Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-24 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором № 22035000128857 від 29 травня 2019 року, що виникла станом на 03.05.2024, у сумі 332\~504,84 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним договором. В обґрунтування вимог позивачем зазначено про укладення 29 травня 2019 року між сторонами кредитного договору № 22035000128857, згідно якого банком надано грошові кошти (кредит) в сумі 386\~504,09 грн. строком на 60 місяців з кінцевою датою погашення кредиту 29.05.2054, на споживчі потреби, з оплатою погодженого розміру відсотків, комісії, тощо. Крім того, 29 травня 20219 року між сторонами було укладено договір банківського рахунку та надання додаткових послуг, на підставі якого банк здійснює обслуговування поточних рахунків, в тому числі операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу, відкритих на ім`я клієнта. На підставі поданої відповідачем заяви про відкриття поточного рахунку та випуск електронного платіжного засобу, що подавалась одночасно з укладанням цього договору, банк відкрив особовий рахунок на ім`я [PERSON] за номером [NUMBER] , на який в подальшому і здійснювались нарахування вказаних кредитних коштів. На підставі укладеного в той же день між відповідачкою та ПрАТ «СК «Уніка Життя» договору добровільного страхування життя клієнтів № ВР-22035000128857, розмір страхового платежу, здійсненого на користь страховика, становив 41\~411,15 грн.. Однак умови кредитного договору належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 03.05.2024 утворилась заборгованість у сумі 332\~504,84 грн., яка складається з 178\~672,54 грн. залишок простроченого кредиту; 3,70 грн. залишок прострочених відсотків; 153\~828,60 грн. залишок прострочених комісій. Ураховуючи наявність\~невиконаних кредитних\~зобов`язань,\~оскільки відповідачемкредит, відсотки та комісія у встановлені договором строки не сплачені, з метою захисту прав кредитора, позивач просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 21 червня 2024 року прийнято до провадження позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених у тексті позовної заяви. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги позову не визнали в тому числі й з огляду на надмірність нарахування та стягнення страхових та інших платежів, відзиву на позов до суду не надійшло. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У справі встановлено, що 29 травня 2019 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22035000128857, відповідно до умов якого за цим договором банк надав клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі (а.с. 156-157 копія договору, а.с. 155 копія паспорту). Умовами договору сторони погодили суму кредиту в розмірі 386\~504,09 грн., строк кредитування 60 місяців, кінцева дата повернення кредиту 29 травня 2024 року, цільове призначення на споживчі потреби, щомісячна комісія за обслуговування кредиту 1,99% від суми кредиту, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001% річних; на прострочену заборгованість за кредитом 56,0% річних. Банк формує графік платежів, який викладено в розділі 4 цього договору із зазначенням сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та ін. Крім того, 29 травня 20219 року між сторонами було укладено договір банківського рахунку та надання додаткових послуг, на підставі якого банк здійснює обслуговування поточних рахунків, в тому числі операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу, відкритих на ім`я клієнта. На підставі поданої відповідачем заяви про відкриття поточного рахунку та випуск електронного платіжного засобу, що подавалась одночасно з укладанням цього договору, банк відкрив особовий рахунок на ім`я [PERSON] за номером [NUMBER] , на який в подальшому і здійснювались нарахування вказаних кредитних коштів (а.с. 147-148 копія договору, а.с. 150 копія заяви-згоди, ). Відповідно до укладеного в той же день між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка Життя» договору добровільного страхування життя клієнтів № ВР-22035000128857, розмір страхового платежу, здійсненого на користь страховика, становив 41\~411,15 грн. (а.с. 148-149 копія договору). Кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Відповідно до частини першої статті. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за укладеним договором, відповідач [PERSON] станом на 03 травня 2024 року має заборгованість у сумі 178\~676 гривень 24 коп., що підтверджується наданим до суду розрахунком та випискою по рахунку (а.с. 21-143), з яких: -178\~672,54 залишок простроченого кредиту, -3,70 залишок прострочених відсотків; Стосовно нарахування та стягнення комісії. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10 червня 2017 року. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Водночас Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Зважаючи на викладене, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Установлено, що умовами оскаржуваного кредитного договору передбачена необхідність внесення щомісячної плати за комісію, при цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. З огляду на викладене доводи сторони позивача про те, що позивачка погодилась на сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, з врахуванням на незначного розміру процентів за кредитним договором, а відтак щодо законності умов кредитного договору в частині комісії, неможливо вважати обґрунтованими. Таким чином, враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, положення пункту кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2024 року в справі № 639/8821/13-ц (провадження № 61-9847св23). При цьому визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним в силу закону (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-80гс20). Про повноваження суду з власної ініціативи робити висновок щодо нікчемності правочину (в частині комісій) зазначено Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц. Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), зазначила, що «комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що «якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Верховний Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 295/11290/21 (провадження № 61-8534св23) виснував, що виходячи з положень статей 216, 217 ЦК України, реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у цій постанові висновки щодо нікчемності пункту кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту, наявні підстави для зобов`язання АТ «Банк Кредит Дніпро» здійснити перерахунок заборгованості за договором. Зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості з огляду на встановлення незаконності нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту, унеможливить стягнення з позивачки цієї суми заборгованості, а також зобов`язує банк переглянути виконання [PERSON] зобов`язань за цим договором, а в разі внесення коштів в більшому розмірі - повернути їх позивачці, що забезпечує захист її інтересу у правовій визначеності. Схожі за змістом висновки зробив Верховний Суд у постановах від 31 січня 2024 року у справ № 450/126/20, від 09 лютого 2024 року у справі № 337/3703/22 та від 12 червня 2024 року у справі № 295/11290/21 (провадження № 61-8534св23). Разом із тим, вимог до щодо перерахунку платежів відповідач не заявляла. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України). Оскільки належним чином повідомлена про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надала, враховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Ураховуючи часткове задоволення вимог позивача у повному обсязі, суд вважає необхідним відшкодувати позивачу понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved