Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Савчук Г.Т. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між сторонами по справі 07 травня 2011 року Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №113. Позовна вимога обґрунтовується тим, що спільне життя сторін не склалося через характер відповідача та зміну його ставлення до сім`ї. Несумісність поглядів на сімейне життя та обов`язки призвело до того, що подружжя стало віддалятися один від одного. Постійні конфлікти та чвари на побутовому грунті, які часто виникають між сторонами по справі, негативно впливають на моральний та психологічний стан позивача. Погіршення протягом останніх років сімейного життя подружжя мало наслідком фактичне припинення між ними шлюбних відносин. На даний час ведення між подружжям спільного господарства та сумісне проживання припинено. За вказаних обставин, позивач переконана, що подальше збереження шлюбу не буде відповідати її інтересам, а тому прохає суд не надавати термін для примирення, оскільки вважає таке неможливим. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у порядку, передбаченомуст.128 ЦПК України (а.с.20). Згідно поданої через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до початку розгляду справи по суті заяви, представник позивача прохала суд розглянути справу за її відсутності та за відсутності позивача. Позов підтримують в повному обсязі та прохають його задоволити. Після розірвання шлюбу прохає залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору прохає стягнути з відповідача по справі (а.с.22). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про місце, день і час розгляду справи повідомлявся у порядку, передбаченому\~ст.128 ЦПК України\~(а.с.21). Згідно письмової заяви, поданої до початку розгляду справи по суті, прохав суд розглянути справу без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти розірвання шлюбу з позивачем [PERSON] не заперечує. Відзив на позовну заяву подавати не буде. Питання про судовий збір прохає вирішити відповідно до вимог чинного законодавства\~(а.с.23).\~ У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК України). Відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України, з огляду на письмові заяви учасників справи, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за їх відсутності та, з урахуванням визнання відповідачем позову, вирішення питання про ухвалення судового рішення в першому судовому засіданні. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом по справі встановлено, що між сторонами по справі 07 травня 2011 року Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб за актовим записом №113 (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.7 зворот, 9). Відповідно до п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~(далі - Постанова від 21 грудня 2007 року №11) проголошена Конституцією\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У відповідності до ст.112 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З письмових пояснень представника позивача, викладених в позовній заяві, судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через наявний у відповідача характер та зміну його ставлення до сім`ї, несумісність поглядів на сімейне життя та обов`язки, постійні конфлікти та чвари на побутовому грунті, які негативно впливають на моральний та психологічний стан позивача. Сторони припинили ведення спільного господарства та сумісне проживання, а також підтримання шлюбних відносин. Відповідач по справі [PERSON] не надав суду доказів існування виключних обставин, за наявності яких виправданим було б примушування позивача до збереження шлюбу, а наявність двох малолітніх дітей, з урахуванням наявних взаємовідносин між сторонами, не може братися судом до уваги, оскільки інститут шлюбних відносин ґрунтується на взаємному почутті любові жінки та чоловіка, поваги один до одного, наданні взаємодопомоги та підтримки, а тому не може ставитись в залежність виключно від наявності у подружжя дітей та обов`язку у зв`язку з цим їх спільного проживання. Судом встановлено, що за час, що минув з дня прийняття позовної заяви до розгляду та призначення першого судового засідання, сторони по справі не вживали жодних дій щодо примирення та збереження сім`ї з огляду на відсутність поданих ними суду відповідних письмових заяв з цього приводу. Наявності спірних питань щодо поділу майна, як спільної сумісної власності подружжя, а також місця проживання малолітніх дітей, за відсутності відповідних заяв сторін, судом під час судового провадження також не встановлено. Відповідно до п.10 Постанови від 21 грудня 2007 року №11 передбачене ч.1 ст.111 СК України\~вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. З урахуванням викладеного, судом зі змісту позовної заяви встановлено, що позивач [PERSON] не згодна на примирення, оскільки вважає, що шлюб між нею та відповідачем по справі припинив своє існування. Відповідач по справі [PERSON] згідно наданої до суду письмової заяви не заперечує проти задоволення позовних вимог, внаслідок чого суд приходить до висновку про наявність згоди кожного з подружжя на розірвання укладеного між ними шлюбу та недоцільність вжиття судом заходів, спрямованих на примирення сторін, що відповідно до ч.8 ст.178\~ЦПК України є підставою для вирішення судом справи за наявними матеріалами. За змістом ч.ч.1, 4\~ст.206 ЦПК України\~відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, приймаючи до уваги письмову заяву відповідача, суд приходить до висновку про те, що визнання відповідачем [PERSON] позову здійснено у процесуальній формі та порядку, що відповідають вказаним вище вимогам ч.1 ст.206 ЦПК України. Щодо наявності законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. З огляду на викладене, дослідивши зміст позовної заяви та інших матеріалів справи, суд приходить до висновку, що викладені в них обставини свідчать про: дійсну волю сторін, як подружжя, на розірвання укладеного між ними шлюбу; неможливість подальшого спільного сімейного життя сторін, як подружжя, а також наявність підстав вважати, що збереження шлюбу суперечитиме особистим інтересам сторін. Крім того, зі змісту ч.1 ст.21, ч.1 ст.24 СК України\~слідує, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої та проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. З огляду на зазначені вище правові норми, враховуючи, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад, а визначення законодавцем шлюбу «як сімейного союзу» засвідчує, що шлюб створює сім`ю та передбачає його договірну природу, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивач по справі [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач [PERSON] не надав суду заперечень проти задоволення позовних вимог і сторони по справі, як подружжя, не змогли налагодити відносини як до моменту подання позовної заяви до суду, так і під час судового провадження, то відмова суду в задоволенні позову про розірвання шлюбу буде примушенням позивача до шлюбу та шлюбним відносинам, що не відповідає моральним засадам суспільства та є неприпустимим. На підставі викладеного, встановивши обставини, якими обґрунтовується позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, суд, приймаючи до уваги визнання відповідачем [PERSON] позову, дійшов висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. При цьому судом не встановлено обставин, за яких визнання відповідачем позову суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Після розірвання шлюбу позивачу, за заявою її представника, слід залишити прізвище « [PERSON] », що відповідає приписам ч.1 ст.113 СК України, якою закріплено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.1 ст.133, ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно положень ч.2 ст.279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] до початку розгляду справи по суті в першому судовому засіданні, призначеному на 26 лютого 2025 року, була подана письмова заява про визнання ним позову [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до квитанції про сплату №1762-4176-6350-5353 від 28 грудня 2024 року позивачем по справі [PERSON] був сплачений судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп.. З огляду на викладене, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу та визнання позову відповідачем [PERSON] до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ч.1 ст.142 ЦПК України, з відповідача по справі [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у виді 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору при поданні позову до суду в розмірі 484 грн. 48 коп., а 50 відсотків сплаченого судового збору, що складає суму 484 грн. 48 коп., підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. Інші витрати, пов`язані з розглядом справи, відсутні.

Outcome: approved