Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

03.03.2018 року позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості Ухвалою суду від 20.03.2018 року відрито спрощене провадження у вищевказаній цивільній справі, призначено судове засідання. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.05.2018 року позов Публічного\~акціонерного товариства\~Комерційний Банк\~«Приватбанк» до\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~ задоволено.\~Стягнуто з\~ [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за\~кредитним договором\~№б/н\~від 21.07.2005\~року у\~сумі 117\~416\~(сто\~сімнадцять тисяч\~чотириста шістнадцять)\~гривень 75\~копійок,\~з яких:\~заборгованість за\~кредитом \~7\~095,32\~грн.;\~заборгованість по\~процентам за\~користуванням кредитом\~ 101\~153,97\~грн.;\~ заборгованість\~за пенею\~та комісією\~3\~100,00\~грн.;\~штрафи \~ 6\~067,\~46\~грн.\~Стягнуто з\~ [PERSON] на\~користь Публічного\~акціонерного товариства\~Комерційний банк\~«Приватбанк»судовий збір у розмірі 1\~762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок. 31.08.2021 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 30.05.2018 року по цивільній справі №639/1115/18. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.08.2021 року заяву клопотання відповідача [PERSON] про поновлення процесуального строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення суду від 30.05.2018 року по цивільній справі №639/1115/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості \~задоволено. Поновлено [PERSON] процесуальний строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення суду від 30.05.2018 року по цивільній справі №639/1115/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Прийнято до провадження заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 30.05.2018 року по цивільній справі №639/1115/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості і призначено розгляд заяви в судовому засіданні. 13.10.2021 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 30.05.2018 року по цивільній справі №639/1115/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено.Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від\~30.05.2018\~року по\~цивільній справі\~№639/1115/18\~за позовом\~Публічного акціонерного\~товариства Комерційний\~Банк «Приватбанк»\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості скасовано. Цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання 07.02.2022 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Іванюченка В.В. надійшов відзив на позов, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову та зазначає, що у заяві позичальника від 29.07.2005 року процентна ставка зазначена у розмірі 3% в місяць з розрахунку 360 днів на рік. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 29.07.2005 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначених банком розмірах і порядку нарахування. Крім того представник відповідача вважає, що доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості підлягає сумніву з наступних підстав. По-перше, вказаний розрахунок зроблено до договору №б/н від 21.07.2005 року, в той час як до позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» додана заява, яка підписана [PERSON] датована 29.07.2005 року. Отже позивачем не надано розрахунку до договору, який був укладений між сторонами шляхом підписання заяви №б/н саме 29.07.2005 року. Також сам позивач зазначає що за користування кредитом встановлена плата у розмірі 36,00% на рік на сума залишку заборгованості за кредитом (така ставка визначена у заяві від 29.07.2005 року), але починаючи з січня 2013 року ставка становить 30,00%, з вересня 2014 року ставка знов змінена і становить 34,8%, з 01.04.2015 - 43,2%, що не відповідає умовам укладеного договору, докази належного повідомлення про відповідні зміни позивачем не надані, а отже розрахунок наданий позивачем не можна брати до уваги, оскільки він не відповідає дійсності. До того ж, представник відповідача вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду. Відповідно до заяви від 29.07.2005 року строк дії карти встановлюється до липня 2007 року. Останній платіж у межах строку дії картки [PERSON] здійснив у квітні 2007 року, що вбачається з документів, наданих позивачем. 25.11.2022 року на адресу суду від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач додатково обґрунтував позовні вимоги. Між тим, 05.12.2022 року на адресу суду від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом ухвалою, занесеною протоколу судового засідання. В позовній заяві, зменшивши первісні позовні вимоги, представник ПАТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 11\~869,74 грн., з яких: заборгованість за кредитом 7\~095,32 грн.; заборгованість по процентам за користуванням кредитом 4\~774,42 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 21.07.2005 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 15 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими Умовами та правилами та Тарифами Банку складає між ним та банком договір. Окрім того, позивач вказує, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку з чим і утворилася заборгованість, яка станом на 30.09.2020 року становить 11\~869,74 грн., з яких: заборгованість за кредитом 7\~095,32 грн.; заборгованість по процентам за користуванням кредитом 4\~774,42 грн. 11.04.2023 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Іванюченка В.В. надійшли додаткові пояснення, в яких останній просить суд відмовити також і в задоволенні зменшених позовних вимог у повному обсязі. У свою чергу 02.05.2023 року від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» надійшли письмові заперечення на додаткові пояснення представника позивача. Ухвалою Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкова від\~19.09.2024\~року клопотання\~представника відповідача [PERSON] \~адвоката Іванюченка\~Віталія Володимировича\~про витребування\~доказів у\~цивільній справі\~за позовом Акціонерного товариства\~Комерційний Банк\~«Приватбанк» до\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~ задоволено.\~Зобов`язано АТ\~КБ «ПриватБанк»\~надати суду: виписки по\~рахунках обліку\~заборгованості за\~кредитним договором\~№б/н\~від 21.07.2005\~року за період з 21.07.2005 року по 31.01.2018 року включно із зазначенням обліку заборгованості по кредиту, простроченому кредиту, процентах, прострочених процентах, комісії, простроченій комісії, пені з урахуванням переносів (включно з періодами до/після переносу сальдо), у зв`язку зі зміною плану рахунків; щоденні оборотно-сальдові відомості (за дні, коли наявний рух коштів) за період з 21.07.2005 року по 31.01.2018 року по аналітичних рахунках, що були задіяні в обліку кредиту по клієнту за кредитним договором №б/н від 21.07.2005 року; докази отримання кредитних карток [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] . Витребувані докази на адресу суду позивачем не надано. В судове засідання 19.02.2025 року учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача\~ [PERSON] \~ адвокат\~Іванюченко В.В.\~надав письмову\~заяву,\~в якій\~просив позовні\~вимоги залишити\~без розгляду,\~у зв`язку\~з ненаданням\~позивачем витребуваних\~доказів,\~та просив\~провести розгляд\~справи,\~призначений на\~19.02.2025\~року без\~участі відповідача\~та його\~представника.\~ \~ \~ У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі Анкети-заяви [PERSON] від 21.07.2005 року (дата відкриття рахунку), згідно з якою [PERSON] 29.07.2005 року поставив підпис про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідачу було відкрито рахунок, та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом (т.1 а. с. 9). [PERSON] погодився, що заява разом із пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Згідно з пунктом 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін. Відповідно до п.п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється на підставі наданих позичальником документів, за рішенням банку. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі відповідно до умов договору та відповідні картки, строк дії останньої - до липня 2017 року (т.1 а.с.92), на які встановлено кредитний ліміт (т.1 а.с.91 зворот). Факт користування кредитними коштами підтверджується випискою про рух коштів по картковому рахунку за договором (т.1 а.с.86-91). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість\~відповідача [PERSON] станом на 16.11.2022 року становить 11\~869,74 грн., з яких: 7\~095,32 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4\~774,42 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (т.1 а.с.156-162). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 23 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Так, судом на підставі уточненого розрахунку заборгованості встановлено, що відповідачем [PERSON] було порушено зобов`язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого, станом на 16.11.2022 року заборгованість відповідача становить 11\~869,74 грн., з яких: заборгованість за кредитом 7\~095,32 грн.; заборгованість по процентам за користуванням кредитом 4\~774,42 грн. Відповідно до частини другої ст.1054 ЦК України та частини другої ст. 1050 ЦК України наслідком порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Даючи оцінку вищезазначеним доказам, у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до суду з первісним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості 03.03.2018 року. При цьому строк дії останньої виданої відповідачу кредитної картки, якою він мав змогу користуватись, встановлено до липня 2017 року, тобто на момент звернення до суду з первісним позовом позивачем не був пропущений трирічний строк позовної давності. В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови КМУ №392 від 20.05.2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 року на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенні, території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Окрім того, Законом України від 30.03.2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України: з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 року №540-ІХ набрав чинності 02.04.2020 року. Крім того указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, дію якого неодноразово продовжено. За приписами п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259, 362, і 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З огляду на вищевикладене, враховуючи дію встановленого карантину та воєнного стану, який триває і на даний час, суд не має підстав для застосування позовної давності і до зменшених позивачем позовних вимог, з якими позивач звернувся в заяві від 05.12.2022 року. Згідно з положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень\~ст. 83 ЦПК України\~позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. На підставі досліджених письмових доказів, наданих позивачем, які не спростовані відповідачем, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» засновані на законі та умовах укладеного договору, підписаного сторонами, обґрунтовані належними доказами та підлягають задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором №б/н від 21.07.2005 року у сумі 11\~869,74 грн., з яких: заборгованість за кредитом 7\~095,32 грн.; заборгованість по процентам за користуванням кредитом 4\~774, 42 грн. Вказані і надані суду докази суд вважає достатніми для вирішення справи по суті, отже вимога представника відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку з ненаданням додаткових витребуваних доказів задоволенню не підлягає. Більш того відповідач у наданих його представником заявах по суті справи не спростовує сам факт отримання ним кредиту і користування кредитними коштами, його заборгованість підтверджується розрахунком позивача, на який відповідачем контррозрахунок не складений. За таких умов зменшені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, сплачений судовий збір в розмірі 1 762,00 грн. (т., а.с. 2). На підставі викладеного і

Outcome: approved