Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Представник АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» в листопаді 2020 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з лютого 1998 року по квітень 2020 року у сумі 28783,65 грн., та судовий збір в розмірі 2102,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» надає послуги з централізованого опалення відповідачу за адресою: [ADDRESS] , на її ім`я відкритий особовий рахунок в службі збуту теплової енергії позивача згідно якого ведеться облік розрахунків між позивачем та відповідачем. Між сторонами існують цивільно-правові відносини на підставі договору приєднання. Відповідач на протязі тривалого часу належним чином не вносить плату за надані їй послуги, в результаті чого утворилась заборгованість. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути виниклу заборгованість з відповідача, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.01.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Надала відзив в якому зазначила, що позивачем не зазначено про строки позовної давності, зазначила, що договір між нею та позивачем не укладався, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. За приписами ч.2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони гуртуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що предметом діяльності АТ «Херсонська Теплоелектроцентраль», відповідно до останньої редакції статуту від 09.04.2019 року, є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії (п. 3.3. статуту). Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за централізоване опалення квартири відповідача за адресою: [ADDRESS] у період з лютого 1998 року по квітень 2020 року в розмірі 28783,65 грн. Відповідно до ч.1ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1875-ІV), централізоване опалення віднесено до комунальних послуг. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 вказаного Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, законодавець встановлює, обов`язок споживача оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. За змістом ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] що не заперечується відповідачем. Матеріалами справи підтверджено та встановлено судом, що у позивача на ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за адресою розташування належної відповідачу квартири: [ADDRESS] . Відповідно до вказаного рахунку відповідачу нараховується плата за послуги з теплопостачання на опалювальну площу - 47,47 кв.м, за встановленими тарифами. Також із розрахунку вбачається, що відповідач [PERSON] здійснювала часткову оплату послуг теплопостачання. Вказані обставини свідчать про фактичне споживання комунальних послуг з централізованого опалення. Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які ґрунтуються на фактичному споживанні відповідачем наданих позивачем комунальних послуг, які він має сплачувати відповідно до визначеного у вказаних нормах матеріального права порядку. Доводи, викладені у відзиві на позовну заяву про те, що між [PERSON] та АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» жодного договору не укладалось, а відповідно з цим і не існує ніяких зобов`язань, суд не приймає до уваги, оскільки правовідносини сторін ґрунтуються на фактичному споживанні відповідачем наданих позивачем послуг з централізованого опалення, що підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростовано. Сам по собі факт відсутності письмового договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448 цс 19) та постановах Верховного Суду: від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107 св 18), від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204 св 18), від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 07 листопада 2023 року у справі № 643/17352/20 (провадження № 61-9449 св 22), від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22 (провадження № 61-9399 св 23). Виходячи з наведеного, суд вважає доведеним, що з лютого 1998 року по квітень 2020 року позивач надавав відповідачу [PERSON] послуги з централізованого опалення та за вказаний період у відповідача існує заборгованість, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку становить 28783,65 грн. Відповідачем належними доказами вказаний розрахунок не спростовано, інший розрахунок не надано. Зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку не сплачує заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення квартири, заявлені позовні вимоги АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до ст.257, п. 4 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відзиві на позовну заяву про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, відповідач [PERSON] зазначала, що позивачем пропущено строк позовної давності без поважних причин, а тому просила застосувати строки позовної давності. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як це унормовано вимогами ч. 1ст. 261 ЦК України. За правилами ч. 5 ст. 216 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, прийнятій у справі №6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року, прийнятій у справі №6-169цс14, від 30 вересня 2015 року, прийнятій у справі №6-154цс15, зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З огляду на те, що позивач звернувся 10.11.2020 року до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, які згідно закону споживач повинен оплачувати щомісячно, то трирічний строк позовної давності за заявленими вимогами про стягнення заборгованості сплив. Згідно наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості за період з листопада 2017 року по квітень 2020 року включно відповідач має заборгованість за надані позивачем послуги на суму 10377,09 грн, які і підлягають стягненню. Відповідно до вимогст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті за правилами ч.2ст.43\~ЦПК України покладається на осіб, які беруть участь у справі та які розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною першою ст.133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, згідно платіжного доручення № 5699 від 19.10.2020 року позивачем сплачено 2102,00 грн. судового збору, з урахуванням пропорційності до задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню 757 грн. 81 коп.

Outcome: partial