Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом 20.02.2024 року в якому просить з урахуванням заяви про уточнення вимог: - визнати незаконним та скасувати Наказ виданий директором Багатогалузевого колективного підприємства підприємства Виробничо-комерційна фірма Амальтея від 25.07.2023 року № 11-К "Про звільнення із займаної посади [PERSON] , [INFO] , інн. [NUMBER] , за п.1 ст.36 КЗпП ; - поновити [PERSON] , [INFO] , інн. [NUMBER] , на посаді робітника з благоустрою в Багатогалузевому колективному підприємству Виробничо-комерційна фірма Амальтея; - стягнути з Багатогалузевого колективного підприємства Виробничо-комерційна фірма Амальтея, код ЄДРПОУ 23133838 , заборгованість по заробітній платі за період з 01.06.2023 року по 20.02.2024 року в сумі 140 229,00 грн. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує наступним. Позивач, згідно Наказу №10-к від 25.11.2020 року, був прийнятий на посаду робітника з благоустрою у БКП ВКФ Амальтея, що підтверджується записами у трудовій книжці (копія додається). 24 лютого 2022 року розпочалася повномасштабна військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває по даний час. З кінця лютого до 11 листопада 2022 року місто Херсон перебувало у окупації російськими військами, велися активні бойові дії. Після звільнення міста Збройними Силами України, Позивач мав можливість продовжити роботу та виконувати свої посадові обов`язки відповідно до умов трудового договору. В грудні місяці 2023 року, при зверненні до Відповідача, з метою отримання оригіналу трудової книжки, Позивачу стало відомо, що його звільнено з займаної посади в Багатопрофільному комерційному підприємству виробничо-комерційна фірма Амальтея. Тому, Позивач, звернувся до Відповідача, Багатопрофільного комерційного підприємства виробничо-комерційна фірма "Амальтея, з запитом щодо причин незаконного звільнення та просив надати копію Наказу про його звільнення та Довідку про розмір заборгованості із заробітної плати (копія додається). Проте на теперішній час. Відповідач не надав жодної відповіді та не повідомив про прочини та підстави його звільнення, не надав копію Наказу про звільнення Позивача. Позивач особисто не був ініціатором розірвання із ним трудового договору, не звертався до Відповідача з заявою про звільнення його за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП. Відповідне рішення про звільнення Позивача із займаної посади ініціював та прийняв Відповідач без будь-якого погодження з Позивачем. Позивач заяви про звільнення за угодою сторін не писав. Також, Позивач вважає, що він має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.06.2023 року по день поновлення його на роботі. Надано розрахунок щодо обчислення заробітної плати, яка підлягає стягненню. Позивач особисто не був ініціатором припинення із ним трудових відносин, не звертався до Відповідача з заявою про звільнення його із займаної посади за угодою сторін, а саме за п.1. ст.36 КЗпП. Напроти, Позивач бажає працювати і на теперішній час. Отже, з вищевикладеного вбачається, відсутність ознак добровільного та свідомого волевиявлення Позивача на припинення трудового договору за угодою сторін. Відсутність належного волевиявлення не дає підстави вважати наявність наміру працівника звільнитись саме за згодою сторін, а сама по собі згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення також не означає наявності угоди про припинення трудового договору за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. Отже, Позивач вважає, що його звільнення, не можна вважати законним, а отже позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу №11-к від 25.07.2023 року є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.02.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Після усунення недоліків, ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.03.2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.11.2024 року призначено у справі судове засідання. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити з підстав, зазначених в позові. Крім того, представник позивача просила поновити строк звернення до суду, зазначаючи, що у грудні 2023 року відповідачу стало відомо про звільнення прим зверненні до підприємства, відповідач звернувся для отримання правової допомоги, зроблено було звернення до Державної служби з питань праці, отримано відповідь від 20.02.2024 року, тому відбулося звернення до суду. З пояснень позивача вбачається, що він підтримав думку адвоката, просив поновити строк звернення до суду, вказав, що закінчив тільки школу, іншої освіти не має, є особою пенсійного віку, не має знань в галузі права. Представник відповідача у судове засідання в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду повідомлявся, причини неявки суду невідомі, поштове відправлення повернулось із відміткою «Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Жодних заперечень з приводу позовних вимог, як і жодних заяв чи клопотань з приводу розгляду справи на адресу суду від відповідачів не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи ухваливши заочне рішення. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд встановлено наступне. Відповідно до записів копії трудової книжки на ім`я позивача з датою заповнення 23.06.1975 року, останній в період з 26.11.2020 року по 25.07.2023 року працював в БКП ВКФ «Амальтея». Відповідно до запису 23, позивача звільнено із займаної посади з 25.07.2023 року за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпПУ наказ №11-К від 25.07.2023 року. Доказів на спростування тверджень позивача щодо факту не написання ним заяви про звільнення, необізнаності щодо винесення оскаржуваного наказу одразу після його винесення, доказів, що звільнення позивача із займаної посади відбулося за згодою сторін, матеріали справи не містять. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпПУ застосовується у\~випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. Оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має бути належним чином оформлене в письмовій формі. Роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116 КЗпП) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 КЗпПУ. Доказів дотримання вказаних обставин матеріали справи не містять. Таким чином суд дійшов висновку, на підставі досліджених доказів, пояснень сторони позивача, що звільнення останнього відбулося незаконно. у зв`язку з незаконністю Наказу про звільнення Позивача із займаної пасоди на підставі п.1 ст.36 КЗпП, обов`язок по відшкодуванню заробітної плати Позивачу має бути покладено на Відповідача. Згідно ч.1,2 ст. 94 КЗпП України заробітна плата -це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 10 Закону України «Про організацію трудових правовідносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці незвільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Відповідно до статті 22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч,2 ст.235КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Розмір середнього заробітку, котрий підлягає стягненню на користь позивача має розраховуватися у відповідності- до Постанови КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», у відповідності п.5 якої, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Визначаючи розмір заборгованості Багатогалузевого колективного підприємства Виробничо-комерційна фірма Амальтея, код ЄДРПОУ 23133838 ,\~ по заробітній платі за час вимушеного прогулу в період з 01.06.2023 року по 20.02.2025 року, тобто по день ухвалення рішення, суд погоджується із розрахунком представника позивача та зазначає, що необхідно керуватися положеннями п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100\~(далі порядок), та виходив з наступного. Мінімальна зарплата Згідно Законом «Про Державний бюджет» з 01 січня встановлена мінімальна зарплата на 2023 рік \~6700 гривень . Оскільки Позивача було звільнено з 01.06.2023 року, а останні виплати були у травні 2022 року, тому останніми двома повністю відпрацьованими місяцями роботи Позивача є квітень, травень 2023 року, в яких були 20 та 23 робочих днів відповідно, тому для обчислення середньоденної заробітної плати треба врахувати заробітну плату за квітень 2023 року та травень 2023 року, а саме: 6700+6700 = 13400 грн.: 43 робочі дні - 311,62 грн. (середньоденна заробітна плата). Тому, заборгованість Відповідача перед Позивачем за час вимушеного прогулу за період з 01.06.2023 року по 20.02.2024 року складає: ( червень 2023 року - 22 дні, липень 2023 року - 21 день, серпень 2023 - 23 дні, вересень 2023 року - 21 день, жовтень 2023 року - 22 дні, листопад 2023 року - 22 дні, грудень 2023 року - 21 день, січень 2024 року - 23 дні, лютий 2024 року - 21 день, березень 2024 року - 21 день, квітень 2024 - 22 дні, травень 2024 року - 23 дні, червень 2024 року - 20 днів, липень 2024 року - 23 дні, серпень 2024 року - 22 дні, вересень 2024 року - 21 день, жовтень 2024 року - 23 дні, листопад 2024 року - 21 день, грудень 2024 року - 22 дні, січень 2025 року - 23 дні, лютий 2025 року - 13 днів, а всього - 450 днів*311,62 грн.,), а загалом сума до стягнення 140 229,00 гривень. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 16 Цивільного кодексу України\~встановлено, що\~Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Спеціальним законом, який регулює трудові правовідносини та визначає механізм захисту трудових прав працівників є\~Кодекс законів про працю України. Згідно ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст.\~76\~, ч. 1,\~2\~ст.\~77, ч. 1 ст.\~95 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1,3\~ст. 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті та їх належність, допустимість, достовірність, достатність, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання трудових відносин припиненими починаючи саме з 31.10.2023 року, коли позивач вирішила звернутися із відповідною заявою що, із урахуванням території на якій перебуває підприємство, де ведуться бойові дії, відповідає приписам ЗУ\~«Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від\~15.03.2022\~№\~2136-IX. При цьому, з огляду на вимоги позивача про визнання припиненими трудових відносин саме з підстав розірвання трудового договору з ініціативи працівника, та беручи о уваги обов`язок роботодавця розірвати трудовий договір у строк, який просить працівник ( ч. 1 ст. 38 КЗпП України), суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог щодо визнання припиненими трудових відносин саме шляхом розірвання трудового договору. Згідно\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір сплачений за вимоги майнового (1402,29 грн.) та немайнового характеру (1211,20 грн.) у дохід держави в сумі 2613,49 грн. Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, норма\~статті 233 КЗпП України\~деталізує це правило стосовно випадків звільнення працівника. У такому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки: в залежності від того, яка з цих подій відбулася раніше. Отже, для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення визначальними є такі юридично значимі обставини, як вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки. Тобто для такої категорії трудових спорів встановлено спеціальне правило обрахунку початку строку виникнення права на звернення до суду, відмінне від загального правила, за яким виникнення цього права пов`язується з моментом, коли працівник дізнався або за всіма обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права. Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду. Заслухавши доводи позивача, враховуючи його вік, рівень освіти, факт звернення до Державної служби з питань праці, відповідь надана від 20.02.2024 року, беручи до уваги відсутність доказів на підтвердження дати отримання позивачем наказу про звільнення або трудової книжки, суд вважає обґрунтованим клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Outcome: approved