Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-18 00:00:00

адвокат Хомин О.М., діючи в інтересах [PERSON] на підставі ордеру серії АА №1506414 від 11 листопада 2024 року, через систему «Електронний суд» звернулася до Залізничного районного суду м. Львова з позовом, в якому просить: розірвати договір про надання послуг з централізованого опалення, який є публічним договором між Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» та [PERSON] : зобов`язати Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з квартири [ADDRESS] . Позов мотивує\~тим,\~що 14\~серпня 2020\~року рішенням\~Виконавчого комітету\~Винниківської міської\~ради №490,\~доповненим рішенням\~від 18\~вересня 2020\~року №579\~надано дозвіл\~ [PERSON] \~на газифікацію\~котла у\~квартирі [ADDRESS] ,а\~також на\~від`єднання\~від центрального\~опалення.\~Також відповідно\~до вищезазначеного\~дозволу зобов`язано\~ [PERSON] \~звернутись в\~ЛМКП «Львівтеплоенерго»\~для від`єднання\~від центрального\~опалення зі\~встановленням автономного\~опалення в\~квартирі [ADDRESS] . Згодом, 28 вересня 2020 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» надало позивачу технічні умови на відключення від ЦО і ГВГІ кв. [ADDRESS] №14-117/02-107. Позивач виконала умови отриманого дозволу та технічних умов та 15 жовтня 2020 року складено відповідний акт про відключення квартири (нежитлового; приміщення, секції, під`їзду, будинку) від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП. Акт складено представником власника будинку або уповноваженою ним особою - ОСББ «Кільцева 10», представником монтажної організації - ТзОВ «Орбі», і представником виробника послуг з ЦО і ГВП - безпосередньо ЛКП «Львівтеплоенерго», а також власником приміщення позивачем. Таким чином починаючи з 15 жовтня 2020 року квартира позивача відключена від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення та гарячого водопостачання, на момент відключення у позивача була відсутня заборгованість перед ЛКП «Львівтеплоенерго» за спожиту теплову енергію. Водночас незважаючи на цей факт ЛМКП «Львівтеплоенерго» продовжує здійснювати нарахування за спожиту теплову енергію, хоча позивач такої послуги не отримує з 15 жовтня 2020 року. Вважає, що такі нарахування є незаконними та не повинні сплачуватись позивачем. Вказує, що між відповідачем та позивачем до жовтня 2020 року існували цивільно-правові відносини, внаслідок укладеного договору про постачання теплової енергії, з урахуванням статей 633, 641 та 642 ЦК України шляхом приєднання побутового споживача до умов публічного договору централізованого опалення квартири. Посилається на положення ст. 24 ЗУ «Про теплопостачання», п. 39 Постанови КМУ від 3 жовтня 2007 року №1198 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією», наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169, ст. 651 ЦК України та вважає, що право на розірвання договору з надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання виникло у позивача з моменту складання акту про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від внутріпшьобудинкових мереж ЦО і ГВП, тобто з 15 жовтня 2020 року, відтак і зобов`язання за договором мають бути припинені саме з цього часу, в тому числі і в частині нарахування плати за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання. Враховуючи факт припинення користування позивачем послугами відповідача з 15 жовтня 2020 року та відсутності заборгованості за надання централізованого теплопостачання на час відключення вважає, що є правові підстави для розірвання договору та зобов`язання відповідача припинити нарахування плати за свої послуги з 15 жовтня 2020 року. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2024 року позовну заяву передано за підсудністю до Личаківського районного суду м. Львова. Матеріали справи надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 13 січня 2025 року, автоматизованою системою документообігу суду відповідно для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 14 січня 2025 року дану справу прийнято до розгляду, відкрито у ній провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в ній матеріалами, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а також встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Копію вказаної вище ухвали того ж дня скеровано сторонам для відома, копію ухвали було доставлено в електронні кабінети представника позивача та відповідача 15 січня 2025 року. 28 січня 2025 року представник відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Лозинська О.І., що діє на підставі довіреності від 21 грудня 2022 року, подала до суду відзив, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» не погоджується з позовними вимогами [PERSON] та вважає їх незаконними, та безпідставними зважаючи на те, що житловий будинок по [ADDRESS] , в якому знаходиться квартира [ADDRESS] , під`єднаний до теплопостачальних мереж і отримує послугу від джерел теплопостачання ЛМКП «Львівтеплоенерго» в повному обсязі що підтверджується актами про включення будинку Кільцева 10 до мереж централізованого опалення.?Квартира [ADDRESS] , що належить позивачу, з жовтня 2020 року обладнана індивідуальним опаленням. Позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» за вказаною адресою надаються послуги з централізованого опалення місць загального користування та допоміжних приміщень Для здійснення оплати за надані послуги квартирі [ADDRESS] був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Будинок Кільцева 10 обладнаний вузлом обліку теплової енергії (тепловим лічильником, ВОТЕ) а отже здійснюється комерційний облік споживання теплової енергії, наданої для всього будинку як єдиного майнового комплексу. Послуга з постачання гарячої води будинку [ADDRESS] , в тому числі квартирі позивача не надається. Співвласники будинку оплачують теплову енергію, яка використовується для опалення всього будинку: як квартир і нежитлових приміщень, так і місць загального користування, в тому числі і витрати тепла внутрішньобудинкових систем опалення будинку, в незалежності від встановлення окремих опалювальних приладів у місцях загального користування. У тому числі оплачують таку теплову енергію і співвласники, що мають індивідуальне опалення. Вказує, що згідно з вимогами законодавства нарахування за опалення місць загального користування проводиться для усіх квартир без винятку: і для тих, які отримують послугу з централізованого опалення, і для тих, які встановили у своїх помешканнях автономні системи опалення чи від`єдналися. ЛМКП «Львівтеплоенерго» за вказаною адресою надавалися послуги з централізованого опалення місць загального користування та допоміжних приміщень. А з 1 грудня 2021 року постачання теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. А тому позивач є споживачем послуг з постачання теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Щодо договору про надання послуг вказує, що відповідно до Закону України «Про теплопостачання» ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. З 1 липня 2014 року з усіма споживачами ЛМКП «Львівтеплоенерго», в тому числі і відповідачкою, вважається укладеним публічний договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води. Оскільки мешканці будинку [ADDRESS] не прийняли модель організації договірних відносин, то між споживачами та ЛМКП «Львівтеплоенерго» вважаються укладеними індивідуальні договори про надання послуг, а тому з 1 грудня 2021 року з відповідачем є укладеним індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який за своєю правовою природою є публічним договором приєднання, типова форма яких затверджена постановами КМУ; зазначені договори є розміщені на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua. Відтак вказує, що між позивачем та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: виконавець надавав відповідачу послуги з постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб, в тому числі на опалення опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, а відповідач такими послугами користувалася. Звертає увагу на те, що відповідно до положень договору приєднання про надання послуги з централізованого опалення, та послуг з централізованого постачання гарячої води, який діяв до 1 грудня 2021 року суб`єктами користування послугами (споживачами послуг) є в тому числі співвласники чи користувачі місць загального користування багатоквартирного будинку з централізованим опаленням та/або постачанням гарячої води, квартири чи інші приміщення яких від`єднано від централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води). Такі споживачі відповідно до пп 2.1 п. 2 договору оплачують умовно-постійну частина тарифу (плату за приєднане теплове навантаження), яка компенсує витрати підприємства, які пов`язані з необхідністю підтримання в робочому стані теплопостачального обладнання. Зазначає, що позивач користується послугою з опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будинку, нарахування позивачу були проведені правомірно і такі були позивачем за період з 1 липня 2014 року по 1 грудня 2021 року оплачені у повному обсязі. Оскільки будинок [ADDRESS] , приєднаний до систем централізованого опалення, ЛМКП «Львівтеплоенерго» надає [PERSON] послугу з постачання теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку, відповідно до умов Індивідуального договору приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії та умов договору приєднання про надання послуги з централізованого опалення, та послуг з централізованого постачання гарячої води, [PERSON] такими послугами користується, а відтак належних підстав для розірвання договору немає. Також зазначає, що нарахування теплопостачальною організацією оплати за послуги з опалення місць загального користування співвласникам будинку, які відключені від систем централізованого опалення, законодавчо обґрунтовані та носять обов`язковий характер відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, Правила надання послуги з постачання гарячої води та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. Обсяг теплової енергії на загальнобудинкові потреби по [ADDRESS] , розраховується як частка теплової енергії від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будинку, облікованого вузлом обліку теплової енергії (ВОТЕ). Листом від 27 серпня 2024 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» було надано позивачу деталізований механізм розрахунку кількості та вартості фактично спожитих послуг, який містить усю вичерпну інформацію та деталізований розрахунок проведених позивачу нарахувань з посиланням на чинне законодавство. Звертає увагу, що порядок здійснення таких позивачем оспорено не було, доказів та належних доводів неправомірності чи неправильності проведених останньому нарахувань позивачем надано не було. При цьому споживач не звільняється від плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення у разі відключення (відокремлення) квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Також просить суд звернути увагу на правові висновки Верховного Суду щодо обов`язку оплати послуги з централізованого опалення місць загального користування у подібних правовідносинах, викладені у справі №311/3489/18 у постанові від 22 грудня 2020 року, у постанові від 5 червня 2019 року у справі №703/3515/15-ц, у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 703/58/16-ц. При цьому щодо обраного позивачем способу захисту звертає увагу, що зі змісту позовної заяви [PERSON] не вбачається, яке саме порушене, невизнане або оспорюване право позивача підлягає судовому захисту. Крім того зазначає, що зі змісту позову вбачається, що вимога позивача є з жовтня 2020 року, в той час як позов пред`явлено у грудня 2024 року, а відтак відповідно до ст. 261, 256, 257 ЦК України, позивачем заявлена вимога, строк позовної давності якої є пропущеним, що є підставою для відмови в позові згідно ч.4 ст.267 ЦК України. На думку ЛМКП «Львівтеплоенерго» вимоги [PERSON] не можуть заслуговувати на увагу, оскільки [PERSON] надаються послуги з постачання теплової енергії відповідно до умов індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії та згідно діючих норм закону, що відповідач доводить належними та достовірними доказами, підстав для розірвання такого та припинення нарахувань плати за послуги з централізованого опалення немає. А щодо вимоги [PERSON] припинити здійснювати нарахування за гаряче водопостачання, то така вимога є також безпідставною оскільки нарахування за гаряче водопостачання [PERSON] ЛМКП «Львівтеплоенерго» не проводить. 3 лютого 2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача про долучення судової практики. З врахуванням положень ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд даної справи по суті розпочався 14 лютого 2025 року. З наведеного вище вбачається, що учасники справи повідомлені про розгляд такої належним чином, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подали, відповідачем подано до суду відзивів на позов, позивачем відповіді на відзив не подавалось, строк для подання такої сплив. Відтак з врахуванням того, що відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, з метою дотримання розумного строку розгляду справи суд згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 8 ст. 279 ЦПК України вважає за можливе завершити розгляд справи та ухвалити рішення за наявними у такій матеріалами. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно з ч.ч. 1-4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №403073498 від 10 листопада 2024 року. Рішенням Виконавчого комітету Винниківської міської ради №490 від 14 серпня 2020 року, доповненим рішенням №579 від 18 вересня 2020 року, надано [PERSON] дозвіл на газифікацію котла у квартирі [ADDRESS] та від`єднання даної квартири від центрального опалення, зобов`язано [PERSON] звернутись в ЛМКП «Львівтеплоенерго» для від`єднання від центрального опалення зі встановленням автономного опалення. 28 вересня 2020 року за №14-117/02-107 ЛМКП «Львівтеплоенерго» надано [PERSON] технічні умови на відключення від ЦО і ГВГІ кв. [ADDRESS] . Як вбачається з акту про відключення квартири (нежитлового; приміщення, секції, під`їзду, будинку) від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП, складеного 15 жовтня 2020 року представником власника будинку або уповноваженою ним особою - ОСББ «Кільцева 10», представником монтажної організації - ТзОВ «Орбі», представником виробника послуг з ЦО і ГВП - ЛМКП «Львівтеплоенерго», та власником приміщення [PERSON] , таким підтверджується відключення квартири позивача від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП будинку за адресою: [ADDRESS] . При цьому згідно з відомістю про нарахування та оплату послуги постачання теплової енергії за період з 1 лютого 2020 року по 31 липня 2024 року за адресою: [ADDRESS] за вказаною адресою нараховується вартість послуг постачання теплової енергії, зокрема до жовтня 2020 року включно нараховувалась вартість опалення та приєднаного теплового навантаження, станом на жовтень була наявна заборгованість, яка погашалась користувачем щомісячними платами до вересня 2021 року включно. З грудня 2021 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» за адресою: [ADDRESS] , нараховується вартість послуг з опалення місць загального користування, загальнобудинкових потреб на опалення та плата за абонентське обслуговування. З відповіді ЛМКП «Львівтеплоенерго» №08-10647-0824 від 27 серпня 2024 року на адвокатський запит представника позивача вбачається, що з 1 грудня 2021 року нарахування вартості послуг з постачання теплової енергії [PERSON] здійснюється на підставі типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, текст якого опубліковано на сайті та такий договір є публічним договором приєднання, та з врахуванням вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання»,Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року №315. Так відповідно до визначень, викладених в пунктах 2 та 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 10 грудня 2018 року № 1755 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго», встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню позивачем. Положеннями статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зокрема згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 даної статті Кодексу). Також відповідно до ч. 3 такої цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з положеннями дев`ятого абзацу ч. 2 ст. 25 даного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 даної статті Закону обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому згідно з ч. 1 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Аналогічний обов`язок споживача закріплено в ст.ст. 68, 162 ЖК України, згідно з якими наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Слід зауважити, що згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у будівлях, зазначених у частинах другій і третій статті 4 цього Закону, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої цієї статті. А ч. 6 даної статті Закону визначено, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. Пунктом 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, що діяли до 1 травня 2022 року, було визначено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відповідно до ч. 2 розділу І Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315, загальнобудинкові потреби на опалення це витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. При цьому до місць загального користування віднесено загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень. Частиною 3 розділу І Методики визначено, що розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. А згідно з ч. 12 розділу ІV Методики обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. При цьому згідно з пунктом 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830, надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, в тому числі факт отримання послуги. А абзацом шість пункту 14 вказаних вище Правил встановлено, що відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі - Методика розподілу). Аналогічно пунктом 38 даних Правил встановлено, що споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Згідно з підпунктом 13 пункту 45 Правил індивідуальний споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Так відповідачем розміщено на своєму офіційному веб-сайті (https://lmkp.lte.lviv.ua/images/pdoggv.pdf) типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України №1022 від 8 вересня 2021 року з подальшими змінами, який є публічними договорами приєднання, та відповідно до умов такого вступили в дію через 30 днів з моменту розміщення на офіційному сайті підприємства. Згідно з пунктом 5 вказаного договору виконавець - ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення. Відповідно до пункту 30 договору споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця lmkp.lte.lviv.ua. Згідно з підпунктом 11 п. 40 договору споживач має право відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, що затверджений наказом Мінрегіону від 26 липня 2019 р. № 169; це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). А відповідно до підпункту 11 п. 41 такого споживач у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку зобов`язаний відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Окрім того згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так у справі №311/3489/18 в постанові від 22 грудня 2020 року Верховним Судом зазначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Слід зауважити, що згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. При цьому згідно з ч. 2 вказаної статті Кодексу договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Стаття 651 ЦК України визначає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1). Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2). А пунктом 53 вказаного вище договору визначено, що цей договір може бути розірваний у разі прийняття рішення співвласниками щодо зміни моделі договірних відносин відповідно до статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». При цьому відповідно до п. 54 договору у разі відключення приміщення споживача від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку цей договір не припиняє своєї дії. Як вбачається з актів про включення системи теплоспоживання від 11 жовтня 2021 року, 14 листопада 2022 року, 16 жовтня 2023 року та 28 жовтня 2024 року житловий будинок за адресою [ADDRESS] , було включено на опалення, в тому числі місць загального користування, у відповідних опалювальних сезонах, відтак після відключення квартири позивача від системи централізованого опалення будинку їй продовжували надаватись відповідачем послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку, а в подальшому здійснюється постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, що відповідає вказаним вище положенням законодавства. Будь-яких доказів на підтвердження того, що за вказаною адресою відповідачем надавались послуги з гарячого водопостачання та нараховувалась вартість надання таких матеріали справи не містять. При цьому хоч позивач просить розірвати договір про надання послуг з централізованого опалення, однак нею з відповідачем є укладеним індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, у позові позивачем не вказано про існування жодної з вказаних вище підстав для розірвання такого, а також не надано доказів, які свідчили б про існування таких підстав. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та не підлягає до задоволення. При цьому оскільки суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позову по суті, клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності не розглядається. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а\~\~стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Ухвалюючи рішення у справі у відповідності до статті 141 ЦПК України суд повинен також вирішити питання судових витрат. Оскільки суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позову, а тому судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають. Доказів понесення\~судових витрат\~стороною відповідача\~суду не\~надано,\~а відтак\~питання щодо\~розподілу таких\~судом не\~вирішується. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed