Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-23 00:00:00

Представник заявниці [PERSON] адвокат Крючков І.М. просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на 6 (шість) місяців із заборонами: перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; наближатися на відстань ближче 50 м до місць частого відвідування [PERSON] ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заявлених вимог представник заявниці покликався на те, що в 2015 році було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . У шлюбі в останніх народився син [PERSON] , [INFO] . Вищевказаною родиною всі вище перелічені особи мешкали за адресою: [ADDRESS] . З моменту народження дитини заявник та заінтересована особа перестали розуміти один одного, почалися сварки, і [PERSON] почав застосовувати до [PERSON] фізичну силу. Пізніше в [PERSON] з?явилася інша жінка, що і стало підставою для їх розлучення. Приблизно в 2017 році заінтересованою особою подано заяву до Стрийського міськрайонного суду Львівської області про розірвання шлюбу, за результатами якої прийнято рішення про її задоволення. Навіть після розлучення [PERSON] не хотів покидати помешкання за адресою: [ADDRESS] та інколи проживав там без згоди власника. Але приблизно з 2022 року і по теперішній час заявниця зі своїми дітьми мешкає окремо від колишнього чоловіка, однак він не перестає її переслідувати. Отже, з моменту розірвання шлюбу і по теперішній час вже колишній чоловік здійснює відносно заявниці психологічне насильство: ображає в присутності дітей; принижує словесно; залякує фізичною розправою; переслідує та надсилає повідомлення погрозливого характеру, що викликає в неї побоювання за свою безпеку, спричиняє емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдає шкоди її психічному здоров?ю; фізичне насильство: наносив тілесні ушкодження, про що є відповідні заяви в Стрийському РУП ГУ НП у Львівській області; економічне насильство: пошкодив двері в квартирі, де вона мешкає разом зі своїми дітьми, та міжкімнатні двері. На сьогоднішній день [PERSON] не може самостійно протистояти [PERSON] , якого неодноразово за вчинення домашнього насильства притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні № 12025142130000012 від 11.01.2025 за ч. 1 ст. 125 КК України. З огляду на дані обставини щодо наявності психологічного та фізичного насильства, що чинить [PERSON] відносно заявниці, а також наміри останнього, що виражаються в постійних погрозах, [PERSON] як жертва такого насильства потребує захисту в порядку Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому звертається до суду з даною заявою. Заінтересована особа [PERSON] правом подачі відзиву не скористався. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 13 лютого 2025 року головуючим суддею в справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 18/ Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.02.2025 заяву [PERSON] про\~видачу обмежувального\~приписуприйнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 24.02.2025. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права /а.с. 19/. Розгляд справи по суті відбувся за участі представника заявниці [PERSON] адвоката Крючкова І.М. та заінтересованої особи [PERSON] . Заявниця [PERSON] поданою заявою клопотала про розгляд справи за її відсутності. Заявлені вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Представник заявниці [PERSON] адвокат Крючков І.М. в судовому засіданні вимоги заяви підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] проти видачі обмежувального припису не заперечив. Суд, заслухавши представника заявниці та заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується долученим договором дарування квартири від 17.01.2003, що заявниці [PERSON] належить квартира за адресою: [ADDRESS] /а.с. 26-35/. Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.11.2017 /а.с. 30/. Сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що сторони проживають за різними адресами: [PERSON] у [ADDRESS] , [PERSON] у [ADDRESS] . З інформації Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області від 06.02.2025 судом встановлено, що 20.01.2025 [PERSON] повідомлено про підозру в кримінальному провадженні № 12025142130000012 від 11.01.2025 та 20.01.2025 обвинувальний акт відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, скеровано до Стрийського міськрайонного суду Львівської області /а.с. 6/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.01.2025 призначено підготовче судове засідання щодо розгляду обвинувального акту відносно [PERSON] у кримінальному провадженні № 12025142130000012 від 11.01.2025 за ч. 1 ст. 125 КК України /а.с. 15/. Відповідно до постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.02.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (за фактом вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] 20.12.2020), та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн /а.с. 7- 8/. Крім цього, відповідно до постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.08.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (за фактом вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] 13.07.2021), та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн /а.с. 7, 9-10/. Крім цього, відповідно до постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.02.2022 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (за фактом вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] 27.01.2022), та накладено адміністративне стягнення у виді у виді штрафу в розмірі 340,00 грн /а.с. 7, 11-12/. Крім цього, відповідно до постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.09.2022 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (за фактом вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] 04.08.2022), та накладено адміністративне стягнення у виді у виді штрафу в розмірі 255,00 грн /а.с. 7, 13-14/. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до п. 3, 4, 6, 7, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до частин першої, другої статті 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». У свою чергу, як унормовано ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Крім того, згідно зі ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Висновки суду за результатами розгляду заяви. З огляду на викладене суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо [PERSON] , є високою вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини суд вважає, що вжиті заявницею розумні заходи для її захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. Відповідно до приписів п. 10 ч. 1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved