповідачу. Крім того, вказали, що між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договори факторингу № 13012023 від 13.01.2023 року, від 17.05.2023 року № 17052023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до вказаного договору, сторони визначили терміни, що використовуються у договорі, наступним чином: Одинична ціна - ціна придбання Фактором у Клієнта права грошової вимоги однієї їх Заборгованостей по конкретному боржнику, яка визначається у відсотковому співвідношенні від заборгованості Боржника; Ціна продажу - сума грошових коштів, що сплачується Фактору Клієнтом після підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників на умовах даного Договору, розмір якої встановлюється згідно п.3.3 Договору. Відповідно до п. 3.1 договору факторингу - загальна сума прав вимоги, що відступаються за цим договором, ціна продажу та одинична ціна визначаються в день передачі по акту прийому передачі реєстру боржників, який складається та підписується в день укладення даного договору. Як вбачається з пункту 3.3 договорів факторингу у ньому не відображена ціна продажу за договором, оскільки при виготовленні позивачем фотокопії, ця інформація була ним прихована. Крім цього, у Акті прийому-передачі Реєстру Боржників, що є додатком до договорами факторингу не відображена одинична ціна відступлення права вимоги за кредитними договорами. Копія платіжного доручення відповідно до якої ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», сплатило ТОВ «ФК «Інвеструм» в оплату за відступлення права вимоги за договорами факторингу не може бути належним доказом сплати повної вартості за договорами факторингу, оскільки позивачем не було надано доказів визначення ціни придбання фактором у Клієнта права грошової вимоги заборгованості до Відповідача, надана копія платіжного доручення може свідчити лише про часткову оплату за договором факторингу. Таким чином, позивачем не надано доказів сплати визначеної ціни продажу за договором - оплати за відступлення права вимоги по договорам факторингу № 13012023 від 13.01.2023 року, від 17.05.2023 року № 17052023, таким чином позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставину переходу права вимоги за кредитними договорами від 06.04.2021 № 03314-04/2021 від ТОВ «ФК «Інвеструм» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Отже, позивачем не було доведено за допомогою належних та допустимих доказів перехід до нього права вимоги за кредитним договором від 30 січня 2022 року № 29080-01/2022 та від 20 лютого 2022 р.№ 2962651. 10.04.2024\~від ТОВ\~«ФК «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~в особі\~представника Юшкевич\~К.Д.\~надійшла відповідь\~на відзив,\~в якому\~сторона позивача просила стягнути з\~Відповідача на\~користь ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~понесені судові\~витрати та\~позовні вимоги\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» до\~Відповідача про\~стягнення заборгованості\~за кредитними\~договорами задовольнити\~в повному\~обсязі.\~В обґрунтування\~зазначили,\~що Відповідачем\~було укладено\~наступні кредитні\~договори:\~30\~січня 2022\~року між\~ТОВАРИСТВОМ З\~ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ\~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«ІНВЕСТРУМ» (далі\~ Первісний\~кредитор,\~ТОВ «ФК\~«ІНВЕСТРУМ»)\~було укладено\~кредитний договір\~№ 29080-01/2022;\~20\~лютого 2022\~року між\~ТОВАРИСТВОМ З\~ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ\~«ЛІНЕУРА УКРАЇНА»\~(далі\~ Первісний\~кредитор,\~ТОВ «ЛІНЕУРА\~УКРАЇНА»)\~було укладено\~кредитний договір\~№ 2962651.\~У відповідності\~до умов\~кожного з\~укладених договорів,\~їх підписання\~здійснювалось електронним\~підписом Позичальника,\~відтвореним шляхом\~використання одноразового\~ідентифікатора,\~який було\~надісланий на\~номер мобільного\~телефону вказаний\~Позичальником при\~укладанні Кредитного\~договору.\~Електронні правочини\~оформлюються шляхом\~фіксації волі\~сторін та\~його змісту.\~Така фіксація\~здійснюється за\~допомогою складання\~документу,\~який відтворює\~волю сторін.\~На відміну\~від традиційної\~письмової форми\~правочину воля\~сторін електронного\~правочину втілюється\~в електронному\~документі.\~В ст.\~3\~Закону України\~«Про електрону\~комерцію» зазначено,\~що електронний\~договір -\~це домовленість\~двох або\~більше сторін,\~спрямована на\~встановлення,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав і\~обов`язків\~та оформлена\~в електронній\~формі.\~Електронний договір\~укладається і\~виконується в\~порядку,\~передбаченому Цивільним\~та Господарським\~кодексами України,\~а також\~іншими актами\~законодавства.\~Електронний договір,\~укладений шляхом\~обміну електронними\~повідомленнями,\~підписаний у\~порядку,\~визначеному ст.\~12\~Закону України\~«Про електрону\~комерцію»,\~вважається таким,\~що за\~правовими наслідками\~прирівнюється до\~договору,\~укладеного у\~письмовій формі.\~Кожний примірник\~електронного документа\~з накладеним\~на нього\~підписом,\~визначеним ст.\~12\~Закону України\~«Про електрону\~комерцію»,\~є оригіналом\~такого документа.\~Електронний договір\~вважається укладеним\~з моменту\~одержання особою,\~яка направила\~пропозицію укласти\~такий договір,\~відповіді про\~прийняття цієї\~пропозиції в\~порядку,\~визначеному частиною\~шостою цієї\~статті.\~Відповідь особи,\~якій адресована\~пропозиція укласти\~електронний договір,\~про її\~прийняття (акцепт)\~може бути\~надана шляхом:\~надсилання електронного\~повідомлення особі,\~яка зробила\~пропозицію укласти\~електронний договір,\~підписаного в\~порядку,\~передбаченому ст.\~12\~Закону України\~«Про електрону\~комерцію»;\~заповнення формуляра\~заяви (форми)\~про прийняття\~такої пропозиції\~в електронній\~формі,\~що підписується\~в порядку,\~передбаченому ст.\~12\~Закону України\~«Про електрону\~комерцію»;\~вчинення дій,\~що вважаються\~прийняттям пропозиції\~укласти електронний\~договір,\~якщо зміст\~таких дій\~чітко роз`яснено\~в інформаційній\~системі,\~в якій\~розміщено таку\~пропозицію,\~і ці\~роз`яснення\~логічно пов`язані\~з нею\~(ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію»).\~Ч.\~5\~ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачає,\~що пропозиція\~укласти електронний\~договір (оферта)\~може включати\~умови,\~що містяться\~в іншому\~електронному документі,\~шляхом перенаправлення\~(відсилання)\~до нього.\~Особі,\~якій адресована\~пропозиція укласти\~електронний договір\~(оферта),\~має надаватися\~безперешкодний доступ\~до електронних\~документів,\~що включають\~умови договору,\~шляхом перенаправлення\~(відсилання)\~до них.\~Включення до\~електронного договору\~умов,\~що містяться\~в іншому\~електронному документі,\~шляхом перенаправлення\~(відсилання)\~до такого\~документа,\~якщо сторони\~електронного договору\~мали змогу\~ознайомитися з\~ним,\~не може\~бути підставою\~для визнання\~правочину нікчемним.\~Також,\~відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~6\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг»\~електронний підпис\~є обов`язковим\~реквізитом електронного\~документа,\~який використовується\~для ідентифікації\~автора та/або\~підписувача електронного\~документа іншими\~суб`єктами\~електронного документообігу.\~Накладанням електронного\~підпису завершується\~створення електронного\~документа.\~З врахуванням\~викладеного,\~лише наявність\~електронних підписів\~сторін підтверджує\~їх волю,\~спрямовану на\~набуття,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обов`язків,\~забезпечує ідентифікацію\~сторін та\~цілісність документа,\~в якому\~втілюється воля\~останніх. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Договір правомірно укладається шляхом приєднання клієнта до договору, який наданий йому для ознайомлення в електронному вигляді на офіційному веб-сайті (веб-сторінці) Товариства з урахуванням особливостей визначений індивідуальною частиною. Таким чином, Відповідачем було подано Заявку на оформлення Договору в якій останній зазначив особисті персональні данні, підтвердив мобільний номер телефону, пройшов процедуру верифікації банківської карти, підписав Договір електронним підписом. Посилання Відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що вона не укладала договори, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані договори підписані електронними підписами, використання яких не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. У свою чергу, доказів того, що персональні дані Відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитних договорів від її імені, Відповідачем до суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій Відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність укладених договорів. Слід наголосити на тому, що жодних заперечень з приводу того, що Відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання вищезазначених договорів Відповідачем висловлено не було. Обставини укладення вищевказаних договорів Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами. Відповідач був належним чином ознайомлений з умовами вищезазначених договорів. Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена статтею 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили умови вищезазначених договорів. При цьому вказані договори та їх умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є таким, що відповідає волевиявленню сторін. Слід наголосити на тому, що неодноразово судами апеляційної інстанції, зокрема Вінницьким апеляційним судом у постанові від 16.10.2023 по справі № 127/10232/23, Дніпровським апеляційним судом у постановах від 12.10.2023 по справі № 205/4735/23 та від 13.10.2023 по справі № 175/2448/23, наголошувалося, що факт отримання кредитних коштів підтверджується правочином, який у встановленому законом порядку недійсним не визнаний. Крім того, враховуючи доводи (заперечення) Відповідача щодо позовних вимог, ТОВ «ФК «ЄАПБ» з метою надання вичерпаної інформації по справі, звернувся до Первісних кредиторів, з відповідними запитами щодо надання додаткових доказів, а саме детальних розрахунків заборгованості та доказів надання кредитних коштів. Адже, ТОВ «ФК «ЄАПБ», не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення Відповідачем кредитних коштів за укладеним з Первісними кредиторами відповідними договорами, щодо якого виник спір, з тих причин, що Позивач не є первісним кредитором, а дані документи відповідно до п. 35 ПОЛОЖЕННЯ Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. ТОВ «ФК «ЄАПБ» частково отримано відповідь на запити від Первісних кредиторів. Позивач надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги від Первісних кредиторів до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відносно [PERSON] , а твердження Відповідача щодо не доведення Позивачем факту переходу права грошової вимоги є необґрунтованими та безпідставними. 10.04.2024\~року\~до\~Фрунзенського районного\~суду\~надійшло\~клопотання представника \~відповідача Смірнова Андрія Андрійовича про участь\~у\~судовому\~засіданні\~в\~режимі\~відеоконференції в системі відеоконференцприйому «EasyCon». Ухвалою Фрунзенського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~15.04.2024 клопотання представника відповідача [PERSON] задоволено. Ухвалою Фрунзенського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~30.07.2024 підготовче засідання у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито. 10.10.2024 від [PERSON] , в особі адвоката Смірнова А.А. надійшли додаткові пояснення, згідно яким зазначили, що позивач стверджує, що договір між сторонами був укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Матеріали справи не містять доказів того, що при підписанні кредитного договору з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (первісним кредитором) відповідачкою було використано електронний цифровий підпис, або електронний підпис одноразовим ідентифікатором, або аналог власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису). Водночас договором передбачено, що невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у кредит. Однак копії вказаних Правил, які б підтвердили можливість використання, передбаченого договором, логіну особистого кабінету та паролю особистого кабінету в якості електронного підпису одноразовим ідентифікатором, як то передбачено ст. 12 Закону України «Про електронний цифровий підпис», під час розгляду справи позивачем не надано (аналогічне рішення вже приймалось у даному складі суду у цивільній справі № 645/6822/20 від 11 травня 2021 року). Крім того зазначено, що в позовній заяві позивачем заявлено клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Заявляючи клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з`ясовані в ході розгляду справи, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. Без надання підтвердження підписання договору в електронній формі у відповідності до зазначених вище вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», з урахуванням положень Закону України "Про електронні довірчі послуги" щодо використання сторонами договору при підписанні договору електронного цифрового підпису, або електронного підпису одноразовим ідентифікатором, або аналогу власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису), відсутні підстави вважати, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір на умовах, які зазначені в доданому до позовної заяві договорі. Оскільки позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо виникнення обов`язку у відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором, тому відсутні підстави для задоволення даного позову. 05.12.2024 від ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в особі представника Миколаєнко В.М. надійшли додаткові пояснення, в яких вказали, що відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті Первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого Первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку, на зазначений ним номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор - дані в електронній формі у вигляді алфавітно- цифрової послідовності), який Відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Укладення кредитного договору було здійснено електронній формі в інформаційно- телекомунікаційній системі (ІТС) Товариства. Клієнт здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення Заявки на отримання кредиту на Сайті Товариства, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення. Клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет. При підписанні документів на телефонний номер Клієнта, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Клієнт зобов`язаний ввести на веб- сторінці (далі -«електронний підпис одноразовим ідентифікатором»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Клієнта. Сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У заявці Клієнт зобов`язаний вказати повні, точні і достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття Товариством рішення про надання кредиту. Заповнюючи Заявку, Клієнт дає свою згоду на передачу Первісному кредитору своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану і його здатності виконати зобов`язання за договором. Первісний кредитор має право зателефонувати Клієнту за телефонним номером, вказаним в заявці, як для підтвердження повноти, точності, достовірності зазначеної в заявці інформації, так і для отримання інших відомостей, які необхідні для прийняття рішення про надання кредиту. Сторони дійшли згоди, що всі завершені дії в Особистому кабінеті в ІТС товариства визнаються вчиненими Позичальником. При заповненні форм заявки Позичальнику необхідно внести всі обов`язкові дані, включаючи ПІБ, ІНН, адресу, суму бажаного кредиту, реквізити банківської картки, номер мобільного телефону та ін. На підставі даних, зазначених у заявці, інформаційна система Первісного кредитора здійснює реєстрацію заявника на Сайті Первісного кредитора і формує Особистий кабінет Клієнта. У момент введення коду на Сайті Первісного кредитора Клієнт направляє Первісному кредитору електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) підписане одноразовим ідентифікатором. Після вводу даного коду договір вважається підписаним. Тобто, для укладання кредитного договору необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дії унеможливлює укладення договору. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу Відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Первісними Кредиторами (Позикодавцями) не було б укладено. Зауважував, що для укладення Кредитного договору в електронному вигляді дані вносились шляхом заповнення відповідних форм на сайті товариства ПОЗИЧАЛЬНИКОМ ВЛАСНОРУЧ! Таким чином, Кредитний договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт Первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Первісним кредитором не були би укладені. Отже, Позивачем доведено факт укладання Відповідачем кредитного договору в електронній формі та підписання договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тому позовні вимоги Позивача є законними та обґрунтованими, а Відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. У відповідності до умов договору, його підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний Позичальником при укладанні договору. 24.02.2025 від [PERSON] , в особі адвоката Смірнова А.А. надійшли додаткові пояснення, згідно яким зазначили, що відповідно до вимог чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Крім того, саме по собі звернення відповідача до банку із заявою про надання кредиту, погодження між сторонами умов кредитування та підписання кредитного договору не є доказом фактичного отримання позичальником кредитних коштів. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Відсутність доказів надання суми кредиту позичальнику, зокрема, шляхом перерахування визначеної суми грошових коштів на його картковий рахунок чи в інший погоджений спосіб, не дає можливість зробити висновок, що кредитор належним чином виконав своє зобов`язання за кредитним договором, а відповідно не дає можливість зробити висновок про отримання позичальником погодженої суми кредиту та про наявність правових підстав для виникнення заборгованості. В матеріалах справи відсутній обґрунтований розрахунок (із зазначенням періодів, сум, складових), заявленої до стягнення заборгованості за кредитними договорами що робить неможливим перевірити правомірність нарахування заборгованості відповідачу. Обґрунтовані розрахунки так і не були надані позивачем суду, хоча на виконання ухвали суду про залишення позову без руху позивач взяв на себе зобов`язання надати такі розрахунки. При цьому договори факторингу містять посилання на передання документації, що стосується кредитних договорів, новому кредитору. Покладання на відповідачку обов`язку спростування підписання нею кредитних договорів електронним підписом одноразовим ідентифікатором є надмірним процесуальним тягарем, що не відповідає згаданим принципам цивільного судочинства, пропорційності та змагальності, ст.ст. 11, 12 ЦПК України. Тому надані позивачем вищевказані паперові копії електронних доказів кредитних договорів з доповненнями та заявами, які містять інформацію про їх підписання електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора - не можна вважати достовірними та достатніми у розумінні ст. 78 ЦПК України для того, щоб з урахуванням загальних принципів цивільного законодавства, справедливість, добросовісність та розумність, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи щодо підписання та укладення договорів кредиту, які входять до предмета доказування. Колегія суддів погоджується з доводами скарги стосовно застосування у даному випадку аналогічних правових висновків, як були висловлені щодо паперових копій електронних доказів, який викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 року (справа № 910/1162/19) та від 19.01.2022 року (справа № 202/2965/21). Таким чином, матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів того, що саме відповідачка будь-яким способом застосувала ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання нею одноразових ідентифікаторів, які зазначені у паперових копіях оригіналів електронних кредитних договорів. У справі відсутні докази реєстрації відповідачки у інформаційно-телекомунікаційній системі первинних кредиторів, відсутні докази отримання саме відповідачкою коштів згідно з кредитними договорами, тому у справі відсутні достатні правові підстави для судового захисту прав та інтересів позивача. Про те, що саме такі обставини входять до предмету доказування у справах, в яких розглядаються правові наслідки договорів кредиту, укладених у електронній формі зазначено у правових висновках, які були висловлені у постановах КЦС ВС від 16 грудня 2020 у справі № 561/77/19 (провадження № 61-20799св 19), від 29 травня 2024 року у справі № 545/1750/21 (провадження № 61-1177св24). Звертав увагу на відсутність у справі допустимих та достовірних доказів порядку генерування та використання одноразових ідентифікаторів, їх отримання відповідачкою та використання нею на підтвердження пропозиції щодо укладення договорів у формі електронного правочину та всупереч положень ч. 5 ст. 100 та ст.ст. 78-80 ЦПК України взяв до уваги паперові копії електронних доказів, в яких зазначено електронний підпис від імені позичальника, яка поставила під сумнів вказані письмові документи. За відсутності належних, допустимих та достовірних доказів отримання відповідачкою вказаних у текстах кредитних договорів одноразових ідентифікаторів при їх підписанні не дозволяє використовувати зазначені у письмових копіях електронних кредитних договорів одноразові ідентифікатори в якості доказу для підтвердження підписання цих договорів саме відповідачкою, тобто для її ідентифікації в якості підписанта цього договору. У справі відсутні належні, допустимі та достовірні докази того, що письмові копії електронних кредитних договорів створювалися у порядку, визначеному Законами України «Про електронні документи та електронний документообіг», «;Про електронні довірчі послуги», «;Про електронну комерцію» та що вони підписувалися електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою зі сторони кредитора та позичальника (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Такі недоліки унеможливлюють ідентифікацію підписантів електронних кредитних договорів, а їх зміст внаслідок цього не захищений від внесення правок та викривлення, що свідчить про недостовірність цих доказів, які суд внаслідок цього безпідставно взяв до уваги з порушенням норм ст.ст. 78-80 ЦПК України. Аналогічні правові висновки висловлені у постанові колегії суддів КГС ВС від 16.03.2020 року у справі № 910/1162/19. Наведені з цього приводу висновки не відповідають вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронні довірчі послуги» та п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин - вказані в договорах дати їх укладення). Так, згідно вказані нормі п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Позивач не довів, що відповідно до змісту вказаної норми Закону відповідачка отримала пропозицію на укладення договору в електронній формі та на підтвердження своєї згоди на його укладення додала зазначений у кредитних договорах електронний підпис у формі одноразового ідентифікатора, а також що саме цей електронний підпис їй належав під час підписання електронних договорів. У справі відсутні відповідні докази про надання чи присвоєння відповідачці електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора, які зазначені у наданих позивачем до справи копій кредитних договорів. Тому, слід визнати доводи позивача про доведеність укладання договорів кредиту та надання позивачем відповідачці кредитних коштів, та слід відхилити про те, що на відповідачку покладається процесуальний обов`язок довести, що вона не отримувала на свій картковий рахунок відповідну суму кредиту, за їх безпідставністю. У даному випадку позивач не довів факт укладення електронного договору, тобто не лише укладення кредитного договору у визначеній у ст. 1055 ЦК України належній, прирівняній до письмової формі, але й сам факт укладення такого договору. Презумпція отримання грошових коштів (кредиту) діє лише якщо у разі доведеності факту укладення кредитного договору на таких умовах, але таких обставин у даному випадку позивач належними, допустимими і достовірними доказами не довів. З цих підстав суд апеляційної інстанції погоджується з наведеними з цього приводу доводами скарги, що надані позивачем докази не дають можливості перевірити цілісність та справжність електронних документів та свідчать про неукладеність кредитних договорів, які були предметами відповідних договорів переуступки права вимоги. Отже, суд не з`ясував, що позивачем не доведена наявність права вимоги у первісного кредитора. В судове\~засідання представник\~позивача,\~належним чином\~повідомлений про\~час та\~місце розгляду\~справи,\~не з`явився,\~в матеріалах\~справи міститься\~заява ТОВ\~«ФК «ЄАПБ» про розгляд справи за відсутності його представника, згідно якого позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та\~представник відповідача\~у судове\~засідання не\~з`явився,\~про день\~та час\~слухання справи\~був повідомлений\~своєчасно і\~належним чином,\~в матеріалах\~справи міститься\~заява представника\~відповідача про розгляд справи за їх відсутності, в задоволенні позовних вимог відмовити. \~ \~ \~ \~У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як вбачається з позову, позивач вказав, що 20 лютого 2022 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2962651. 17.05.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу №17052023 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Крім того зазначили, що згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №1, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників від 17.05.2023 до Договору факторингу № 17052023 від 17.05.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 36258,95 грн., з яких: 7000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 29258,95 грн. - сума заборгованості за процентами. Відповідно п. 1.3. Договору факторингу з відповідними змінами внесеними Додатковою угодою №2 від 28.07.2021, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за Кредитним договором ТОВ «ФК «ЄАПБ», повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ «ФК «ЄАПБ», надати інформацію передбачену чинним законодавством про ТОВ «ФК «ЄАПБ», у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "... боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від Пов`язку погашення кредиту взагалі". При умові, що Відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки Первісного кредитора, які вказані в Кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Згідно п. 3.9. Договору факторингу, у разі отримання коштів від Боржників, органів Державної виконавчої служби в рахунок погашення Заборгованості після дати підписання цього Договору, Клієнт зобов`язаний перерахувати ці кошти Фактору протягом 3 (трьох) банківських днів з дати їх отримання (включно), на рахунок Фактора, вказаний в розділі 10 даного Договору. При перерахуванні коштів Клієнт зобов`язаний надати розшифровку платежів у вигляді електронного листа, а саме, вказати наступні данні Боржників: Прізвище, Ім`я, По батькові, код номер облікової картки платника податків, № кредитного договору. Таким чином, в разі сплати Відповідачем коштів на рахунок Первісного Кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості. Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Також позивач вказує, що 30 січня 2022 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 29080-01/2022. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер моб.телефону Відповідача, про що свідчить п. 7 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 13.01.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу № 13012023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ»» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третіх осіб -Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №13012023 від 13.01.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 15130,00 грн., з яких: - 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - \~ \~ \~ \~10130,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 13.01.2023 Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Суд не вважає, що вищевказані висновки позивача щодо укладення договорів кредиту та їх підписання електронним підписом від імені відповідачки, перерахування суми кредиту позичальнику та наявність заборгованості у відповідачки за цими договорами кредиту належним чином обґрунтовані та підтверджуються наявними у справі доказами. Так, відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У статті 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Згідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У даному випадку позивач у підставах заявленого позову вказав, що договори кредиту, які були укладені в електронній формі, та були підписані сторонами електронним підписом у формі одноразового ідентифікатора, а тому суд першої інстанції правильно застосовував до спірних правовідносин вищевказані норми Закону України "Про електронну комерцію". Основні заперечення відповідачки проти позову стосуються недоведеності укладення з нею договорів кредиту, виконання первинними кредиторами своїх обов`язків по наданню кредитних коштів, а також розміру заборгованості, внаслідок чого є недоведеними вимоги позивача нового кредитора за договорами факторингу. За правилом частини восьмої\~статті 11\~Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону\~визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договорів щодо виконання яких виник спір між сторонами, їх укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему кредитора можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідачки лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину, а електронна форма договору кредиту прирівнюється до письмової. Згідно наданих позивачем паперових копій електронних доказів, підписання кредитного договору № 29080-01/2022 від 30.01.2022 року та додатки до нього здійснено [PERSON] шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором W8126 (а.с. 7-8, а.с. 10 на звороті). Крім того, з наданих позивачем паперових копій електронних доказів, підписання кредитного договору № 2962651 від 20.02.2022 року та додатки до нього здійснено [PERSON] шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором А366 (а.с. 21-29 на звороті, а.с. 30 на звороті, а.с. 31-32 на звороті). Проте, всупереч вимог\~ст.\~89\~ЦПК України відсутні допустимі та достовірні докази часу та способу генерування одноразових ідентифікаторів, їх направлення [PERSON] на підтвердження пропозиції щодо укладення договорів у формі електронного правочину, або їх отримання та використання [PERSON] у Інформаційно-телекомунікаційних системах (ІТС) при підписанні електронних договорів одноразовими ідентифікаторами від її імені, як це передбачено у нормі ст. 12 Закону,\~вказані паперові копії електронних документів не підтверджують визначений у вказаних нормах ст.ст. 11,\~12 Закону\~порядок укладання договорів кредиту в електронній формі, отримання позичальником від кредитора одноразового ідентифікатора\~електронного підпису, та підписання ним тексту договору, що є необхідним для встановлення факту укладення договору. Про необхідність таких доказів при укладення договорів кредиту в електронній формі зазначено у постанові КЦС ВС від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 (провадження № 61-20799св 19). Надані позивачем докази не підтверджують алгоритму укладення договорів кредиту в електронній формі, про який зазначено позивачем у відзиві, оскільки паперова копія договору, укладеного в електронній формі не містить інформації, що надає можливість перевірити її достовірність відповідно до визначених у ст. 89\~ЦПК України критеріїв доказування, а саме: про використання позичальником інформаційно-телекомунікаційної системи для укладення договору у електронній формі, погодження сторонами умов договору, процедури підписання договору електронним підписом, який позичальник згідно вищевказаних аргументів позивача повинен був отримати у СМС-повідомленні, після чого використовувати його для\~підписання (накладення) тексту договору. Надані позивачем на підтвердження укладення договорів кредитів паперові копії електронних документів не відображають визначеної у нормах ст.ст. 11, 12 Закону\~порядку укладання та підписання договору в електронній формі, що є необхідним для підтвердження цілісності (достовірності) інформації, яка міститься в оригіналі відповідних електронних доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Усі докази по справі, які підтверджують право вимоги стосовно порядку укладення та змісту кредитних договорів у електронній формі, разом з цифровими підписами сторін, докази відправлення та доставлення одноразових ідентифікаторів для підписання кредитних договорів знаходяться лише у кредиторів та відповідно до\~ст. 1077 ЦК України\~на підставі договору факторингу передаються їх правонаступнику - новому кредитору - позивачу у даній справі, а не знаходяться у відповідачки, яка внаслідок цього не має процесуальної можливості спростувати надані позивачем паперові копії цих електронних доказів. У цивільному судочинстві діє принцип пропорційності, згідно якому суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (ст. 11 ЦПК). Суд приходить до висновку, що за таких обставин покладання на відповідачку обов`язку спростування підписання нею кредитних договорів електронним підписом\~одноразовим ідентифікатором є надмірним процесуальним тягарем, що не відповідає згаданим принципам цивільного судочинства, пропорційності та змагальності, ст.ст.\~11,\~12 ЦПК України. Тому надані позивачем вищевказані паперові копії електронних доказів\~кредитних договорів з додатками, які містять інформацію про їх підписання електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора - не можна вважати достовірними та достатніми у розумінні\~ст. 78 ЦПК України\~для того, щоб з урахуванням загальних принципів цивільного законодавства (справедливість, добросовісність та розумність, п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України), дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи щодо підписання та укладення договорів кредиту, які входять до предмета доказування. Таким чином, матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів того, що саме відповідачка будь-яким способом застосувала ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання нею одноразових ідентифікаторів, які зазначені у паперових копіях оригіналів електронних кредитних договорів. У справі відсутні докази реєстрації відповідачки у інформаційно-телекомунікаційній системі первинних кредиторів, відсутні докази отримання саме відповідачкою коштів згідно з кредитними договорами, тому у справі відсутні достатні правові підстави для судового захисту прав та інтересів позивача. Про те, що саме такі обставини входять до предмету доказування у справах, в яких розглядаються правові наслідки договорів кредиту, укладених у електронній формі зазначено у правових висновках, які були висловлені у постановах КЦС ВС від 16 грудня 2020 у справі № 561/77/19 (провадження № 61-20799св 19), від 29 травня 2024 року у справі № 545/1750/21 (провадження № 61-1177св24). В порядку визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Тобто доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є саме первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 52 Розділу 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року передбачено, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, зазначених у пункті 51 Розділу 3, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Крім того, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (див. з цього приводу правові висновки, які були висловлені у постанові КЦС ВС від 02 грудня 2020 року у аналогічній процесуальній ситуації у справі № 161/5267/20 (провадження № 61-14015св20). Таким чином, виписки порахункам або касовий документ можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, у разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Таку правову позицію було висловлено у постановах Верховного Суду від 07.04.2021року в справі №752/9423/15-ц; від 16.09.2020 року в справі №200/5647/18. Наданий позивачем лист за сплату\~№ 1-0103 від 01.03.2024 не містить інформації про перерахування з банківського рахунку кредитора на рахунок позичальника кредитних коштів, яка передбачена для відповідних бухгалтерських документів, якими підтверджується відповідна платіжна операція, а тому суд не бере її до уваги. Якщо платіжна операція ініціюється через надавача послуги з ініціювання платіжної операції, надавач послуги з ініціювання платіжної операції негайно після ініціювання платіжної операції зобов`язаний надати платнику та отримувачу (за потреби) таку інформацію: 1)підтвердження про успішне ініціювання платіжної інструкції надавачем платіжних послуг з обслуговування рахунку платника; 2)відомості (посилання на них), які дають змогу платнику та отримувачу ідентифікувати платіжну операцію, а також отримувачу - ідентифікувати платника, та будь-які відомості, що супроводжують платіжну інструкцію; 3) суму платіжної операції; 4) суму всіх комісійних винагород надавача послуг з ініціювання платіжної операції, які будуть стягнуті з користувача під час виконання платіжної операції (за наявності технічної можливості розмір кожної комісійної винагороди зазначається окремо). Надавач послуги з ініціювання платіжної операції також зобов`язаний забезпечити надання відомостей (посилання на них) про платіжну операцію надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника. Сам по собі розрахунок заборгованості за кредитним договором або реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються новому кредитору, не можуть достеменно свідчити про реальне існування заборгованості, оскільки не є документами первинного бухгалтерського обліку відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з вказаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту, про що вказано у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2017 року № 75. Однак, належних та допустимих документів у розумінні вказаної норми ст. 31 Закону України «Про платіжні послуги» та Закону України «Про бухгалтерський облік» позивач до суду не надав. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Наявність роздрукованих розрахунків заборгованості за договорами від 30.01.2022 та 20.02.2022 не є достатнім для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, а також, за відсутності належних та допустимих доказів, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірних договорів порушені відповідачем. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положень статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частина 1 ст. 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що 16 правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором» (постанова КЦС ВС від 02.11.2022 у справі № 947/23885/19). Згідно ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. У розумінні положень статті 519 ЦК України недійсною є вимога, яка не має правової підстави: зокрема, яка ґрунтується на нікчемному правочині або оспорюваному правочині, що був визнаний судом недійсним до чи після відповідного відступлення; яка не належала первісному кредитору або на момент відступлення вже припинилася. Недійсність вимоги є вадою предмета договору, яка не може вплинути на дійсність самого договору. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що відступлення права вимоги (цесія)\~це сам факт заміни особи в зобов`язанні, який є правовим результатом відповідного договору. Цесія не є окремим самостійним договором. Отже, положення ЦК України (зокрема, про відступлення права вимоги) повинні застосовуватись саме до відповідного договору (купівлі-продажу, дарування, міни тощо), правовим результатом якого є цесія. Зокрема, при оцінці правових наслідків відступлення недійсного права вимоги (правові висновки, які були висловлені у постанові ВП ВС від 08 серпня 2023 року у справі №910/19199/21 (провадження № 12-45гс22). Судом встановлено, що відступлення права вимоги від первинних кредиторів до позивача відбулося на підставі зазначених вище договорів факторингу. Проте, якщо договір уступки права вимоги був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20). З огляду на недоведеність укладення кредитних договорів як взагалі, так зокрема у належній формі, а також недоведеність їх реального характеру (передачу на їх підставі відповідачці грошових коштів) у первинних кредиторів, - то з урахуванням вказаних норм п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України та згаданих правових висновків касаційного суду слід визнати недоведеність набуття права вимоги фактором\~позивачем по даній справі. Отже, за відсутності належних у допустимих доказів з цього приводу слід визнати, що відповідачка у даному випадку спростувала факт укладення з нею договору кредиту з фінансовими установами, які є клієнтами за відповідними договорами факторингу, а позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження дійсної грошової вимоги, які він придбав від клієнта на підставі відповідних договорів факторингу. Тому суддів вважає, що позивач не довів отримання за відповідними договорами факторингу дійсних грошових умов які підлягають виконанню відповідачем. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю, судовий збір, сплачений позивачем при подані позову, розподілу не підлягає та повністю покладається на позивача. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed