Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника адвоката Сверлик О.В., звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 01.03.2013 до 27.11.2017 він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають одну дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Борщівського районного суду від 16.11.2017, яке набрало законної сили 27.11.2017, шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу, син залишився проживати разом із ним. Ухвалою Борщівського районного суду від 03.04.2018 було затверджено мирову угоду у справі за його позовом до відповідачки про визначення місця проживання малолітньої дитини, відповідно до якої, остання погодилась, щоб син проживав до певного часу до вересня 2019 року разом з ним за місцем його проживання в [ADDRESS] . Питання щодо подальшого місця проживання сина мали вирішувати з врахуванням його бажання та його думки. З того часу син проживає разом із ним. На даний час закінчив 5 клас Озерянської ЗОШ І-ІІІ ступенів. За весь період навчання сина, відповідачка не відвідувала його в школі, не цікавилась його навчанням та потребами, не брала участі в різних заходах та святах, не телефонувала до класного керівника чи директора школи. Поряд з тим зазначив, що відповідачка, за даними довідки виданої старостою Озерянського старостинського округу, не проживає з дитиною та не бере участі у її вихованні. Дитина перебуває на повному утриманні свого батька. Крім того, зазначив, що йому про місце проживання відповідачки нічого не відомо, остання самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина. А тому, просив суд позбавити відповідачку батьківських прав щодо неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 13 червня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено провести в порядку загального позовного провадження з призначенням у такій підготовчого судового засідання. При цьому, відповідачці запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як слідує з наявних у справі поштових повідомлень, направлені відповідачу за місцем останнього відомого місця проживання, вказаним у позовній заяві [ADDRESS] , ухвалу про відкриття провадження у справі, позовну заяву та додані до неї локументи, відповдач не отримала, так як за вказаною адресою відсутня. Такі документи направлялись відповідачу двічі. У зв`язку з чим, з метою недопущення порушення прав та законних інтересів відповідача, така про надходження позову та відкриття провадження у справі, день та час проведення судового засідання повідомлялася/ викликалась до суду, шляхом поміщення відповідного повідомлення 31 липня 2024 року на офіційному веб - сайті суду. 03 вересня 2024 року від представника відповідачки адвоката Череватого П.М. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що відповідач позов не визнає і в задоволенні такого просить відмовити, на підтвердження чого до відзиву в якості доказу долучено компакт-диск із скріншотами спілкування, фотографіями та відеозаписами. Відзив обґрунтовує тим, що доводи позивача не підтверджуються належними доказами та спростовуються доказами долученими до даного відзиву на позовну заяву. Так, позивач не надав доказів ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків, як і доказів того, що поведінка відповідачки не може бути змінена у кращу сторону. Обґрунтування того, чому позбавлення батьківських прав відповідачки відповідатиме найкращим інтересам її дітей, позовна заява не містить. Відтак, підстави для застосування такого виняткового заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, відсутні. Відповідачка просить врахувати, що вона підтримує спілкування із сином, цікавиться його життям, здоров`ям та навчанням. На підтвердження вказаних обставин додає компакт-диск із сріншотами спілкування, спільними фотографіями, платіжними документами про переказ коштів та відеозаписами. Із наданих скріншотів листування вбачається, що відповідачка регулярно спілкується із своїм сином та цікавиться його життям. Окрім того, відповідачка звертає увагу, що позивач готуючись до судового процесу, вдався до видалення значної частини електронного листування між сином та нею. Із наданих фотографій вбачається, що відповідачка неодноразово навідувалася до свого сина, проводила спільно з ним час. Навідувалася у дитячий садочок, приймала участь у випускному. Із наданого відеозапису з свята першого дзвоника вбачається, що відповідачка приймала участь у ньому. Зазначене спростовує відомості зазначені у довідці виданій директором школи. Також, на наданих відеозаписах зображений придбаний відповідачкою для сина скутер. Окрім того, звертає увагу, що відповідачка періодично здійснює грошові перекази та передає продукти харчування, подарунки сину через позивача, однак зазвичай це відбувається за допомогою перевізників. Відтак, надати докази на підтвердження вказаної обставини не є можливим. Поряд з цим, на доданому компакт-диску знаходяться скріншоти двох платіжних доручень, які збереглися у відповідачки, про переказ коштів позивачу матір`ю відповідачки. Крім того, зазначив, що протягом останнього часу відповідачка, яка постійно проживає в Республіці Італія, не може приїхати в Україну до сина, оскільки була вагітною та у лютому 2024 року народила дитину. Також просив стягнути з позивача на користь відповідачки понесені нею судові витрати. Ухвалою суду від 18.09.2024 залучено до участі у справі як третю особу на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог, орган опіки та піклування Борщівської міської ради Чортківського району Тернопільської області. Зобов`язано орган опіки та піклування Борщівської міської\~ради надати суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , зареєстрованої в [ADDRESS] , щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 19 вересня 2024 року представник позивача адвокат Сверлик О.В. подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що наведене відповідачкою у відзиві не зовсім відповідає дійсності. Відповідачка вказує, що навідувалася у дитячий садочок та приймала участь у випускному. Та насправді на жодні свята і ранки у садочку відповідачка не приходила, на них приходив лише батько дитини та бабуся (мати позивача). На випускний у садочку відповідачка справді прийшла, але з пустими руками, без гостинця чи подарунка для сина. Всі витрати, пов`язані з проведенням випускного, поніс позивач по справі. Відповідачка лише сфотографувалась з сином і пішла додому. На тому її участь у випускному закінчилась. Коли син йшов до першого класу, то позивач подзвонив до відповідачки та просив, щоб вона прийшла до школи на свято першого дзвоника, щоб син, як інші діти, танцював з батьками. На даний час син навчається вже у 6-ому класі і за весь період його навчання в школі відповідачка не цікавилась його шкільним життям, успіхами, навчанням, потребами, не підтримувала контакту з класним керівником сина чи іншими вчителями. Участі у шкільному житті сина відповідачка також не приймала і не приймає. Спілкування відповідачки з сином відбувається у формі листування, а не розмови з дитиною, не частіше одного разу на два місяці. Син вже достатньо великий та вміє користуватись мобільним телефоном, тож може самостійно на свій розсуд та бажання видаляти з нього будь-які повідомлення. У вересні минулого, 2023, року, відповідачка приїжджала в Україну. За час перебування двічі забирала дитину на декілька годин до себе додому, проте не приділяла їй достатньої та належної уваги, оскільки син повертався додому голодним. Тоді ж їздила з сином до міста, де в магазині дешевого одягу придбала для нього кросівки та спортивний костюмчик. У відзиві відповідачка вказує, що періодично здійснює грошові перекази, передає продукти харчування та подарунки сину. Два грошові перекази були здійснені матір`ю відповідачки, та один раз - у 2024 році на день народження сина - ними було передано невеличку передачу з продуктами харчування. Щодо скутера, який відповідачка ніби то придбала для сина - насправді вони з матір`ю передали для сина старий скутер (2015 року випуску), яким користувалась її мати та на якому мати відповідачки їздила на роботу. Крім скутера, можна було передати дитині ще якісь гостинці. Не передали. Крім того зазначила, що позивачу відомо, що в Республіці Італія, де, як вказано у відзиві, постійно проживає відповідачка, в даний час вирішується питання про відібрання чи позбавлення її батьківських прав щодо народженої нею у лютому 2024 року дитини. На підставі наведеного, просила задовольнити позовні вимоги позивача. Ухвалою суду від 31 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та таку призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] , його представник адвокат Сверлик О.В. позов з підстав наведених у позові, відповіді на відзив, підтримали повністю. При цьому, зазначили, що відповідач, заперечуючи щодо наведених у позові обставин, вдається до певного маніпулювання фактами поодинокі випадки спілкування з сином, видає як постійну участь у житті дитини. За відсутності будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною з сторони позивача, після спливу терміну протягом якого дитина на підставі рішення суду проживала з батьком, не вживала належних заходів для того, щоб син проживав з нею. Відповідач постійного місця роботи не мала, як і постійного місця проживання, проживала у різних населених пуктах з різними чоловіками. А з 2022 року виїхала за межі держави. Дитина проживає з батьком в належних умовах, її матеріальне забезпечення теж знаходиться на достатньому рівні, в силу чого позивач не вбачає підстав для примусового стягнення з матері аліментів. Спілкування між сторонами щодо участі у житті та вихованні дитини відсутній, відповідач спілкування уникає, обмежуючись тим, що двічі передала незначні суми грошей, скутер бувший у користуванні, срідко спілкуючись з сином по телефону, в тому числі шляхом переписки. Крім того, відвідала сина на випускному у дитсадку, де зробила з ним фото, та на святі першого дзвоника, при цьому уникаючи спілкування з ним особисто. Питання щодо позбавлення відповідачки батьківських прав жодним чином не пов`язано з можливістю отримати відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією працює у відомстві МНС, посада, яку обіймає підлягає бронюванню. Представник відповідачки адвокат Череватий П.М. просив у задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав наведених у відзиві на позов, а також стягнути з позивачка в користь відповідачки понесені нею судові витрати. Крім того, зазначив, що позовні вимоги жодним чином не відображають те, яким же чином позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини. Відповідач [PERSON] позов не визнала, в ході судового розгляду показала, що з позивачем перебуває фактично у неприязних відносинах, які тривають з моменту розірвання між ними шлюбу, коли позивач, скориставшись на відміну від неї допомогою адвоката, за тиску останнього на неї, фактично змусив її надати згоду на розірвання шлюбу. Про розгляд справи у суді її ніхто не повідомляв, допомогою адвоката скористатись не могла через брак коштів. Шлюб було розірвано через зраду позивача, так як на той час підтримувала тільки дружні стосунки з іншим чоловіком. В подальшому, також не маючи змоги скористатись допомогою фахівця у галузі права, зазнавала різного роду утиску з сторони позивача, в тому числі і щодо створення певних обмежень у спілкуванні з дитиною. У 2017 році їй було відмовлено у тому, щоб син проживав з нею. В подальшому, не маючи коштів, була позбавлена можливості вирішити питання щодо проживання сина саме з нею. Передбачала, що вирішення таких питань призведе до травмування дитини, тому у жодні офіційні органи з приводу спілкування з сином, його проживання з нею не зверталась. З часу,коли перебуває за межами держави, з сином спілкується по мобільному телефону, але це відбувається рідко. Припускає, що син в умовах проживання саме з батьком, уникає спілкування з нею при ньому. Фактично до того моменту, коли позивач звернувся до суду з вимогою позбавити її батьківських прав, питання щодо її участі у вихованні дитини між ними не виникали. Зазначила, що протягом часу, з якого перебуває за межами України двічі передавала гроші на утримання сина - в сумі 50 та 100 євро, так як змоги надати більші кошти не має. Передавла і інші речі, востаннє скутер. У час, коли перебувала на території України постійно спілкувалась з дитиною забирала його до себе, відвідувала з ним різні заходи з дозвілля. Проте, позивач не надавав згоду на виїзд дитини разом з нею до Італії, що породило між ними певні суперечки. Крім того, дії позивача щодо заборони спілкування з сином не носили прямого характеру завжди були пояснення, з яких причин з сином поспілкуватись не має можливості то телефон не працював, то їхали в гості, то були зайняті іншими справами. Сина любить, хоче з ним спілкування, свої батьківські обов`язки виконує в міру можливостей. Тому просила у задоволенні позову відмовити. Востаннє була на території України у листопаді 2023 року. Протягом трьох останніх років проживає в Італії, в помешканні, яке винаймає її мати. Офіційного місця роботи не має. Не заміжня. [INFO] народила дитину, на даний час здійснює за нею догляд. Представник третьої особи органу опіки та піклування - Паламарчук Л.І. в судовому засіданні позов підтримала та просила такий задоволити. При цьому, зазначила, що орган опіки та піклування детально вивчав ситуацію щодо виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків, у результаті чого дійшов висновку про доцільність позбавлення її батьківських прав. Заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Так, згідно ст.ст. 150, 164 п.2 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Батьки позбавляються батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Як встановлено судом, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Озерянською сільською радою Борщівського району Тернопільської області 07 травня 2013 року. Поряд з тим встановлено, що рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2017 року у справі №594/1230/17, яке набрало законної сили 27 листопада 2017 року, шлюб між сторонами було розірвано. Як вбачається з розпорядження голови Борщівської районної державної адміністрації №391-од від 01 грудня 2017 року «Про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] », таким визначено місцем проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , адресу проживання батька: [ADDRESS] та зобов`язано батька [PERSON] не чинити перешкод у спілкуванні матері з дитиною. Крім того, ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області про затвердження мирової угоди від 03 квітня 2018 року у справі №594/59/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Борщівська районна державна адміністрація Тернопільської області, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої дитини, затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Борщівська районна державна адміністрація Тернопільської області, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої дитини, відповідно до умов якої: [PERSON] погоджується на те, щоб її малолітній син - [PERSON] , [INFO] , до закінчення дитячого садка «Срібна росинка» та на час літніх канікул, а саме - до вересня місяця 2019 року - проживав разом зі своїм батьком, [PERSON] , за місцем його проживання - в [ADDRESS] . При вирішенні питання щодо подальшого місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , тобто після вересня 2019 року, позивач [PERSON] , та відповідачка [PERSON] будуть враховувати бажання та думку дитини. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №06-11-11/514 від 28.05.2024, виданої старостою Озерянського старостинського округу, позивач [PERSON] разом із сином [PERSON] зареєстровані та проживають в [ADDRESS] . Згідно довідки КП «Борщівський комунальник» Борщівської міської ради №157 від 22.05.2024, позивач з 01.01.2022 працює в КП «Борщівський комунальник» Борщівської міської ради на посаді водія автотранспортного засобу згідно наказу «Про прийняття на роботу в порядку переведення» №180 від 28.12.2021. Разом з тим встановлено, що син сторін на даний час ( березень 2024р) є учнем 5 класу Озерянської ЗОШ І-ІІІ ступенів. В цій школі навчається з 1 класу (2019 року) по даний час. За весь період його мати, [PERSON] , не відвідувала його у школі, не цікавиться сином, як навчається, що потребує. Не була на різних заходах, святах, не телефонувала. Успішністю та шкільним життям дитини, цікавиться тільки його батько, з яким він проживає. Наведене підтверджується довідкою Озерянської ЗОШ І-ІІІ ступенів №103 від 15.03.2024. Згідно довідки №06-11-11/121 від 23.02.2023, виданої старостою Озерянського старостинського округу, позивач [PERSON] виховує малолітнього сина [PERSON] . Мати дитини з ними не проживає, не бере участі у вихованні дитини. Дитина перебуває на повному утриманні батька. Свідок [PERSON] суду показала, що є класним керівником 6 класу Озерянської школи, де навчається неповнолітній [PERSON] . Класним керівником класу є другий рік. З особової справи учня знає, що такий має батька і матір. В особовй справі значиться номер телефону тільки батька. Проте, з матір`ю дитини не знайома, таку не знає. Остання у школу не навідувалась, по телефону з нею не спілкувалась. Вважає, що якби мати учня була присутньою у школі, то такий факт був би відомий. За два роки, протягом яких є класним керівником, навчанням [PERSON] цікавиться виключно батько, зрідка його мати бабуся дитини. За час спілкування з дитиною зробила висновок, що йому неприємно говорити проматір, і таких розмов він уникає. Свідок [PERSON] суду показала, що протягом останніх 15 років є вихователем дитячого садку «Срібна росинка» с.Озеряни, який відвідував малолітній син сторін [PERSON] . Знає обох батьків дитини, як односельців, проте, мати також знає, як особу, яка характеризується негативно. З часу, коли дитина почала відвідувати заклад, саме мати приводила та забирала дитину. Траплялися випадки, що дитина приходила до дитсадку брудно одягнена, стомлена. Інколи хлопчика забирала і сестра матері. Такий період тривав не довго. Потім дитиною опікувався батько. Матір хлопчика бачила на випускному, коли та була разом з невідомим чоловіком.. Але, відповідач з дитиною не спілкувалася. Прощальний вальс [PERSON] танцював з бабусею. Батько опікувався дитиною самостійно, дитина прагнула матері та материнської ласки, це відчувалося. Свідок [PERSON] суду показала, що була класним керівником протягом 1-4 кл, де навчався [PERSON] . Мати дитини бачила тільки один раз. Батько постійно опікувався дитиною, відвідував батьківські збори. Саме він цікавився процесом навчання. Чому батьки дитини разом не проживали не знає. Також не володіє інформацією про спілкування дитини з матір`ю. У школі [PERSON] про матір не згадував та нічого не говорив. Мати дитина з нею, як класним керівником, протягом 4 років не спілкувалася жодним чином. Свідок [PERSON] суду показала, що знає відповідача з народження. По сусідству з нею проживала баба відповідачки, після смерті якої [PERSON] успадкувала господарство. Протягом 2021-2023 років відповідач проживала у господарстві баби. Де жила до того часу не знає. Знає, що на даний час відповідач проживає за кордоном, на її прохання, у її відсутність доглядає за господарством, яким також користується, так як бере воду з криниці. У час, коли [PERSON] приїжджала, особисто у 2023р. бачила в хлопчика у дворі господарства, де відповідач проживає. Всередині будинку не була жодного разу. Позивача не знає, і з таким не спілкується. Виключно зі слів відповідачки знає про взаємовідносини з колишнім чоловіком та сином. Так, [PERSON] повідомила, що син живе з батьком тому, що останній відсудив у неї сина. Через брак грошей свої права захистити не могла. Також відповідач повідомляла, що батько дитини не дозволяє їй зустрічатись з сином. Сином опікується передає гроші, іграшки, інші гостинці. Зі змісту даних, що містяться в наданому стороною відповідача диску, вбачається, що відповідач протягом 2022-2023рр. двічі здійснював переказ коштів, щоразу на суму 100 євро. Скріншоти здійснених фотознімків, перепски у застосунку Вайбер, свідчать про поодинокі факти спілкування, переписку відповідачки з сином у період 2022-2024рр. З висновку органу опіки та піклування Борщівської міської ради від 27 вересня 2024 року слідує, що такий вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , жителя с. Озеряни Чортківського району Тернопільської області. При цьому, орган опіки та піклування виходив з того, що знайшли своє підтвердження факти, що мати дитини, [PERSON] , умисно та тривалий час нехтує своїми батьківськими обов`язками, не приділяє синові достатньої уваги для розвитку, не спілкується з ним в необхідному обсязі для закріплення загальноприйнятих норм моралі, не цікавиться його навчанням та станом здоров`я, не забезпечує доступу до культурних та духовних цінностей, не дбає про матеріальне забезпечення дитячих потреб. Поряд з тим, судом було заслухано думку і малолітнього [PERSON] , з огляду на те, що останній досяг 10-річного віку. Останній повідомив, що з матір`ю спілкується по телефону, але це відбувається дуже рідко один раз на кілька місяців. Батько не забороняє спілкуватися з нею, навпаки цікавиться чи мама дзвонила, чи писала. Живе з татом. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), зокрема правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідачки на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції, а з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Судом в ході розгляду справи встановлено, що вихованням дитини займається його батько - позивач, а мати відповідачка не цікавиться його життям, навчанням. Дослідженими судом доказами підтверджується відсутність піклування з боку відповідачки про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, лікування, підготовку до самостійного життя, відсутність інтересу матері до внутрішнього світу дитини протягом тривалого часу, впродовж якого формувались фізичні особливості та психологічні риси дитини. Суд бере до уваги, що сформована відповідачкою модель поведінки щодо дитини є добровільно обраною нею та не продиктована життєвими обставинами. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Аналізуючи всі обставини справи, суд вважає, що наявні у справі докази свідчать про ухилення [PERSON] від обов`язків по вихованню дитини та, з урахуванням наведених конкретних обставин справи, є достатньо підстав для застосування до [PERSON] вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав. Згідно з п.2 ст.166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до п.3 ст.166 Сімейного Кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачено статтею 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення потреб та інтересів дитини, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, розміру мінімальної заробітної плати та обставини, які зазначені в ст. 182 СК України, а саме те, що відповідачка є здоровою, може надавати утримання своїй дитині, розмір аліментів слід визначити у розмірі 1 700 грн щомісячно на дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачено ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки в користь позивача понесені ним судові витрати по справі у вигляді судового збору. Враховуючи наведене вище, на підставі ст.ст.150, 160, 164, 180, 181 СК України,

Outcome: approved