Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-19 00:00:00

У грудні 2024 року позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просила: визнати право власності [PERSON] на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0497 га, що розташована в садівницькому товаристві «Локомотив» міста Боярка Київської області, кадастровий номер земельної ділянки: 3222410300:01:052:5115, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати право власності [PERSON] на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , яка є матір`ю позивача та бабою відповідача. Після смерті відкрилась спадщина на: земельну ділянку, площею 0,0497 га, що розташована в [ADDRESS] та 1/2 частку квартири [ADDRESS] . За життя 13 травня 1997 року [PERSON] залишила заповіт, за яким земельну ділянку в рівних частках заповіла позивачу та відповідачу, а свою 1/2 частку квартири - правнуку [PERSON] 17.09.2011 за заявою відповідача приватним нотаріусом КМНО Тонконог О.Ю. відкрито спадкову справу №51717125 за фактом смерті [PERSON] 28.11.2011 позивач подала заяву про прийняття спадщини за заповітом і за законом. 06.03.2012 відповідач у приватного нотаріуса отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку земельної ділянки. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2012 року визнано право власності [PERSON] на 1/4 частку квартири. Позивач не могла примиритись із заповітом матері, тому принципово не оформлювала право власності на свою частку спадкового майна, однак через низку складних життєвих ситуацій, позивач переосмислила свою позицію та налагодила відносини із сином та онуком. Влітку 2024 року позивач мала намір отримати свідоцтва про право на спадшину, однак дізналась, що приватний нотаріус Тонкового О.Ю. припинила свою діяльність. Відповідно до архівної довідки Київського державного нотаріального архіву, спадкова справа до майна [PERSON] приватним нотаріусом до Київського державного нотаріального архіву на відповідальне державне зберігання не передавалась, у зв`язку з чим 03 жовтня 2024 року державний нотаріус Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори відмовив у вчинення нотаріальної дії. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року відкрито загальне позовне провадження. 16.01.2025 до суду надійшла заява відповідача про визнання позову. У судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити у підготовчому судовому засіданні, враховуючи наявну заяву відповідача про визнання позову. Інші сторони не з`явились, повідомлялись належним чином. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, відповідно до копії заповіту, посвідченого 13 травня 1997 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, [PERSON] заповіла належну на праві приватної власності земельну ділянку, площею 0,0497 га, що знаходиться в [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, а належну на праві власності частину квартири [ADDRESS] [PERSON] . Згідно з копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №28099713 від 17 вересня 2011 року, приватним нотаріусом КМНО Тонконог О.Ю. заведено спадкову справу №51717125 (номер у нотаріуса 9/2011) від 17 вересня 2011 року після смерті [INFO] [PERSON] 28.11.2011 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса КМНО Тонконог О.Ю. із заявою №84 про прийняття спадкового майна за заповітом та за законом. 06.03.2012 приватний нотаріус КМНО Тонконог О.Ю. видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0497 га, розташованої в [ADDRESS]. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2012 року визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до копії архівної довідки від 23 серпня 2024 року вих. №2851/01-14 Київського державного нотаріального округу, відповідно до Акту №8 приймання-передавання документів до державного нотаріального архіву від 27 лютого 2020 року, затвердженого Управлінням нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), спадкова справа №9/2011 до майна [PERSON] , померлої [INFO] , не передавалась на відповідальне державне зберігання. Державний нотаріус Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори постановою від 03 жовтня 2024 року відмовив [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0497 га, що знаходиться в С/Т «Локомотив» у м. Боярка Київської області, та на інше спадкове майно за законом, в тому числі на частину квартири за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Так, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом (ст.1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст.1220 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України (ст.1223 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року). Оскільки через не передання на відповідальне державне зберігання спадкової справи №9/2011 до майна [PERSON] , померлої [INFO] , позивач не може оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, відтак його права підлягають захисту в судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на це майно. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому відповідач визнав позовні вимоги, таке визнання позовну не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку із чим суд приймає таке визнання та вважає за можливе постановити рішення у справі про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved