Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

24.12.2024 позивач товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» (далі - ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що 28.08.2018 між Акціонерним товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] укладено Комплексний договір № 7/1921026. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, банк надає позичальнику кредит в сумі 65 165,80 грн., строком на 60 місяців з 28.08.2018 року до 27.08.2023 року включно. Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за Договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту, як день повернення кредиту. Відповідно до п. 1.2 Договору, кредит надається позичальнику на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя. Відповідно до пп. 1.3.1 та 1.3.2 п. 1.3. ст. 1 Договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку: процентну винагороду щомісячно, в розмірі 11,00% річних, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2,30% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1. Договору. Відповідно до п. 2.1 Договору, з метою обслуговування кредиту банк відкриває позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості № [NUMBER] в банку. За змістом п. 2.2 Договору, позивальник зобов`язаний сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків Графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту одночасно з погашенням заборгованості за кредитом на рахунок погашення заборгованості. Сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісії в день повернення кредиту. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Кредитного договору, у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно умов договору, на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу; у разі порушення позичальником без поважних причин, вимог п.п. 2.2.2-2.2.9 Правил, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 1% від суми кредиту, визначеної в п. 1.1 Кредитного договору, за кожний випадок порушення. 18.01.2024 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», укладений договір №2-2024 про відступлення прав вимог до боржника [PERSON] за кредитним договором № 7/1921026 від 28.08.2018 року. Відповідно до п. 2.1 Договору №2-2024 від 18.01.2024 року, у відповідності до умов цього договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитним договором та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. 19.01.2024 року АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» направило [PERSON] повідомлення про те, що відбулось відступлення прав вимоги за договором №2-2024 від 18.01.2024 року до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», яке в свою чергу стало новим кредитором та має право вимагати від [PERSON] погашення кредитної заборгованості згідно з кредитним договором № 7/1921026 від 28.08.2018 року. В зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань станом на 03.12.2024 року у позичальника утворилась загальна сума заборгованості за договором № 7/1921026 від 28.08.2018 року у розмірі 57 555,62 грн., з яких: 4 140,84 грн. - прострочена заборгованість за основним боргом; 866,07 грн. - прострочена заборгованість за відсотками; 52 548,71 грн. - прострочена заборгованість за комісією. Цю суму заборгованості в загальному розмірі 57 555,62 грн. та судові витрати в сумі 2 422,40 грн. позивач ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на їхню користь (а.с.2-119). 25.12.2024 суд постановив ухвалу, якою залишив позовну заяву без руху та надав позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали на усунення вказаних у ній недоліків (а.с.129-131). 27.12.2024 протягом визначеного судом строку через ЕКЕС від представника позивача надійшли матеріали на усунення недоліків позовної заяви з додатками (а.с.140-201). Того ж дня, 27.12.2024 суд постановив ухвалу, якою прийняв позов до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання на 20.01.2025, яке через відсутність відомостей щодо вручення судової повістки відповідачу було відкладене на 03.02.2025 та 24.02.2025 відповідно (а.с.202, 203, 214, 223). У судове засідання представник позивача ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» не з`явився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлені належно (а.с.204-208, 215, 217-218, 224, 226- 227). 20.01.2025, 31.01.2025 та 24.02.2024 представник позивача Балашов В.В. подав через ЕКЕС заяви про розгляд цієї справи без його присутності, позов підтримує в повному обсязі, проти винесення рішення не заперечує (а.с.210-211, 219-220, 232-233). Відповідач [PERSON] у судові засідання 20.01.2025, 03.02.2025 та 24.02.2025 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи щоразу повідомлявся належно і завчасно згідно з вимогами чинного законодавства. У матеріалах справи містяться повернуті поштові відправлення (конверти), скеровані за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, з відмітками ВПЗ: повернуто за закінченням терміну зберігання (а.с.228) та про неможливість вручення адресату через його відсутність за вказаною адресою (а.с.231). А також рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою «вручено особисто» від 05.02.2025 (а.с.230). Зі змісту п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України вбачається, що повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до приписів ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, на підставі вищевикладених приписів ст.ст.128,130-131 ЦПК України суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідачзаяв чи клопотань до суду не подавав, не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належно повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, водночас, позивач не висловлював заперечень щодо заочного вирішення справи, - є всі передбачені законом підстави для її заочного розгляду. Ухвалою суду від 24.02.2025, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд цієї цивільної справи. Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною першою статті 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). За ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтями 1048 та 1049 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, суд установив, 20.08.2019 року [PERSON] заповнив заяву-анкету № 0100131-28082018-002 від 28.08.2018 на отримання готівкового кредиту «Свобода» (а.с.12-14). В подальшому, того ж дня, 28.08.2018 між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено комплексний договір № 7/1921026 (а.с.17-18), відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у сумі 65 165,80 грн. строком на 60 місяців з 28.08.2018 року по 27.08.2023 року (включно) (пп.1.1 Договору). Кредит надається позичальнику на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно договору та правил надання споживчого кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» та умов страхування життя позичальника, які є невід`ємною частиною договору та розміщені на офіційному сайті банку (пп.1.2 Договору). Відповідно до пп. 1.3 Договору, за користування кредитом позичальник сплачує: - процентну винагороду щомісячно, в розмірі 11,00 % річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за Договором; - щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 Договору. З метою обслуговування кредиту банк відкриває позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості № [NUMBER] в банку (пп. 2.1 Договору). За змістом пп.2.2 Договору, позичальник зобов`язаний сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків банку, щомісяця в день повернення кредиту одночасно з погашенням заборгованості за кредитом (частиною кредиту) на Рахунок погашення заборгованості. Відповідно до пп. 2.3 Договору, підписанням Договору позичальник підтвердив, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену Законом України «Про споживче кредитування». Додатком № 1 до вказаного Договору було надано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в тому числі графік платежів по кредиту, ануїтет) (а.с.19-20). Також відповідачу було надано пам`ятку за комплексним договором № 7/1921026 від 28.08.2018 де викладено інформацію щодо варіантів погашення кредиту та рекомендації щодо заповнення платіжного документу при погашенні кредиту через відділення інших банків (а.с.26). Крім того, 28.08.2018 відповідач [PERSON] підписав власноручно Паспорт споживчого кредиту, в якому передбачена інформація про кредит, а саме тип кредиту - кредит, сума/ліміт кредиту - 65 165,80 грн., строк кредитування - 60 місяців, процентна ставка відсотків річних - 11,00 (фіксована), комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 2,30 % від початкової суми кредиту, сплачується щомісячно в гривні, загальні витрати за кредитом - 109 774,56 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом - 174 940,36 грн., реальна процентна ставка % річних - 61,22. Також зазначено у паспорті порядок повернення кредиту та наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором (а.с.21-23). До Паспорту споживчого кредиту також долучено Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в тому числі орієнтовний графік платежів по кредиту, ануїтет) (а.с.24-25). Комплексний договір № 7/1921026 від 28.08.2018 року був прочитаний та підписаний сторонами. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладені договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. З матеріалів справи також установлено, що 28.08.2018 відповідачу [PERSON] перераховані кошти в сумі 62 300,00 грн. Призначення платежу «Надання кредиту згідно кред.договору № 7/1921026 від 28.08.2018», що підтверджується копією меморіального ордеру № 23710568-1 від 28.08.2018 (а.с.27). Також в матеріалах справи міститься копія меморіального ордеру № 23710568-5 від 28.08.2018, з якого вбачається, що відповідачем за кредитним договором № 7/1921026 від 28.08.2018 на рахунок ПрАТ «МЕТЛАЙФ» було сплачено 2 865,80 грн. страхового внеску (а.с.30). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості складеного АТ «Креді Агріколь Банк» станом на дату відступлення прав заборгованість [PERSON] за договором № 7/1921026 від 28.08.2018 року становить 57 555,62 грн. з яких: 4 140,84 грн. - прострочена заборгованість за основним боргом; 866,07 грн. - прострочена заборгованість за відсотками; 52 548,71 грн. - прострочена заборгованість за комісією (а.с.60). 18.01.2024 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» укладено договір відступлення прав вимоги № 2-2024, відповідно до умов якого до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі прав вимог (а.с.61-68). Згідно п.3.1. договору, право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з дати підписання ними відповідного реєстру прав вимог (Додаток №1). Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до реєстру прав вимог № 1 (Додаток №1) до вищевказаного договору, ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» 19.01.2024 року набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 7/1921026 від 28.08.2018 (а.с.76-89, 91). З матеріалів справи також установлено, що, ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» не здійснювало ніяких додаткових нарахувань за вказаним договором (а.с.95). 19.01.2024 АТ «Креді Агріколь Банк» повідомив відповідача про відступлення прав вимоги від АТ «Креді Агріколь Банк» до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» (а.с.96). 08.04.2024 ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» направило на адресу відповідача лист-пропозицію щодо погашення заборгованості (а.с.98). Інших доказів матеріали справи не містять та суду не надано. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачем доказів на підтвердження виконання умов договору та повернення заборгованості повністю не було надано суду. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою, також в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредиту, наданому [PERSON] за договором № 7/1921026 від 28.08.2018 року в загальній сумі 57 555,62 грн. з яких: 4 140,84 грн. - рахунок простроченої заборгованості по кредиту, 27,84 грн. - рахунок нарахованих відсотків, 838,23 грн. - рахунок прострочених відсотків, 1 498,81 грн. - рахунок комісії, 51 049,90 грн. - рахунок простроченої комісії (а.с.196-199). Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження обґрунтування доводів позову, крім розрахунку заборгованості, надано виписки по рахунках відповідача [PERSON] за період з 28.08.2018 року по 19.01.2024 року (а.с.144-195). Дослідивши розрахунок заборгованості за кредитним договором № 7/1921026 від 28.08.2018 року, умови договору укладеного між сторонами та вирішуючи питання щодо стягнення коштів по ньому з відповідача суд дійшов висновку щодо часткового стягнення, а саме на суму 5 006,91 грн. з яких: 4 140,84 грн. - рахунок простроченої заборгованості по кредиту, 27,84 грн. - рахунок нарахованих відсотків, 838,23 грн. - рахунок прострочених відсотків. Натомість, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 52 548,71 грн. з яких: 1 498,81 грн. - рахунок комісії, 51 049,90 грн. - рахунок простроченої комісії за кредитним договором № 7/1921026 від 28.08.2018 року задоволенню не підлягає з огляду на таке. Комісія за надання кредиту не є за економічною сутністю платою за надання кредиту. Суд зазначає, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок узгоджується з викладеним висновком Верховного Суду України у постанові від 06.09.2017 по справі № 6-2071цс16, а також аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 №6-1746цс16, згідно з якою зроблено висновок, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення винагороди, у тому числі за надання фінансового інструмента та за резервування ресурсів, а нарахування платежів за послуги, що супроводжують кредит за рахунок позивача є незаконним. Крім того, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 по справі за №520/2614/17). Також Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 (справа № 204/224/21 провадження № 61-4202сво22) виснував, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 172/410/21 (провадження № 61-17842св21). Враховуючи викладене, а також те, що відповідачем порушені взяті зобов`язання щодо порядку та строків оплати за кредитним договором 7/1921026 від 28.08.2018 року, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 5 006,91 грн. з яких: 4 140,84 грн. - рахунок простроченої заборгованості по кредиту, 27,84 грн. - рахунок нарахованих відсотків, 838,23 грн. - рахунок прострочених відсотків. Суд також бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач відзиву на позов чи будь-яких пояснень, доказів на спростування заяви позивача про існування заборгованості за кредитним договором, який є предметом цього позову, суду не подав. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Процесуальні обов`язки відповідача полягають, зокрема, у здійсненні ним активних процесуальних дій, наданні доводів та доказів, що стосуються існування цивільних прав позивача як кредитора у зобов`язанні. Така правова позиція міститься у п. 6.8. постанови ВП ВС від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності Отже, судом установлено, що відповідач умови взятого на себе кредитного зобов`язання не виконав, що виявилося у неповерненні вчасно кредитних коштів та процентів, що стало наслідком звернення ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», як нового кредитора, до суду за захистом своїх прав та інтересів. Враховуючи, що відповідачем [PERSON] не виконано грошове зобов`язання в строки, передбачені умовами кредитного договору, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості за кредитним договором № 7/1921026 від 28.08.2018 року в сумі 5 006,91 грн. з яких: 4 140,84 грн. - рахунок простроченої заборгованості по кредиту, 27,84 грн. - рахунок нарахованих відсотків, 838,23 грн. - рахунок прострочених відсотків обґрунтованими та, виходячи із наданого позивачем розрахунку, дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання ним взятих на себе зобов`язань. Доказів на спростування позовних вимог відповідач не надав. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з огляду на те, що позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 210,73 грн. (5 006,91х2 422,40/57 555,62) На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial