Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-26 00:00:00

В червні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що гуртожиток по [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва. В кім. № 420 вказаного гуртожитку з 29.03.2021 зареєстрований відповідач [PERSON] . Кімната не приватизована, не службова, належить до комунальної власності територіальної громади міста. Під час обстеження житлового фонду комісією було виявлено, що в даній кімнаті [PERSON] фактично не проживає з 01.10.2021 року по теперішній час.. Крім того, станом на 01.03.2024 за вказаною адресою накопичилась значна сума заборгованості по комунальним послугам. Враховуючи тривалу відсутність [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання, позивач просить суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а також стягнути сплачений судовий збір. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням учасників справи. Представник позивача Виконавчого комітету Миколаївської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів. Направлена на його адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався. Свідок [PERSON] повідомила що бачила відповідача останній раз в 2021 році, строк дії договору найму сплив в 2021 році, з того час він не з`являвся за адресою реєстрації, речей його немає та будь-яких перешкод у користуванні житловим приміщенням ніхто [PERSON] не чинить. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Згідно Витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва від 15.04.2024 № 7.16-381327-2024, за адресою [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] . З технічного заключення КЖЕП ММР\~«Зоря» від 14.03.2024 вбачається, що кімната [ADDRESS] розташована на 4 поверсі п`ятиповерхового цегляного будинку, 1966 року забудови. Житлова площа кімнати складає 13,7 кв.м. Основний квартиронаймач [PERSON] , склад сім`ї - 1 людина. Кімната не приватизована та не є службовою. Заборгованість станом на 01.03.2024 перед КЖЕП ММР\~«Зоря» становить16 5249,70 грн. (а.с. 10). Право власності на вказану кімнату ні за ким не зареєстровано, кімната не приватизована, знаходиться на балансі КЖЕП ММР «Зоря», належить до комунальної власності територіальної громади міста Миколаєва. 14.03.2024 комісією КЖЕП ММР\~«Зоря» складено Акт, згідно якого в кімнаті [ADDRESS] , з 01.10.2024 року по теперішній час [PERSON] не мешкає (а.с. 9). Частина 1 статті 15\~ЦК\~України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст.15 ЦК України). Частиною третьою статті 9\~ЖК\~України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і у порядку, передбачених законом. Підстави втрати права на користування житловим приміщенням, у разі користування житловим приміщенням у будинках державного і громадського фонду, регулюються статтями 71,\~72Житлового кодексу України. Згідно частини першої статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частин першої, другої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої статті 81\~ЦПК\~України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі наданих доказів суд приходить до висновку, що факт постійного непроживання відповідача протягом більше ніж шість місяців в спірній кімнаті, відповідно і втрата відповідача зв`язку зі спірним житлом позивачем доведена. Враховуючи те, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні, витрати на його утримання не несе, за комунальні послуги не сплачує, позов про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved